Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 32 929 грн. 20 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що 06.11.2015 р. о 20:28 год. в м. Києві по вул. Червоноармійській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]), під керуванням [PERSON] Постановою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням штрафу. Автомобіль «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]) згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застраховано у ПрАТ «СК «Юнівес». Позивач на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 24.10.2016 року та страхового акту виплатив страхове відшкодування у розмірі 32 929 грн. 20 коп. на користь ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування», де був застрахований автомобіль «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]). Посилаючись на те, що ПрАТ «СК «Юнівес» повністю виконало покладені на нього зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні, а відповідач у порушення п. 33.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представником позивача до початку судового засідання подана заява, в якій представник позивача зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2015 р. о 20:28 год. в м. Києві по вул. Червоноармійській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]), під керуванням [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2016 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів ( а.с. 27-28). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]) згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/3104033 на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Юнівес». 04.08.2015 року між ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №5699, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]). Оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування» звернувся до них з позовом про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 32 929 грн. 20 коп., які було виплачено [PERSON] Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.10.2016 року стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування» у порядку регресу 32 929 грн. 20 коп. ( а.с. 61-66). 14 листопада 2016 року ПрАТ «СК «Юнівес» здійснило страхове відшкодування на рахунок ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування» у розмірі 32 929 грн. 20 коп. ( а.с. 68). На підставі ст. 1191 ЦК України до позивача, як до особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, перейшло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Позивачем, 30.11.2016 року за вих. №16/11/30-01 на адресу відповідача була надіслана претензія з вимогою про сплату понесеного страхового відшкодування в розмірі 32 929 грн. 20 коп. ( а.с. 69). Посилаючись на те, що відповідач не відшкодув вказану суму у позасудовому порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно підпункту ґ пункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Отже, враховуючи вищевикладене та ст. 1191 ЦК України, суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач не повідомив страховика на підставі існуючого чинного договору про настання страхового випадку та не надав відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу, тому у ПрАТ «СК «Юнівес» у межах фактичних витрат, виникло право вимоги до особи, що відповідальна за нанесення збитків, в розмірі, що був виплачений ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування», а саме 32 929 грн. 20 коп., а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати на користь позивача збитки у розмірі 32 929 грн. 20 коп. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов ПрАТ «СК «Юнівес» підлягає задоволенню, а з відповідача потрібно стягнути на користь позивача 32 929 грн. 20 коп. понесених витрат на виплату страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягають сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 378 грн. На підставі ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved