Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (гаражу) дійсним та про визнання права власності на нежитлову будівлю (гараж), посилаючись на те, що влітку 2013 року їй стало відомо, що [PERSON] має намір продати гараж, розташований по [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності, в зв'язку з чим, 15 серпня 2013 року вона уклала із [PERSON] угоду купівлі-продажу належного йому на праві приватної власності гаражу, розташованого по [ADDRESS], при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного гаражу, зокрема, щодо ціни, передачі його у власність, виготовлення документів на гараж, оформлення договору в нотаріальній конторі за спільні кошти. На підтвердження укладеної угоди 15 серпня 2013 року нею було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 2500 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON]. Після сплати нею грошей, вона від [PERSON] отримала ключі і документи на належний йому на праві приватної власності гараж, зробила у ньому ремонт, стала використовувати його, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не бажає і не має можливості з'являтись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу гаражу, оскільки після продажу гаражу часто хворіє, переніс декілька операцій, постійно зайнятий на роботі та вважає, що право власності на належний йому гараж після сплати нею йому грошей перейшло до неї. Позивач вважає, що зі своєї сторони вона виконала всі покладені на неї обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості нежитлової будівлі - гаражу, безперешкодно користується ним та зробила ремонт, а у зв'язку з небажанням та неможливістю відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не бажає та не має змоги, тому вона звернулась з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, до суду надано заяву (а.с. 18), згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та справу розглянути в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 16, 17), згідно якої позовні вимоги визнав повністю та не заперечує щодо їх задоволення, а справу прохає розглянути в його відсутність. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Влітку 2013 року позивачу - [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5) стало відомо, що [PERSON], [INFO] (а.с. 17), мешканець [ADDRESS], має намір продати гараж, розташований по [ADDRESS] (а.с. 7-9, 10, 11), який належить йому на праві приватної власності, в зв'язку з чим, 15 серпня 2013 року позивач уклала із [PERSON] угоду купівлі-продажу належного йому на праві приватної власності гаражу, розташованого по [ADDRESS], при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного гаражу, зокрема, щодо ціни, передачі його у власність, виготовлення документів на гараж, оформлення договору в нотаріальній конторі за спільні кошти. На підтвердження укладеної угоди 15 серпня 2013 року позивачкою було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 2500 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON] (а.с. 15). Після сплати грошей, позивач від [PERSON] отримала ключі і документи на належний йому на праві приватної власності гараж, зробила у ньому ремонт, стала використовувати його, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не бажає і не має можливості з'являтись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу гаражу, оскільки після продажу гаражу часто хворіє, переніс декілька операцій, постійно зайнятий на роботі та вважає, що право власності на належний йому гараж після сплати йому грошей перейшло до позивачки. Позивач вважає, що зі своєї сторони вона виконала всі покладені на неї обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості нежитлової будівлі - гаражу, безперешкодно користується ним та зробила ремонт, а у зв'язку з небажанням та неможливістю відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не бажає та не має змоги, тому позивачка звернулась з даним позовом до суду (а.с. 1, 2-3). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно вимог ст. 207 ЦК України, передбачено спрощену форму укладення правочинів, де правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно ст. 209 ЦК України /Нотаріальне посвідчення правочину/, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, або домовленістю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК України. З 01 січня 2013р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким ч. 3 ст. 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч. 2 ст. 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину про відчуження нерухомого майна, що співпадає з думкою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеною у своєму листі «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013р. № 24-150/0/4-13. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення, а тому розглядаючи питання про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, суд виходить з положень ч. 2 ст. 220 ЦК України. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. ст. 18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. № 1952-IV, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт із-за вказаних вище причин неможливості нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved