Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16.07.2010 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», було укладено договір №110394 про надання та використання особистої платіжної картки. Відповідно до умов договору позивачу було відкрито поточний рахунок, на якому обліковуються операції за платіжною карткою та видано платіжну картку. [PERSON] був прийнятий на роботу у якості слюсаря до ТОВ «Модес Сервісіос де Петролео до Бразіл» та працював у якості слюсаря з 13.10.2016 року по 08.11.2016 року. Після повернення з місця роботи позивач не зміг скористатися картковим рахунком, оскільки кошти на рахунку були відсутні, які надійшли на картковий рахунок 25.10.2016 року. 16.11.2016 року [PERSON] звернувся до Центрального відділення ПАТ «Марфін Банк» з заявою про закриття карткового рахунку та отримав виписку по рахунку приватного клієнта № [NUMBER] за рахунковий період з 01.09.2016 року по 16.11.2016 року. З наданої виписки стало відомо, що в період з 18.10.2016 року по 03.11.2016 року невідома особа користувалася картковим рахунком і нею незаконно отримано кошти у розмірі 2 904,50 дол. США. 16.01.2017 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення незаконно знятих коштів. Банком надано відповідь, в якій зазначено, що [PERSON] звернувся з пропуском строку, передбаченого п.3.1.6 договору та позивачу відмовлено у поверненні коштів у вказаній сумі. З зазначеним рішенням банку позивач не згоден. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з ПАТ «Марфін Банк» на свою користь кошти у розмірі 2 904,50 дол. США. Ухвалою суду від 22.02.2017 року відкрито провадження у справі. Представник відповідача - ПАТ «Марфін Банк» надав до суду заперечення, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню. В позовній заяві позивач посилається на положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року №223, а також на судову практику ВСУ розв`язання спорів із застосування Положення. Однак, вважають, що вказані посилання є безпідставними, оскільки на момент вчинення спірних операцій з використанням платіжної картки вказане положення втратило чинність та застосовувалися норми Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів». Відповідно до вимог п.5 та п.6 розділу VІ Положення позивач повинен був контролювати рух коштів за своїм рахунком, а у випадку несанкціонованого руху коштів по рахунку негайно повідомити про це банк. Посилання позивача на те, що він не мав можливості контролювати рух коштів по рахунку та, відповідно негайно повідомити про несанкціонований рух коштів, оскільки перебував на плавучій платформі, на якій заборонено використання мобільних телефонів, вважають безпідставними, виходячи за наступного. Так, відповідно до п.6 Положення користувач повинен був повідомити негайно, не з моменту вчинення несанкціонованої операції, а з моменту виявлення такої операції. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на плавучій платформі з 13.10.2016 року по 08.11.2016 року. Таким чином, починаючи з 08.11.2016 року позивач міг знати про здійснення несанкціонованого зняття грошових коштів з його рахунку та повинен був повідомити про це банк. 16.11.2016 року позивачем в приміщені банку було отримано виписку по рахунку. Тобто з моменту отримання вказаної виписки позивач знав про зняття з рахунку коштів та в той самий день повинен був повідомити про вказаний факт. Однак з повідомлення щодо несанкціонованого зняття коштів з рахунку позивач звернувся до банку лише 16.01.2017 року. Окрім того, як вбачається з виписки по рахунку, грошові кошти, в тому числі, знімалися з банкомату. Однак зняти грошові кошти з банкомату без фізичного пред`явлення платіжної картки та введення ПІН-коду, який не підлягає розголошенню та відомий виключно позивачу, є неможливим. Таким чином, позивачем своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду платіжної карти, оскільки в іншому випадку треті особи не змогли б скористатися його карткою та використати відомий лише власнику картки ПІН-код. Окрім того, спірне використання платіжної карти відбулося в Бразилії. Саме в той час в Бразилії знаходився і позивач по справі. В якості обґрунтування позовних вимог позивач посилається на довідку від 16.11.2016 року, в якій міститься інформація про перебування його на роботі на плавучій платформі в період з 13.10.2016 року по 08.11.2016 року. Однак, вказана довідка підтверджує факт перебування позивача в трудових відносинах, однак не підтверджує того, що позивач увесь час перебував на вказаній платформі та не залишав її у вказаний проміжок часу. Ухвалою суду від 27.03.2018 року розгляд справи призначено за правилам загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 23.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність, позов просив задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Представник відповідача - ПАТ «МТБ Банк» в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника ПАТ «МТБ Банк», в задоволені позову просив відмовити за недоведеністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.07.2010 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», було укладено договір №110394 про надання та використання особистої платіжної картки. Відповідно до п.1.1 цього договору банк, відповідно до чинного законодавства України, відкриває держателю поточний рахунок у національній валюті та/або в доларах США та/або в евро, на якому обліковуються операції за платіжною карткою. Банк видає Держателю платіжну картку і здійснює обслуговування карткового рахунку держателя на умовах і в порядку, передбаченому чинним законодавством України, правовими нормами платіжних систем VISA International/MasterCard Worldwide, правилами користування платіжною карткою, викладеними у Додатку №1 до даного та даним договором. Згідно п.1.2. договору держатель здійснює операції з використанням платіжної картки та сплачує банку винагороду за обслуговування платіжної картки, відповідно до чинних тарифів банку. Відповідно до п.1.3. договору на кошти, які зберігаються по картковому рахунку, банк нараховує проценти відповідно до чинних тарифів банку. Листом Центрального відділення ПАТ «Марфін Банк» №15106 від 23.01.2017 року ПАТ «Марфін Банк», на заяву [PERSON] повідомлено, що 16.07.2010 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», та [PERSON] було укладено договір №110394 про надання та використання особистої операціях за платіжною карткою, та видано платіжну картку. Як вбачається з виписки по рахунку, в зазначений період з рахунку знімалися кошти в м.Кабо Фріо (Республіка Бразилія), а саме 13.10.2016 року, 17.10.2016 року та 18.10.2016 року відбулося списання коштів через термінал, а в період з 28.10.2016 року по 31.10.2016 року з рахунку знімалися кошти через банкомат розташований по [ADDRESS] . Зазначені вище операції було здійснено за допомогою фізичного пред`явлення платіжного засобу та електронної ідентифікації платіжного засобу. Незважаючи на вимоги Положення щодо негайного повідомлення про платіжні операції, з відповідним повідомлення до банку [PERSON] звернувся лише 16.01.2017 року. Окрім того, відповідно до п.3.1.6 договору №110394 про надання та використання особистої платіжної картки від 16.07.2010 року у випадку незгоди з випискою по картковому рахунку, держатель протягом 15 календарних днів після 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє до банку в письмовому виді свої заперечення з додаванням необхідних документів. Виписка вважається підтвердженою держателем при неотриманні банком у вищевказаний термін заперечень із боку держателя. Виписку по рахунку [PERSON] отримав 16.11.2016 року, а з письмовими запереченнями звернувся до банку лише 16.01.2017 року, тобто з пропуском строку передбаченого п.3.1.6. договору. Враховуючи викладене, банк відмовив у поверненні коштів в сумі 2904,50 доларів США. З довідки з місця роботи від 16.11.2016 року вбачається, що позивач був прийнятий на роботу у якості слюсара до ТОВ «Модес Сервісіос де Петролео до Бразіл» на борту плавучої нафтопромислової платформи міста Ріо-де-Жанейро МV14, що розташоване у басейні Кампос, біля берегів Бразилії. Він працював у період з 13.10.2016 року по 08.11.2016 року. Відповідно до системи безпеки із використання мобільних телефонів у компанії «Петробраз» використання мобільних телефонів заборонено на борту нафтопереробних платформ компанії «Петробраз» та заборонено їх використання під час роботи. Із усіх мобільних телефонів виймаються акумулятори та всі мобільні телефони опечатуються у пакеті до посадки до літаків компанії «Петробраз». Мобільні телефони залишаються опечатаними під час перебування на платформі. З виписки по рахунку № [NUMBER] з 01.09.2016 року по 16.11.2016 року вбачається, що з 13.10.2016 року, 17.10.2016 року та 18.10.2016 року з рахунку знімалися кошти в м.Кабо Фріо, списання коштів відбувалося через термінал, а з 28.10.2016 року по 31.10.2016 року з рахунку знімалися кошти через банкомат розташований по [ADDRESS] . Відповідно до листа Центрального відділення ПАТ «Марфін Банк» №207/06 від 22.12.2017 року повідомлено, що матеріали службового розслідування по факту незаконного зняття коштів у сумі 2904,50 доларів США з карткового рахунку [PERSON] за період з 13.10.2016 року по 07.11.2016 року, відсутні, оскільки таке службове розслідування не проводилося. Відповідно до витягу з програмного забезпечення, наданого Центральним відділенням ПАТ «Марфін Банк» №316/06 від 31.102019 року, [PERSON] за період з 31.10.2016 року по 25.10.2016 року здійснював операції по картковому рахунку № [NUMBER] . Щодо надання виписки з кореспондентського рахунку банку по картковому рахунку клієнта повідомлено, що вказану виписку надати не мають можливості, оскільки на підставі зведеного звіту settlements від ПЦ ПУМБ виконаний розрахунок суми клірингу та виконано списання коштів з клірингового рахунку банку. Після приймання та обробки в автоматичному режимі settlements виконано списання коштів з рахунку [PERSON] в програмному забезпеченні [INFO] . Також слід зауважити, що Банк змінив своє найменування на ПАТ «МАРФІН БАНК», який є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк» у повному обсязі по усім його правам та обов`язкам, що підтверджується Статутом банку затвердженим рішенням позачергових зборів акціонерів, протоколом № 36 від 08.07.2010, погодженим Національним банком України 25 жовтня 2010 року. Згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів (протокол № 56 від 28.12.2017) назву публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» змінено на публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК». 05 березня 2018 року внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» є правонаступником по всіх правах та зобов`язання публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК». Відповідно до ч.1 ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнта банку. Пунктом 7 розділу Х Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів2 (далі - Положення № 705) передбачено, що контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень (п.1 розділу VI Положення №705). Відповідно до п.6 розділу VI Положення №705 користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Так, відповідно до п.6 Положення №705 користувач повинен був повідомити негайно не з моменту вчинення несанкціонованої операції, а з моменту виявлення такої операції. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на плавучій платформі з 13.10.2016 року по 08.11.2016 року. Таким чином, починаючи з 08.11.2016 року позивач міг знати про здійснення несанкціонованого зняття грошових коштів з його рахунку та повинен був повідомити про це банк. 16.11.2016 року позивачем в приміщені банку було отримано виписку по рахунку. Тобто з моменту отримання вказаної виписки позивач знав про зняття з рахунку коштів та в той самий день повинен був повідомити про вказаний факт. Однак, з повідомлення щодо несанкціонованого зняття коштів з рахунку позивач звернувся до банку лише 16.01.2017 року. Як вбачається з виписки по рахунку, грошові кошти, в тому числі, знімалися з банкомату. Зняти грошові кошти з банкомату без фізичного пред`явлення платіжної картки та введення ПІН-коду, який не підлягає розголошенню та відомий виключно позивачу, є неможливим. Таким чином, позивачем своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду платіжної карти, оскільки в іншому випадку треті особи не змогли б скористатися його карткою та використати відомий лише власнику картки ПІН-коду. Окрім того, використання платіжної карти відбулося в Бразилії, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Суд вважає, що оскільки списання коштів платіжної картки відбулося за допомогою платіжної картки та ПІН-коду, позивач як її користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду та платіжної картки або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію, а тому відсутні підстави для відповідальності відповідача за списання коштів з платіжної картки позивача. Посилання представника позивача на рішення ВС від 12.02.2018 року у справі №592/2386/16-ц є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням встановлені інші фактичні обставини, що стосуються суті спору, а правова позиція ВС за справою №202/10128/14-ц, на яку посилається представник позивача, відсутня. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача коштів слід відмовити.

Outcome: dismissed