Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його наступним. Свої вимоги мотивує, тим він позичив [PERSON] 76044 грн. про що останній написав розписку 19.10.2019 року. Відповідач зобов`язався повернути борг до 19.10.2019 року. Проте свої зобов`язання у повному обсязі не виконав. На неодноразові звернення [PERSON] до [PERSON] про повернення вказаного боргу відповідач жодним чином не реагував. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача 76044,00 грн. боргу а також судові витрати. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи розписки, наданою позивачем, відповідач [PERSON] , [INFO] позичив в [PERSON] грошові кошти в сумі 76044,00 грн. еквівалентно 2795 доларів США та зобов`язувався повернути гроші в повному обсязі своєчасно до 19.10.2019 року. У разі недотримання цього зобов`язувався виплачувати пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожний прострочений день (а.с. 20). У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Про отримання зазначених коштів від позивача відповідач склав відповідно розписку (оригінал якої знаходиться в матеріалах справи). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано оригінал розписки, як це передбачено ст. 1047 ЦК України, яка долучена до матеріалів справи. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення боргу про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На спростування доказів позивача відповідачем не надано доказів про погашення суми боргу. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (борговою розпискою), шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 76044,00 грн. У відповідності ст.141 ЦПК суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved