Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В зазначеному житловому будинку, окрім нього, зареєстрована відповідач, яка з 20.05.2010 не проживає в належному йому будинку. На даний час йому не відомо місце перебування відповідача, будь-яких відносин з нею він не підтримує, тому запропонувати їй самостійно знятися з місця реєстрації він не має змоги. Оскільки відповідач фактично не проживає в належному йому будинку, але зареєстрована, він не може скористатися пільгами, передбаченими законом та отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг, чим порушуються його права, як власника. У зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 15.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 14 вересня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з'явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.10.1998 серії ААМ №540123, посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Корнієнко Н.В., на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS]. Таким чином, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] З довідки про склад сім'ї, виданої 20.06.2018 виконкомом Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. №728, вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживає. Згідно акту, складеного депутатом Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області Крищенко А.В. в присутності громадян [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] фактично за вищевказаною адресою не проживає з 20.05.2010. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], та була відсутня за даною адресою понад шість місяців, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надала, то суд приходить до висновку, що вона втратила право користування зазначеним житловим будинком. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, який просив визнати відповідача такою, що втратило право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved