Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує у позовній заяві на те, що шлюб між ними було зареєстровано 21 липня 2013 року у Зозівській сільській раді Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №1. Від цього шлюбу вони дітей не мають, однак через органи ДРАЦСу відповідачка відмовляється розірвати шлюб. Причиною що спонукала позивача звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу зазначає те, що із самого початку створення їх сім'ї між ними не було взаєморозуміння та поваги один до одного. З серпня 2013 року вони припинили сумісне проживання, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть. Вважає, що примирення між ними є недоцільним, відтак збереження шлюбу суперечить його інтересам, що є підставою для розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, відновити йому дошлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, в адресованій суду заяві позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, просила суд розгляд справи проводити у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 липня 2013 року сторони зареєстрували шлюб в Зозівській сільській раді Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за №1 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Від цього шлюбу сторони дітей не мають, однак розірвати шлюб, відповідачка відмовляється. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть. В своїх заявах не висловили наміру зберегти сім'ю. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога позивача про відновлення йому дошлюбного прізвища, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved