Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені, посилаючись на такі обставини. 20 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (зараз Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11060742000, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35000,0 доларів США строком з 20 жовтня 2006 року по 20 жовтня 2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти, комісії в порядку, в строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Згідно до п. 2.1. Кредитного договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року, в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань [PERSON] за кредитним договором Банк прийняв від [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і [PERSON], буд. 24, корп. «в», кв. 14, що підтверджується Іпотечним договором від 20 жовтня 2006 року. Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань [PERSON], що виникають із Договору про надання споживчого кредиту № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року. Відповідно до пункту 2.2. Кредитного договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року, кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України. 05 березня 2007 року Банк та [PERSON] уклали Договір про надання споживчого кредиту № 11124968000 від 05 березня 2007 року, до умов якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 15000,0 доларів США строком з 05 березня 2007 року по 05 березня 2011 року, а [PERSON], зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку, в строки та на умовах, визначених кредитним договором № 11124968000 від 05 березня 2007 року. Згідно до п. 2.1. кредитного договору № 11124968000 від 05 березня 2007 року, в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором Банк прийняв від [PERSON], [PERSON], [PERSON] в іпотеку другої черги нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і [PERSON], буд. 24, корп. «в», кв. 14, що підтверджується Іпотечним договором від 05 березня 2007 року. Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору від 05 березня 2007 року, предметом іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань [PERSON] що виникають із Договору про надання споживчого кредиту № 11124968000 від 05 березня 2007 року. Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору № 11124968000 від 05 березня 2007 року, кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України. Проте, [PERSON] з листопада 2008 року почав ухилятися від належного виконання кредитних зобов'язань. Відповідно до п. 2.1.1. Іпотечного договору від 05 березня 2007 року у разі порушення Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором № 11124968000 від 05 березня 2007 року Банк (Іпотекодержатель) має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідачі проігнорували зазначені вимоги Банку по Кредитному договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року та Кредитному договору № 11124968000 від 05 березня 2007 року і по теперішній час ухиляються від належного виконання прийнятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим у боржників перед Банком виникла заборгованість, що, згідно доданого розрахунку, станом на 03 серпня 2010 року складає 45069,32, що в еквіваленті по курсу НБУ на 03 серпня 2010 складає 355696,10 грн., яка складається з: 1) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року у сумі 29806,92 доларів США, що на день НБУ складає 235242,19 грн., з якої: - заборгованість за кредитом - 20256,45 доларів США, що на день НБУ складає 159867,95 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 6397,23 доларів США, що на день НБУ складає 50488,22 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2354,18 доларів США, що на день НБУ складає 18579,69 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 799,06 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 6 306,33 грн.; 2) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11124968000 від 05 березня 2007 року у сумі 15262,40 доларів США, що на день НБУ складає 120453,91 грн., з якої: - заборгованість за кредитом - 10323,24 доларів США, що на день НБУ складає 81473,07 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 3491,19 доларів США, що на день НБУ складає 27553,17 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 988,08 доларів США, що на день НБУ складає 7798,12 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 459,89 доларів США, що на день НБУ складає 3629,55 грн., на підставі цього позивач вимагає звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і [PERSON], буд. 24, корп. «в», кв. 14, та належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності № 16055740 від 18 грудня 2003 року шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року та Договору про надання споживчого кредиту № 11124968000 від 05 березня 2007 року в розмірі 45069,32 доларів США, що на день НБУ складає 355696,10 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. та інші судові витрати. Представник [PERSON] [PERSON] [PERSON] надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволені позову, зазначивши, що [PERSON] заперечує проти задоволення вимог Банку щодо звернення стягнення на заставне майно у зв'язку із тим, що майнова порука є припиненою з підстав, передбачених п. 1 ст. 559 ЦК України. З 20 березня 2008 року Банк в односторонньому порядку змінив умови зобов'язання за договором №11060742000 від 29 жовтня 2006 року; внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності майнових по\-ручителів, а саме - всупереч умовам ч. 1 п. 8.1. кредитного договору, почав нараховувати на суму простроченої заборгованості підвищену процентну ставку, збільшену відносно основної, але не на 0,2%, як передбачалось, а 100%. За договором №11124968000 від 05 березня 2007 року те саме відбулося 05 березня 2008 року. Умовами договору та, певний час, діючим законодавством, передбача\-лася можливість зміни в односторонньому порядку однієї істотної умови договору - річної проце\-нтної ставки. Але можливість зміни іншої істотної умови - відповідальності сторін - ані умовами договору, ані діючим законодавством не передбачена (в односторонньому порядку). Таким чином, зазначена зміна є незаконною, а відсоткова ставка підлягає зменшенню до рівня, встановленого договором. Представник позивача надав до суду пояснення на заперечення представника [PERSON] [PERSON] [PERSON], в яких зазначив, що відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 1.3.1 п. 1.3 Договорів про надання споживчих кредитів № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року та № 11124989000 від 05 березня 2007 року сторони домовились, що за користування кредитними коштами у межах встановленого строку процентна ставка встановлюється в розмірі 12,3% та 14% річних, відповідно. Згідно п. 8.1 кредитних договорів у випадку порушення зобов'язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день, або сплати у розмірі меншому ніж передбачено договором на прострочену суму основного боргу Банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки збільшеної на 0,2%. Згідно п. 1.3 кредитних договорів по закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2 даного договору. 22 лютого 2008 року Банк на адресу позичальника надіслав повідомлення про впровадження з 05 березня 2010 року нової системи нарахування процентів за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, а саме у випадку прострочення платежу за кредитними договорами банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення простроченої суми основного боргу. Відповідно до зворотного поштового повідомлення позичальник отримав вказаний лист 29 лютого 2008 року. Зважаючи на те що, сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитні договори, у яких передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Також, необхідно врахувати поведінку сторін після прийняття рішення Банком щодо зміни процентної ставки у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: зважаючи на те, що позичальник продовжував сплачувати відсотки на прострочену частину тіла кредиту за новою процентною ставкою (зокрема ним здійснювалось погашення заборгованості по відсоткам з березня по жовтень 2008 року), то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч. ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Враховуючи те, що зміна процентної ставки обумовлена застосуванням умов Кредитних договорів, зважаючи, що позичальник після одержання листа не надав письмове повідомлення про свою незгоду з новою процентною ставкою, та продовжував сплачувати кредитну заборгованість за новою процентною ставкою, чим висловив свою згоду з встановленням Банком нового розміру процентної ставки, слід вважати, що підвищення процентної ставки по кредитним договорам є правомірним. Як на підставу для припинення договору іпотеки [PERSON] послався на ч. 1 ст. 559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Проте, Банк не може погодитись з висновками [PERSON] про те, що до умов іпотечного договору застосовуються положення § 3 глави 49 ЦК України про поруку, зокрема і ст. 559 ЦК України, з огляду на таке. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Зі змісту статті видно, що порука і застава є різними самостійними способами забезпечення зобов'язань (оглядовий лист - Вищого арбітражного суду України № 01-8/637 від 30 травня 2001 року, п. 6). Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб. Згідно із ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається такий вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні заставодавця або третьої особи. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення саме за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Водночас за змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). У зв'язку з цим, в статті 1 Закону України «Про іпотеку» також визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Крім того, згідно приписів ст. 19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення Основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до пункту 1.2. Іпотечних договорів іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань Відповідача 1, що виникають із кредитних договорів. Відповідно до п. 1.3 встановлено, що іпотекою також забезпечуються зобов'язання зазначені в п. 1.2 цього договору, у разі їх зміни - збільшення чи зменшення, - якщо така зміна обумовлена застосуванням умов Кредитних договорів або додаткових угод до них щодо збільшення чи зменшення суми кредиту, плати за кредит (процентних ставок), неустойки (штрафу, пені). Тобто, із змісту пункту 1.2 та 1.3 договорів іпотеки вбачається, що іпотекодавець передав іпотекодержателю предмет іпотеки в забезпечення вимог кредитних договорів, які виникли за кредитними договорами, так і в забезпечення вимог, які можуть виникнути у майбутньому з будь-яких додаткових угод до кредитних договорів, в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту тощо. З огляду на приписи вищезазначених норм та відповідно до положень ст. 546 ЦК України порука та застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов'язання, а відтак застосування до договору іпотеки положень ст. 559 ЦК України, якою визначені підстави припинення поруки є безпідставним, оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим засобом забезпечення зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України № 29/395-09 від 13 жовтня 2010 року. Тому, правові підстави для визнання іпотечних договорів припиненими та для відмови судом у задоволені позову Банку відсутні. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Відповідачі заперечували проти позовних вимог, в подальшому в судове засідання не зявилися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову за наявними в матеріалах справи доказами. Судом встановлено, що 20 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (зараз Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11060742000, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35000,0 доларів США строком з 20 жовтня 2006 року по 20 жовтня 2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти, комісії в порядку, в строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Згідно до п. 2.1. Кредитного договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року, в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань [PERSON] за кредитним договором Банк прийняв від [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 60,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Івана і [PERSON], буд. 24, корп. «в», кв. 14, що підтверджується Іпотечним договором від 20 жовтня 2006 року. Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань [PERSON], що виникають із Договору про надання споживчого кредиту № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року. Відповідно до пункту 2.2. Кредитного договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року, кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України. Відповідно до п. 1.2.2. Кредитного договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року, Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 930,00 доларів США 20 числа кожного календарного місяця на протязі строку кредитування. Проте, [PERSON], з листопада 2008 року почав ухилятися від належного виконання кредитних зобов'язань. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, відповідно до п. 2.1.1, Іпотечного договору у разі порушення Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором Банк (Іпотекодержатель) має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 5.5 Кредитного договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року, у випадку несплати Позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим Договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього Договору. Згідно з п. 4.6. Кредитного договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року, Позичальник зобов'язується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити проценти у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 Договору. Розділом 12 Кредитного договору № 11060742000 від 20 жовтня 2006 року, встановлений наступний порядок дострокового повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит: Банк повідомляє Позичальника про «становлення нового (дострокового) терміну повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою. Новий термін повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги Банку вважається таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту від Банку.

Outcome: partial