Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявлених вимог про звернення стягнення заборгованості відповідача за кредитним договором на предмет іпотеки на підвал, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 172-А, загальною площею 432,2 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства, позивач посилався на норми діючого законодавства та укладені між учасниками справи договори. Так, за викладеними у позові обставинами вбачається, що позичальник за основним зобовязанням, [PERSON], його обовязку з повернення кредиту належним чином не виконує, у звязку з чим за таким зобовязанням утворилась значна заборгованість яка станом на 29.07.2015 року становить 414113,88 доларів США, і тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав шляхом звернення стягнення заборгованості на вказаний предмет іпотеки, що передано [PERSON] у іпотеку банку за договором іпотеки від 26.06.2007 року, що посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]В, реєстровий №2114, та актуальним власником якого є відповідач по справі [PERSON]. Щодо правової позиції щодо обовязку нового власника предмету іпотеки передети позивачу іпотечне майно, позивач вказував, що за чинним законодавством, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, і особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та відповідно має всі його права і несе всі обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 74-76 ЦПК України закону. При цьому представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення Заочного рішення не заперечував. Відповідач та треті особи жодних заяв чи заперечень не надали, про причини неявки суд не повідомили. Така неявка відповідача, без повідомлення її причин, є повторною. Викладені обставини свідчать про настання передбачених ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ст. 224 України, томі суд ухвалив постановити заочне рішення. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивачі визначають предмет та підстави позову. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Так, дослідивши доводи позову, перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне. 20.06.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №010/15-54/07-340 за яким останні отримав від позивача кредит із строком повернення до 20.06.2017 року. В якості забезпечення вимог кредитора, що витікають з кредитного договору №010/15-54/07-340 від 20.06.2007 року, між банком та [PERSON] (який виступив майновим поручителем [PERSON]В.) 26.06.2007 року укладено договір іпотеки (посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]В, реєстровий №2114), відповідно до п.1.2. якого іпотекодавець, [PERSON] передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно - підвал, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 172-А, загальною площею 432,2 кв.м. Пунктом 1.1. Договором іпотеки передбачено, що цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що витікає з кредитного договору №010/15-54/07-340 від 20.06.2007. Положеннями Договору іпотеки передбачено, право іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем за цим або боржником за Кредитним договором, звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього Договору та за рахунок виручених грошових коштів задовольнити свої вимоги (пункт 3.1.4 Договору іпотеки). Разом з тим згідно долучених до матеріалів справи відомостей, Приморським районним судом м. Одеси було ухвалене рішення від 16.02.2010 року у цивільній справі № 2-6597/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу про зобов'язання вчинити нотаріальну дію, яким позовні вимоги задоволено, та зобов'язано приватного нотаріуса ОМНО [PERSON] вчинити нотаріальну дію, а саме виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження предмета іпотеки, а саме: підвалу, загальною площею 432,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 172-а, який належить на праві власності [PERSON], який було передано останнім в іпотеку ВАТ «[PERSON] Аваль» за іпотечним договором від 26 червня 2007 року, зареєстрованим за реєстровим номером 2114 та посвідченим приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] При цьому наведене рішення суду було обґрунтовано Рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №2-5498/09 від 02.11.2009 року, яким суд першої інстанції ухвалив позов [PERSON], [PERSON] до ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вузовського відділення Одеської обласної дирекції про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки задовольнити, та таким чином визнав зазначений договір іпотеки від 26.06.2007 року недійсним. Вказане рішення Київського районного суду м. Одеси №2-5498/09 від 02.11.2009 року було переглянуто київським районним судом м. Одеси, та за наслідками нового розгляду справи, в ході якого їй було присвоєно №2-4928/2010, судом було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вузовського відділення Одеської обласної дирекції про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки та про часткове задоволення вимог позову ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вузовського відділення Одеської обласної дирекції до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №010/15-54/07-340 від 20.06.2007 року, шляхом стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 1535383,95 грн. та компенсацію судових витратв сумі 1700,00 грн. державного мита та 120 грн. витрат на ІТЗ. Вказане рішення набрало законної сили 26.11.2010 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином підстави вважати кредитний договір №010/15-54/07-340 та договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]В, реєстровий №2114 недійсними відпали. Разом з тим наведеним рішенням суду №2-4928/2010було встановлено, що ПAT «[PERSON] Аваль» виконало свої зобов'язання з надання кредиту у розмірі 200000,00 дол. США, а позичальник своїх зобовязань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків належним чином не виконує. Згідно наданих до суду розрахунків заборгованості, станом на 29.07.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №010/15-54/07-340 від 20.06.2007 року перед AT «[PERSON] Аваль» становить 414113,88 доларів США, та складається з: заборгованості за кредитом - 178 264,90 дол. США; заборгованості за процентами - 138 311,74 дол. США; пені за несплату кредиту - 44 905,68 дол. США; пені за несплату відсотків - 52 631,56 дол. США. При цьому суд зазначає про те, що відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому з інформаційної довідки №40417093, право власності на предмет іпотеки на час розгляду справи зареєстроване за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р№551, що посвідчений 23.04.2010 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] Відповідно до наданих суду пояснень, а також з аналізу хронології ухвалення та скасування зазначених рішень судів, вбачається, що вказаний договір купівлі-продажу р№551 було укладено та посвідчено в той час, коли згідно рішення Київського районного суду м. Одеси №2-5498/09 від 02.11.2009 року договір іпотеки вважався недійсним. Тобто на час вирішення питання про звернення стягнення заборгованості за основним зобовязанням на предмет іпотеки, права власності на предмет іпотеки перейшло від іпотекодавця, [PERSON], до іншої особи, - [PERSON]. Разом з тим, положеннями ст. 23 Закону України «Про Іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною дня набувача відповідного нерухомого майна особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно долученого до матеріалів справи висновку судової оціночної експертизи №520 від 10.02.2017 року, ціна частини предмету іпотеки, приміщення №І загальною площею 72,2 кв.м., використання якої є можливим та доцільним, складає 7580,00 дол. США, що за визначеним НБУ курсом валют на день проведення оцінки складає еквівалент до 205000,00 грн. Інші приміщення предмету іпотеки фінансово-обгрунтованої перспективи використання не мають. З наведеного вбачається, що сума заборгованості за основним зобовязанням значно перевищує вартість предмету іпотеки, та з такого, зважаючи на наведене правове регулювання та фактичні обставини справи суд доходить висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі та при цьому зважаючи на те, що в основному зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, суми, що підлягають погашенню за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, мають бути визначені за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених ним судових витрат в повному обсязі.

Outcome: approved