Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником будинку за адресою: м. Суми, вул.. Короленка, б.40. Відповідно до Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.10.2018 р. у вищевказаному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак [PERSON] з 2012 р. за вищевказаною адресою не проживає. Тому позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №40 по вул. Короленка в м. Суми. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Додатково позивач повідомив, що його онук [PERSON] виїхав до міста Києва. Крім того зазначив, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житло необхідно для зняття його з реєстрації за адресою: м. Суми, вул.. Колроленка, б.40, з метою отримання житлової субсидії. До ОВС з заявами про зникнення онука не звертались ні позивач, який є рідним дідом відповідача , ні його дружина баба відповідача, ні батько відповідача, який зареєстрований та мешкає в тому ж самому будинку. Батько відповідача, а їх син [PERSON] періодично виїздить за кордон України на заробіток, останній раз був на заробітках в Польщі і повернувся приблизно два місяці потому. Син [PERSON], [INFO] постійно мешкає в Російській федерації, онука [PERSON] знаходиться на роботі за кордоном (а.с. 23). Всі зареєстровані члени сімї готові знятись з реєстраційного обліку для отримання позивачем субсидії на ЖКП, проблема виникла тільки з онуком [PERSON], місце знаходження якого за твердженнями позивача не відоме. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, відзив або заперечення проти позову не надав. Третя особа, Управління державної міграційної служби України в Сумській області, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, відзив або заперечення проти позову не надала. Третя особа, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, надала суду заяву з проханням розглянути справу без участі її представника, відзив або заперечення проти позову не надала. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.06.1989 р. [PERSON] є власником будинку за адресою: м. Суми, вул.. Короленка, б.40. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.10.2018 р. у вищевказаному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак за твердженнями позивача [PERSON] з 2012 р. за вищевказаною адресою не проживаєі місце його знаходження позивачу не відоме. Судом встановлено, що за поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] в останній рік відповідач не проживає у вищевказаному будинку. Свідок [PERSON], суду пояснила, що [PERSON] казав, при ній, що поїде на роботу в м. Київ. Свідки стверджували, що їм не відомо, що члени родини, в тому числі рідні дід та баба, а також батько відповідача який мешкає в тому ж саме будинку де і позивач звертались до ОВС з метою розшуку онука, стосовно якого вони не мають ніяких відомостей про його місцезнаходження. Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд констатує, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.99). Член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. До поважних причин закон відносить строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо. Власник житла і член його сімї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом. Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно пункту 6 Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), за умови перебування члена домогосподарства або когось із членів їхньої сімї за кордоном понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи та відсутності доходів, права на призначення субсидії сімя не має, в тому числі за рішенням комісії. Але, якщо за кордоном понад 60 днів перебуває пенсіонер, який отримує в Україні пенсію, або особа, яка отримує в Україні, наприклад, допомогу при народженні дитини, - родина, членом якої є зазначені особи, матиме право на субсидію. До 60-денного періоду перебування за кордоном не враховуються дні службового відрядження, лікування або навчання за кордоном, що підтверджується відповідними документами. Суд відзначає, що за поясненнями самого позивач під час судового розгляду в його будинку зареєстровані два члена його сімї [PERSON] та [PERSON] які фактично перебувають на заробітках за кордоном, а [PERSON] періодично виїздить на заробітки за кордон. Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд враховує і правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про втрату права користування житловим приміщенням особи, яка з 2013 року не проживала у спірній квартирі прийшов до висновку, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання у звязку з працевлаштуванням в іншому місті сама по собі не свідчить про постійну її відсутність, як підставу втрати права на житло (ВС/КЦС, справа № 644/10619/15-ц, 24.09.18). Оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач виїхав із зареєстрованого місця проживання з метою знайти відповідну роботу, його найближчі родичі - батько, дід та баба не надали доказів стосовно вжиття заходів для встановлення його місцезнаходження, визнання його втратившим право користування житловим приміщенням необхідно для отримання позивачем житлової субсидії, житлова субсидія відповідно до приписів Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329 не призначається в разі перебування члена домогосподарства або когось із членів їхньої сімї за кордоном понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення субсидії, позивач не навів належних та допустимих доказів, що відповідач перестав бути членом його сімї та способом захисту обрав посилання на ч.2 ст. 405 ЦК України відсутність відповідача-члена сімї в спірному житловому приміщенні понад строки встановленими в законі без поважних причин, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки відповідач є членом сімї власника будинку, перебуває поза місце реєстрації з метою роботи, що є поважною причиною відсутності за місцем реєстрації, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed