Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та договором страхування з фізичною особою № 014/ZВ131S/3/001 від 06 березня 2012 року у розмірі 23 270,74 грн., а також судовий збір в розмірі 243,60 грн., зазначивши, що 06 березня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого став ПАТ «Фідобанк», та відповідачем був укладений кредитний договір та договір страхування з фізичною особою № 014/ZВ131S/3/001, за яким останній отримав 23 000 грн., зі сплатою 30% річних та строком користування 24 місяці. Відповідно до умов договору про відступлення прав вимог від 30 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «ВЕНДОР», перший передав, а другий набув право вимоги до відповідача-боржника реального та належного виконання обов'язків за кредитним договором та договором страхування з фізичною особою № 014/ZВ131S/3/001 від 06 березня 2012 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором виконував неналежним чином, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в сумі 23 270,74 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Судом встановлено, що між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого став ПАТ «Фідобанк», та відповідачем був укладений кредитний договір та договір страхування з фізичною особою № 014/ZВ131S/3/001 від 06 березня 2012 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 23 000 грн. зі строком користування кредитними коштами 24 місяці та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних. Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до умов договору про відступлення прав вимог від 30 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «ВЕНДОР», перший передав, а другий набув право вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за кредитним договором та договором страхування з фізичною особою № 014/ZВ131S/3/001 від 06 березня 2012 року. Згідно пункту 1.2. кредитного договору, кредитні кошти, призначені для споживчих потреб та для оплати страхування життя відповідача у страховика на випадок смерті з будь-якої причини їм та інвалідності І групи внаслідок хвороби та/або нещасного випадку, а також на сплату інших платежів передбачених цим договором. Відповідно до п. 1.3. при наданні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора комісію за надання кредиту у сумі 1 150 грн., яка мала бути сплачена і сплачена позичальником у день надання йому кредитних коштів шляхом безготівкового перерахування з рахунку, вказаного в п. 2.1. цього договору. Також, позичальником сплачено 1% комісії банку за видачу готівки, згідно тарифів банку, що містяться у додатку № 1 до кредитного договору - повідомленні позичальника - фізичної особи про умови надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER], відкритий у кредитора, з подальшим перерахуванням кредитором з цього рахунку комісії кредитора за надання кредиту у розмірі, визначеному у пункті 1.3. кредитного договору. Факт отримання кредитних коштів, з урахуванням відрахування підтверджується заявою на видачу готівки № 22 від 07 березня 2012 року. Згідно з п. 2.2. кредитного договору, повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно 20 (двадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з графіком погашення, наведеним в додатку № 2 до цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 14 січня 2015 року має заборгованість за кредитним договором та договором страхування з фізичною особою № 014/ZВ131S/3/001 від 06 березня 2012 року - 23 270,74 грн. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносини за кредитним договором застосовуються положення про договори позики. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та договором страхування з фізичною особою № 014/ZВ131S/3/001 від 06 березня 2012 року в розмірі 23 270,74 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved