Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.06.2016 року о 14 год. 30 хв. поблизу с. Сахнівці Ізяславського району [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з. « [NUMBER] », здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , що рухався по проїзній частині дороги, поза межами пішохідного переходу. Внаслідок отриманих травм [PERSON] помер на місці. Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій стороні у дорожньо-транспортній пригоді, а відтак у бюро виникло право вимоги до [PERSON] . Із врахуванням наведеного відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування страхового відшкодування із [PERSON] у розмірі 69600 грн. в порядку регресу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - адвокат Іванов А.Б. в судовому засіданні зазначив, що сторона відповідача не заперечує фактичні обставини, встановлені досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні і право позивача на відшкодування страхових виплат, однак вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через не визнав та просив застосувати позовну давність. Заслухавши представника відповідача, дослідивши надані письмові матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст. 79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 23.07.2021 року представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Батенко Є.Г. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. 11.06.2016 року о 14 год. 30 хв. поблизу с. Сахнівці Ізяславського району [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ» д.н.з. « [NUMBER] », здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , що рухався по проїзній частині дороги, поза межами пішохідного переходу. Внаслідок отриманих травм [PERSON] помер на місці. Відповідно до постанови слідчого СВ Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, кримінальне провадження по факту порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок якої загинув [PERSON] , закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Зазначена шкода [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності до положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Потерпіла особа [PERSON] звернулася до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Так, після зібрання та перевірки матеріалів, Моторно (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 69600,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень від 05 жовтня 2017 року та 19 березня 2017 року. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 11 червня 2016 року, сума страхового відшкодування була здійснена 05 жовтня 2017 року та 19 березня 2018 року, а із позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України звернулося до суду 23 липня 2021 року, тобто більше ніж через три роки. При цьому жодних обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання строків позовної давності, позивачем не наведено, як і не надано доказів, які б підтверджували такі обставини. Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Водночас будь-яких клопотань від позивача про поновлення строків позовної давності із зазначенням поважності причин пропуску останніх, на адресу суду не надходило. На підставі викладеного, зважаючи на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, а клопотання про поновлення пропущеного строку до суду не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed