Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду 16.09.2019 року з позовною заявою в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі проекту висновку служби у справах дітей ОМР від 24.07.2019 року за №07/6554 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] встановлено, що на розгляді служби у справах дітей Одеської міської ради перебувало питання вирішення подальшої долі малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей до актового запису про народження внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Мати дітей - [PERSON] , [INFO] , згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновків лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 26.06.2014 року, від 15.01.2016 року та 07.07.2016 року [PERSON] , мала тривалу хворобу, яка перешкоджала їй виконувати батьківські обов`язки. Малолітній [PERSON] , [INFO] , розпорядженням Приморської райадміністрації ОМР від 30.11.2010 року №1262 був тимчасово влаштований до КС «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» на повне державне забезпечення. Розпорядженням Приморської райадміністрації ОМР від 24.09.2014 року №557 малолітньому [PERSON] , 2010 року народження, було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Приморської райадміністрації ОМР від 07.09.2015 року №578 малолітнього [PERSON] , 2010 року народження, було влаштовано до КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» на повне державне забезпечення. Відповідно до направлення Департаменту освіти і науки Одеської обласної держадміністрації від 28.08.2018 року №51 малолітній [PERSON] , [INFO] , був влаштований до КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-П ступенів», де й перебуває по теперішній час. За інформацією КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» від 29.01.2019 року №13 за час перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в даному закладі [PERSON] дитину не відвідувала, не цікавилася його здоров`ям та життям ні в усній, ні в письмовій формі, ніякої допомоги не надавала. Адміністрація КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» надала клопотання до служби у справах дітей ОМР про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] народила доньку, [PERSON] , якій розпорядженням Приморської райадміністрації ОМР від 04.08.2016 року №579 було присвоєно прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] . 15.07.2016 року [PERSON] написала заяву про тимчасове влаштування її новонародженої дитини в дитячий будинок, у зв`язку з її станом здоров`я, незадовільними умовами проживання та важким матеріальним становищем. Відповідно до розпорядження Приморської райадміністрації ОМР від 05.10.2016 року №713 малолітній [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з розпорядженням Приморської райадміністрації ОМР від 24.10.2016 року №745 малолітню [PERSON] , [INFO] , було влаштовано до КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» на повне державне забезпечення, де й перебуває малолітня дитина по теперішній час. 27.07.2018 року до служби у справах дітей ОМР надійшов висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про відсутність у матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, в якому зазначено, що за ступенем важкості психічного захворювання у [PERSON] , [INFO] , відсутні перешкоди для виконання нею батьківських обов`язків. За інформацією КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» від 16.04.2019 року №272 за час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в закладі, її ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги в вихованні та утриманні не надавав, у зв`язку з чим, КУ«Міський спеціалізований будинок дитини №1» надав клопотання до служби у справах дітей ОМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . 23.05.2019 року спеціалістом служби у справах дітей ОМР був здійснений вихід за місцем проживання [PERSON] , за результатами якого було з`ясовано, що [PERSON] не має наміру повернути малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на виховання у свою родину, у зв`язку із складним матеріальним становищем, а сама, не має постійного місця робити та відсутністю житлово-побутових умов проживання та виховання дітей. За результатами вищевикладеного, Висновком органу опіки та піклування від 22.08.2019 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До суду 24.09.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації позивачки, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07.10.2019 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 04.11.2019 року. У підготовче засідання призначене на 04.11.2019 року представник позивача - Ніколайчук Н.В. не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила провести підготовче засідання за відсутністю представника позивача. Представник служби у справах дітей ОМР - Гербенська Н.В. не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила провести підготовче засідання за відсутністю представника третьої особи, також просила в питанні задоволення позовних вимог врахувати найвищі інтереси дітей. [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. З наданих матеріалів вбачається, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1», де на підставі розпорядження Приморської районної державної адміністрації Одеської області №745 від 24.10.2016 року перебуває [PERSON] , а також на права КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів», де відповідно до направлення департаменту освіти та науки ООДА від 28.08.2018 року №51 був влаштований [PERSON] . Ухвалою суду від 04.11.2019 року до участі у цивільній справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача залучено КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернет І-ІІ ступенів» та КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1», та по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 29.11.2019 року. У судове засідання призначене на 29.11.2019 року сторони не з`явилися, представник 3-ої особи - КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-П ступенів» надали суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримали в повному обсязі, в разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечували,аліменти просили стягувати на особистий рахунок дитини [PERSON] , справу просили розглядати за відсутністю представника Закладу. Розгляд справи відкладено на 05.02.2020 року. У судове засідання призначене на 05.02.2020 року відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник позивача - Степаненко О.Г. у судове засідання не з`явилася, 05.02.2020 року надала суду заяву, в якій позов просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу просила розглядати за її відсутністю. У судове засідання представник служби у справах дітей ОМР - Косюра О.В. не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутністю. Представник 3-ої особи - КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-П ступенів» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява щодо розгляду справи за відсутністю представника Закладу. Представник 3-ої особи КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 17.02.2020 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1110 (а.с.16) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27.08.2014 року № [NUMBER] (а.с.17). Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано мати [PERSON] , батько - [PERSON] . Відповідно до висновків лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 26.06.2014 року №37, від 15.01.2016 року №5 та 07.07.2016 року №75 [PERSON] , мала тривалу хворобу, яка перешкоджала їй виконувати батьківські обов`язки (а.с.52, 53, 54).. Малолітній [PERSON] , [INFO] , розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР від 30.11.2010 року №1262 був тимчасово влаштований до КС «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» на повне державне забезпечення (а.с.24-25). Розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР від 24.09.2014 року №557 малолітньому [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.22-23). Розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР від 07.09.2015 року №578 малолітнього [PERSON] , [INFO] , було влаштовано до КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» на повне державне забезпечення (а.с.20-21). Відповідно до направлення Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації від 28.08.2018 року №51 малолітній [PERSON] , [INFO] , був влаштований до КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» шляхом переведення, де й перебуває по теперішній час (а.с.19). За інформацією КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» від 29.01.2019 року №13 за час перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в даному закладі [PERSON] дитину не відвідувала, не цікавилася його здоров`ям та життям ні в усній, ні в письмовій формі, ніякої допомоги не надавала. Адміністрація КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» надала клопотання до служби у справах дітей ОМР про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.47). [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №8483 (а.с.26) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12.09.2016 року № [NUMBER] (а.с.27). Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано мати [PERSON] , батько - [PERSON] . 15.07.2016 року [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей ОМР з заявою про тимчасове влаштування її новонародженої дитини [PERSON] , [INFO] , в дитячий будинок, у зв`язку з її станом здоров`я, незадовільними умовами проживання та важким матеріальним становищем (а.с.31). Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР від 04.08.2016 року №579 дитині було присвоєно прізвище, ім`я, по батькові « [PERSON] » (а.с.29-30). Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР від 05.10.2016 року №713 малолітній [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.32-33). Згідно з розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР від 24.10.2016 року №745 малолітню [PERSON] , [INFO] , було влаштовано до КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» на повне державне забезпечення, де й перебуває малолітня дитина по теперішній час а.с.34-35). 27.07.2018 року до служби у справах дітей ОМР надійшов висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про відсутність у матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, в якому зазначено, що за ступенем важкості психічного захворювання у [PERSON] , [INFO] , відсутні перешкоди для виконання нею батьківських обов`язків (а.с.39). За інформацією КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» від 16.04.2019 року №272 за час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в закладі, її ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги в вихованні та утриманні не надавав, у зв`язку з чим, КУ«Міський спеціалізований будинок дитини №1» надав клопотання до служби у справах дітей ОМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.46). 23.05.2019 року спеціалістом служби у справах дітей ОМР був здійснений вихід за місцем проживання [PERSON] , за результатами якого було з`ясовано, що [PERSON] не має наміру повернути малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на виховання у свою родину, у зв`язку із складним матеріальним становищем, а сама, не має постійного місця робити та відсутністю житлово-побутових умов проживання та виховання дітей (а.с.48). Зазначене також підтверджується Актами обстеження житлово-побутових умов квартири по [ADDRESS] від 17.05.2016 року, 29.05.2018 року, 06.02.2019 року та 04.04.2019 року (а.с.41-44). Крім того, 23.05.2019 року [PERSON] надала у Службу у справах дітей ОМР заяву, в якій зазначила, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але проти позбавлення її батьківських прав відносно даних дітей не заперечує, так як на даний час не може забрати їх на виховання до своєї сім`ї, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем та відсутністю для виховання дітей умов проживання (а.с.40). Згідно Висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.08.2019 року №01-11/1272/2вих. встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у відношенні її малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки остання не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права. А тому, з огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст.ст.164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, яке виражається у тому, що вона не відвідує їх в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» та КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-П ступенів», не цікавиться їх життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування їх особистості вік; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі і не може бути для дітей прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умови для отримання ними освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням сина та доньки, не задумується про долю дітей, їх майбутнє. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 Сімейного кодексу виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини, той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в його утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний Бюджет на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 грн., з липня - 1859 грн., з грудня - 1921 грн.; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дітей. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі - 2 218,00 грн.; на утримання малолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі - 1 779,00 грн., оскільки в матеріалах справах відсутні відомості щодо наявності у відповідачки постійного місця заробітку, із урахуванням індексації щомісячно. Проте в частині стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд відмовляє.

Outcome: partial