Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 07.01.2019 року о 16-30 год. в м.Херсоні на розі вул.Тираспільська вул.Гагаріна, відповідач, керуючи автомобілем марки «Subary Forester», державний номер [NUMBER] , не врахувавши дорожньої обстановки, не надав перевагу в русі та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ №6541 від 07.11.2018 року. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2019 року у справі про адміністративне правопорушення №766/624/19, за вказаною дорожньою пригодою [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та її було притягнуто до адміністративної відповідальності. При таких обставин, відповідач своїми діями, які полягають в керуванні транспортним засобом «Subary Forester», державний номер [NUMBER] , з порушенням ПДР, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, завдала шкоди автомобілю «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , який належить позивачу на праві приватної власності. З метою визначення розміру шкоди, заподіяної транспортному засобу Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , позивач звернувся до Херсонської торгово-промислової палати з заявою про проведення автотоварознавчого дослідження, а саме вказаного автомобіля та надання висновку експерта щодо вартості пошкоджень, які мали місце в результаті ДТП. 31.01.2019 року позивачем на рахунок Херсонської торгово-промислової палати було сплачено 1736,00 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку власнику транспортного засобу №АВэ-25 від 07.02.2019 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобілю марки «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , складає 61282,43 грн. Страховою компанією було сплачено страхове відшкодування за завдану шкоду у розмірі 31097,86 грн. Таким чином, загальна вартість майнової шкоди становить: 26984,19 грн., яка складається з: 700 грн. витрати на експлуатацію автомобіля позивача до СТО; 1736,00 грн. витрати на проведення автотоварознавчої експертизи; 13019,19 грн. вартість, понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт за вирахуванням суми сплаченої страховою компанією; 11529,00 грн. вартість витрат на відновлювальний ремонт, за вирахуванням суми сплаченої страховою компанією. Крім того, позивачу була завдана моральна шкода, оскільки позивачу протягом тривалого часу, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, це все спричинило виникнення пригніченого стану внаслідок пошкодження улюбленого транспортного засобу. Розмір душевних страждань і страждань родини позивач оцінює в 10000 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача матеріальний збиток спричинений дорожньо-транспортною пригодою в сумі 26984,19 грн., компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000 грн., понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн., понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1921,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач 11.08.2020 року подав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю. Зазначив, що позовні вимоги позивача є передчасними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до наданого позивачем висновку №АВэ-25 від 07.02.2019 року, матеріальний збиток позивача, як власника автомобіля «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , становить 30397,86 грн., а ліміт відповідальності страховика завдавала шкоди АТ «СГ «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ 9108343 від 09.10.2018 року становить 100\~000 грн. Отже, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності відповідача, тому обов`язок з відшкодування такої шкоди не може бути покладено на відповідача. Крім того, що позивач передчасно та безпідставно звернувся з позовною заявою до відповідача про стягнення матеріальних збитків, відповідач звертає увагу, що матеріальні збитки позивача, розмір який визначено відповідно до висновку№АВэ-25 від 07.02.2019 року, фактично відшкодовано позивачу, на момент звернення його до суду. Страхова компанія задовольнила вимоги позивача, тому позовна заява позивача до відповідача про відшкодування матеріальних збитків не підлягає задоволенню. Також, відповідач повністю не погоджується та не визнає розмір вимоги про стягнення матеріальних збитків. Оскільки зі змісту позовної заяви не вбачається обґрунтування заявлених розмірі понесених витрат. Відповідач вважає, що у задоволенні позовної заяви позивача до відповідача про стягнення матеріальних збитків, спричинених ДТП в сумі 26984,19 грн., слід відмовити повністю, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. не підлягають задоволенню за безпідставністю та необґрунтованістю таких вимог. Оскільки відповідач не визнає заявлені вимоги у повному обсязі та їх вважає необґрунтованими, то у разі відмови у задоволенні позову також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] судових витрат у розмірі 768,40 грн. з вимогою про стягнення матеріальних збитків, та 1921 грн. за вимогою про компенсацію моральної шкоди. Позивач 21.09.2020 року надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що фактичний розмір матеріальної шкоди, згідно висновку незалежного експерта склав 61282,43 грн. (вартість відновлювального ремонту). Вказаною експертизою підрахована вартість матеріальної шкоди, котра визначається як вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу і склала 32456,83 грн. З даними експертизи щодо розміру матеріальної шкоди, страхова компанія відповідача погодилася, виплативши позивачу 31097,86 грн. без ПДВ. Позивача вважає, що вартість фактичного нанесеного йому матеріального збитку складає 55\~646,05 грн. та складається з: фактично понесених витрат на відновлення транспортного засобу в розмірі 44117,05 грн.; витрат, котрі позивачу, згідно висновку незалежної експертизи, ще потрібно понести у розмірі 11529,00 грн.; різниця між фактичним матеріальним збитком та сумою страхового відшкодування складає 24548,19 грн. Також в позові включені витрати понесені позивачем внаслідок повторної евакуації автомобілю до вибраного ним СТО для проведення робіт з відновлювального ремонту у розмірі 700,00 грн. та витрат на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 1736,00 грн. Основним документом, який визначає розмір завданої позивачу майнової шкоди є звіт незалежного експерта. Надані позивачем до матеріалів справи документи: рахунок ФОП [PERSON] №0576 від 21.01.2019 року на суму 69416,00 грн. та акт виконаних робіт ФОП [PERSON] від 02.03.2019 року на суму 44117,05 грн. є додатковими матеріалами, які на думку позивача, підтверджують кількість та вартість відновлювальних робіт, котрі необхідно ще провести для відновлення автомобілю та сам факт проведених робіт по даному автомобілю. Враховуючи те, що страхова компанія відповідача в повному обсязі виплатила страхове відшкодування, погодившись із розрахунком незалежного експерта, таким чином страхова компанія відповідача повістю виконала обов`язок страхувальника, який завдав шкоди, у межах суми страхового відшкодування. Також, позивач повністю підтримує позов в частині стягнення моральної шкоди. Вважає, що дана сума враховує в собі усі страждання, які довелося йому перенести у зв`язку із самою дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на х задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. В останнє судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.01.2019 року о 16-30 год. в м.Херсоні на розі вул.Тираспільська вул.Гагаріна, відповідач, керуючи автомобілем марки «Subary Forester», державний номер [NUMBER] , не врахувавши дорожньої обстановки, не надав перевагу в русі та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. [PERSON] належить автомобілем марки «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ №6541 від 07.11.2018 року. Згідно актового виконаних робіт №000004 від 21.01.2019 року та квитанцією №4 від 21.01.2019 року, позивачем понесені витрати у розмірі 700 грн. на експлуатацію автомобіля «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , до СТО. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суд в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №51 від 31.01.2019 року позивачем понесені витрати у розмірі 1736,00 грн. на проведення автотоварознавчої експертизи автомобіля «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , після ДТП (06.01.2019 року). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку власнику транспортного засобу №АВэ-25 від 07.02.2019 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобілю марки «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , складає 61282,43 грн.; ринкова вартість легкового автомобілю марки «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , на дату пошкодження становить 290207,39 грн.; вартість матеріального збитку, вчинена автомобілю марки «Kia Sorenta», державний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 06.01.2019 року складає 32456,83 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ 9108343 від 09.10.2018 року. Згідно листа АТ «СГ «ТАС» №2443 від 19.02.2019 року, страховою компанією прийнято рішення про виплату [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 31097,86 грн. без ПДВ на запчастини. Згідно виписки по рахунку позивача, 04.03.2019 року зазначена сума страхового відшкодування перерахована позивачу. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як зазначено вище, згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ 9108343 від 09.10.2018 року страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. Згідно листа\~АТ «СГ\~«ТАС» №2443\~від 19.02.2019\~року,\~страховою компанією\~прийнято рішення\~про виплату\~ [PERSON] \~суму страхового\~відшкодування в\~розмірі 31097,86\~грн.\~без ПДВ\~на запчастини.\~Згідно виписки\~по рахунку\~позивача,\~04.03.2019\~року зазначена\~сума страхового\~відшкодування перерахована\~позивачу.Факт виплати страхового відшкодування в розмірі 31097,86 грн. позивачем не оскаржується. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження незгоди або оскарження позивачем страхового відшкодування, що свідчить про наявність згоди між позивачем та страховою компанією. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2808цс15). Коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Позивач вільно, на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права на відшкодування збитків шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Страхова компанія задовольнила вимоги позивача, тому, з зазначених підстав, позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальних збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, не підлягає задоволенню. Крім того, порядок та умови виплати страхового відшкодування регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки Зі змісту позовної заяви не вбачається обґрунтування заявлених розмірів понесених витрат. Зазначено лише розшифрування загальної вартості майнової шкоди, яка згідно змісту позовної заяви становить 26984,19 грн., та складається з: 700 гривень - витрати на евакуацію автомобіля; 1736,00 гривень - витрати на проведення автотоварознавчої експертизи; 13019,19 гривень - вартість понесених витрат на відновлювальний ремонт; 11529,00 гривень - вартість понесених витрат на відновлювальний ремонт. Разом з цим, зовсім не наведено обґрунтування та обрахування зазначеної позивачем вартості витрат на відновлювальний ремонт. Позивачем зазначена сума понесених витрат, та додано до позовної заяви рахунок (СТО) №0576 від 21.01.2019 у на суму 69416,00 гривень та акт виконаних робіт ФОП [PERSON] (СТО) №ZN-00001618 від 02.03.2019 року на загальну суму 44117,05 грн. Однак, зазначені докази не можна вважати належним та допустимим доказом підтвердження понесених позивачем витрат. Оскільки, зазначені документи ніяк не підтверджують проведення відновлювальних робіт спричинених саме внаслідок ДТП, що сталася 07.01.2019 року о 16:00 год. в м. Херсоні перехресті вулиць Тираспільська та Гагаріна, за участю водія [PERSON] та водія [PERSON] . Розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом (актом) про оцінку майна, а не рахунками СТО. До такого висновку також прийшов Верховний Суд на підставі аналізу положень законодавства. Статті 22 та 1192 ЦК України вказують, що збитками є втрати, який особа понесла з повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно реальної вартості втраченого майна. При цьому статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду. Крім того, положення абзацу 2 пункту 36.2, статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим. Також, обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку значений і в статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Outcome: partial