Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [INFO] померла [PERSON], після якої відкрилась спадщина, яка складається у т.ч. з квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.11.1993 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) від 09.11.1993 року за №К-1602, яке було зареєстроване в КП «ДМБТІ» 11.01.2011 року. Єдиними спадкоємцями після померлої [PERSON] є він (позивач) та [PERSON] Вони, як спадкоємці за законом другої черги звернулись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В.А. з заявами про прийняття спадщини та в процесі оформлення спадщини дізнались, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02.02.2017 року по справі №202/713/17 право власності на квартиру [ADDRESS] було визнано за [PERSON] В подальшому ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2017 року заочне рішення суду від 02.02.2017 року було скасовано, а ухвалою від 03.11.2017 року позов залишено без розгляду. 28.02.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. А 15.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за відповідачкою [PERSON] З урахуванням наведеного, посилаючись на незаконність набуття права власності на квартиру відповідачами та позбавлення його права на спадкування, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15.03.2017 року та скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачами. В судовому засіданні представник позивача позові підтримала та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа - [PERSON], підтримала заявлений позов та просила його задовольнити. Від інших третіх осіб надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідачі на неодноразові виклики до суду не з'явились, відзиву на позов не надали, будь-яких заяв та клопотань по справі не надали. В зв'язку з цим, враховуючи думку представника позивача та положення ст.ст.223,,280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.11.1993 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла і вищезазначена квартира. З матеріалів спадкової справи №2/2015 відкритої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В.А. вбачається, що позивач 12.02.2015 року, тобто в межах встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України строку, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Також в межах встановленого законодавством шестимісячного строку, а саме 10.07.2015 року, з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулась третя особа - [PERSON] Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.07.2017 року у справі №200/5448/17-ц, що набрало законної сили, було встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], померла [INFO], є рідною тіткою [PERSON] та [PERSON] Інші особи згідно матеріалів спадкової справи до нотаріуса у встановлені законом строки не звертались. Таким чином, єдиними спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] є позивач [PERSON] та третя особа - [PERSON], як в силу положень ст.1262, ч.3 ст.1266 ЦК України належать до другої черги спадкоємців за законом. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02.02.2017 року по справі №202/713/17 право власності на спадкову квартиру [ADDRESS] було визнано за відповідачем [PERSON] в порядку спадкування за законом. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2017 року заочне рішення суду від 02.02.2017 року було скасовано, а ухвалою від 03.11.2017 року позов залишено без розгляду. Разом з тим, 28.02.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. за відповідачем [PERSON] на підставі заочного рішення суду від 02.02.2017 року по справі №202/713/17 було зареєстровано право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. А 15.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. за реєстровим №287, на підставі якого право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за відповідачкою [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Частиною 3 ст.1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено судом заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02.02.2017 року по справі №202/713/17 за яким право власності на спадкову квартиру [ADDRESS] було визнано за відповідачем [PERSON] та на підставі якого в подальшому проведено державну реєстрацію права власності за останнім, було скасовано. Таким чином, укладений договір купівлі-продажу від 15.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON], в якому [PERSON] виступав, як продавець та власник квартири, не набувши на неї права власності у передбаченому законом порядку, підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст.203,215 ЦК України, а відповідні позовні вимоги позивача - задоволенню. Враховуючи зазначене, а також положення ст.ст.2,5 ЦПК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд приходить до висновку про необхідність задоволення і позовних вимог в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності за відповідачами на спірну квартиру, проведену на підставі скасованого судового рішення від 02.02.2017 року та визнаного недійсним договору купівлі-продажу від 15.03.2017 року. При цьому, суд враховує, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права спадкоємця, оскільки визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування зазначених вище записів та, таким чином, відновлення дії попереднього запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за померлим спадкодавцем, надасть можливість позивачу в подальшому оформити у передбаченому Законом України «Про нотаріат» та ЦК України порядку, оформити свої спадкові права. Враховуючи задоволення позову та положення ст.141 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved