Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 03лютого 2014 року він звернувся до відповідача зі скаргою стосовно не належного опалення в його квартирі. В скарзі позивач повідомив відповідача про свій намір бути присутнім при розгляді його скарги, однак відповідач не повідомив його про дату та час розгляду скарги та не надав відповіді на скаргу в зв'язку з чим позивач просить суду визнати протиправними порушення його права на отримання письмової відповіді про результати розгляд скарги, відсутність повідомлення про час та місце розгляду скарги, порушення його права бути присутнім при розгляді скарги, порушення його права на отримання необхідної інформації, порушення строків надання відповіді на скаргу. Окрім того позивач просить суд зобов'язати відповідача надати йому відповідь на його скаргу та стягнути на його користь з відповідача спричинену моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та зобов'язати відповідача розглянути подану ним скаргу від 03 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до комунального підприємства «Житлово - експлуатаційне підприємство № 9» з письмової скаргою стосовно холодних батарей опалення. 06 лютого 2014 року в присутності позивача та представників КП «Теплоенерго» за адресою [ADDRESS] було проведено замір температури повітря та батарей опалення, що підтверджується актом про обстеження об'єкту споживання теплової енергії від 06 лютого 2014 року, з яким було ознайомлено [PERSON] Того ж дня було проведено налагодження систем опалення, в тому числі шляхом випускання повітря ( через створення повітряної пробки в системі внаслідок порушення мешканцями будинку правил експлуатації систем опалення) з системи в [ADDRESS]. 13 лютого 2014 року відповідачем надано позивачу письмову відповідь на його скаргу стосовно усунення несправностей систем опалення. Окрім того 13 лютого 2014 року відповідачем було здійснено вихід за адресою проживання всіх споживачів, від яких надійшли скарги, щодо несправності системи опалення по стояку будинку [ADDRESS], в тому числі споживача [PERSON] для перевірки стану систем опалення. Однак [PERSON] вдома не виявилося та йому працівниками відповідача було залишено письмове повідомлення про необхідність забрати відповідь на його скаргу, та складено акт про відсутність [PERSON] за місцем проживання. 03 березня 2014 року в зв'язку з неявкою [PERSON] до відповідача за письмової відповіддю, КП «ЖЄП № 9» направило [PERSON] відповідь на його скаргу поштою, що підтверджується реєстраційною книгою вихідної кореспонденції. Відповідно стаття 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Згідно ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Стаття 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Так, позивач 06 лютого 2014 року був присутнім при налагодженні системи опалення, що підтверджується актом про обстеження. Відповідь на його скаргу була надана 13 лютого 2014 року, тобто в строк передбачений Законом України «Про звернення громадян», та направлено простим листом без повідомлення, оскільки Закон України «Про звернення громадян» не передбачає направлення відповідей на звернення рекомендованою поштою з повідомленням. Окрім того, як пояснив в судовому засіданні сам позивач він не звертався до відповідача з проханням досудового врегулювання спору,з цього питання не приймалося рішення, яке б свідчило про порушення його права, яке підлягає захисту відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та у спосіб передбачений ст. 4 ЦПК України ст. 16 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надав суду належних доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надав належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, позивача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються лише на його припущеннях та нічим не підтверджуються. На підставі викладено,

Outcome: dismissed