Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 08 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено Виконавчий напис №7201 на підставі Кредитного договору №DNR0GR0000000146 від 11.09.2008 року, відповідно до якого задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» у загальному розмірі 462 492,96 гривні (чотириста шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто дві гривні 96 копійок). 11 листопада 2015 року на підставі зазначеного Виконавчого напису постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби ДМУЮ від 08.12.2015 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначив, що 08 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у справі 205/1568/14-ц було ухвалено рішення, яким суд вирішив стягнути з [PERSON] борг у розмірі 283556,55 гривень. Рішення набрало законної сили, виконавчі листи були надані до Ленінського ВДВС, виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №DNR0GR0000000146 від 11.09.2008 року у розмірі 283556,55 гривень було відкрито постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2015 року. Отже, позивач вважає, що у зв`язку з набранням чинності рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі 205/1568/14-ц від 08.04.2014 р., є неможливим стягнення відповідно до оскаржуваного виконавчого напису за тим самим кредитним договором №DNR0GR0000000146, оскільки перебування обидвох виконавчих проваджень дублюють одну і ту саму заборгованість. На думку позивача, вищевказана ситуація суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також позивач зазначив, що не погоджується з розміром заборгованості, встановленим у виконавчому написі, оскільки строк, за який провадиться стягнення становить майже 8 років, тобто стягнутий із порушенням строків, який встановлений п. 3.1. Порядку вчинення виконавчого напису, згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Тому позивач вважає, що Виконавчий напис №7201 від 08 грудня 2015 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною є таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Єлісєєвої Т.Ю. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2017 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у зв`язку із звільненням судді [PERSON] за власним бажанням, справу в порядку авторозподілу передано в провадження судді Томаша В.І. 02.11.2017 року до суду від Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшло заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що відповідач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх норм законодавства. 04.06.2019 року до суду від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 24.06.2019 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог у частині заміни статусу сторони відповідача Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни на статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, а також заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Згідно ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з однієї сторони, та громадянкою України [PERSON] , з другої сторони, було укладено Кредитний договір №DNR0GR0000000146. 08 грудня 2015 року за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №7201, відповідно до якого було стягнуто грошові кошти у сумі 464 192,96 гривень (чотириста шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто дві гривні 96 копійок) з гр. [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження м. Волгоград, місце роботи - фізична особа-суб`єкт підприємницької діяльності, які є його боргом за кредитним договором №DNR0GR0000000146 від 11.09.2008 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Виконавчим написом задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» у розмірі: - залишок заборгованості за кредитом 71 222,35 гривні. - заборгованість за відсотками 103 900,33 гривні. - комісія 18 483,42 гривні. - пеня 247 101,48 гривні. - штраф (фіксована частина) 250,00 гривень. - штраф (відсоток від суми заборгованості) 21 535,38 Всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 462 492,96 гривні (чотириста шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто дві гривні 96 копійок). Строк, за який проводиться стягнення, - сім років двадцять чотири дні, а саме з 11.09.2008 року по 05.10.2015 року. На підставі зазначеного виконавчого напису постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 11.11.2015 року відкрито виконавче провадження. Також судом встановлено, що по цьому ж кредитному договору №DNR0GR0000000146 від 11.09.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] . 08 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у справі №205/1568/14-ц ухвалено заочне рішення, яким суд вирішив стягнути з [PERSON] борг у розмірі 283556,55 гривень. Рішення набрало законної сили, виконавчі листи були подані до Ленінського ВДВС, виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №DNR0GR0000000146 від 11.09.2008 року у розмірі 283556,55 гривень було відкрито постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2015 року. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України\~\~«Про\~нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~від 2\~вересня 1993\~року №\~3425-XII\~«Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Відповідно до правової позиції ВСУ по справі № 6-887цс17 від 05.07.2017 р.: «з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Відповідно до постанови ВСУ № 310/9293/15ц від 23.01.2018 р. при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, у зв`язку з тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 20014 року у справі №205/1568/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNR0GR0000000146 від 11.09.2008 року, яке набрало законної сили, виконавчі листи були подані до Ленінського ВДВС, виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №DNR0GR0000000146 від 11.09.2008 року у розмірі 283556,55 гривень було відкрито постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2015 року, то виконавчий напис №7201 від 08.12.2015 року суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Підставою визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є відсутність безспірності заборгованості. Строк, за який проведено стягнення, - сім років двадцять чотири дні, а саме з 11.09.2008 року по 05.10.2015 року, що суперечить підпункту 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, відповідно до якого нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору 551,60 грн.. На підставі вищевикладеного,\~\~ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved