Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 25.03.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником кого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №7/14-Ф, згідно з умовами якого останній було надано кредит в сумі 157000 доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитом та строком повернення до 24.03.2028 року. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за договором №7/14-Ф від 25.03.2008 року. В звязку з невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором станом на 16.01.2014 року виникла заборгованість в сумі 1245003 грн. 75 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 1021851 грн. 42 коп., заборгованості за відсотками в сумі 223152 грн. 33 коп., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідачки. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та, посилаючись на ті самі підстави, що і в первісному позові, остаточно просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №7/14-Ф від 25.03.2008 року, що утворилась станом на 12.09.2014 року та складає 2046610 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за кредитом 1655581 грн. 09 коп., заборгованість за відсотками 391029 грн. 41 коп. В наданій заяві представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позову в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на ненадання позивачем належних доказів щодо набуття права вимоги за кредитним договором. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (код ЄДРПОУ 21658672) та [PERSON] було укладено кредитний договір №7/14-Ф, відповідно до умов якого останній було надано кредит в сумі 157000 доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитом та строком повернення до 24.03.2028 року. Факт видачі кредитних коштів підтверджується відповідною заявою на видачу готівки №2_4 від 25.03.2008 року. В обґрунтування предявленого позову позивач посилався на те, що 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за договором №7/14-Ф від 25.03.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Як встановлено судом відповідачкою [PERSON] кредитний договір №7/14-Ф від 25.03.2008 року укладався із Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (код ЄДРПОУ 21658672). З наданого позивачем договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладенням якого позивач обгрунтовує свої позовні вимоги та набуття прав, як нового кредитора за договором №7/14-Ф від 25.03.2008 року, вбачається, що за останнім продавцем виступало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (код ЄДРПОУ 19356840), тобто інша юридична особа, що є відмінною від кредитора за договором №7/14-Ф від 25.03.2008 року. Будь-яких доказів того, що Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Сведбанк Інвест», або свого часу у передбаченому законом порядку набуло право вимоги за кредитним договором №7/14-Ф від 25.03.2008 року, позивачем не надано. В наданій заяві в порядку ст.158 ЦПК України, представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, з урахуванням наданих стороною відповідача заперечень, судом у відповідності до ст.169 ЦПК України здійснювався виклик представника позивача для дачі пояснень. В судовому засіданні 16.10.2014 року, що проводилось за участі представник сторін, судом було задоволено клопотання представника відповідачки та зобовязано позивача надано розрахунок заборгованості за кредитним договором та докази набуття прав кредитора за договором купівлі-продажу від 25.05.2012 року. В судовому засіданні 02.02.2015 року іншому представнику позивача, що вступив до участі у справі, судом також було запропоновано надати документи згідно задоволеного клопотання представника відповідача та на спростування викладених в запереченнях останнього доводів. Проте, в наступні судові засіданні представник позивача не зявився та не надав доказів, що підтверджували б набуття Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» права вимоги від первісного кредитора в особі Закритого акціонерного товариства «Сведбанк Інвест» та, відповідно набуття прав кредитора позивача за кредитним договором №7/14-Ф від 25.03.2008 року, а також належного розрахунку заборгованості за кредитним договором. Враховуючи зазначені вище обставини та положення ст.ст.10,60 ЦПК України суд приходить о висновку про необхідність відмови в задоволенні позову за необґрунтованістю та не доведеністю позовних вимог належними доказами. В звязку з відмовою в задоволенні позову, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір віднести на користь держави.

Outcome: dismissed