Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 22.09.2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Нетішинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 283. Від шлюбу у них є двоє малолітніх дітей [PERSON], 31.08.2009 року та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що протягом тривалого часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Вони не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Позивач переконаний, що збереження шлюбу є неможливим через втрату почуття поваги та любові одне до одного, різні погляди на сімейне життя. Вже тривалий час вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, їх сімя фактично припинила своє існування. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини закладені в позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що за час який надавався судом для примирення їх з позивачкою відносини тільки погіршились. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася. Відзив на позовну заяву не подала. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БВ №168950 сторони по справі зареєстрували шлюб 22 вересня 2007 року у Нетішинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №283. Також судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільного побуту не ведуть. Ухвалою суду від 26.03.2018 року сторонам надавався строк на примирення один місяць, однак за вказаний час примирення між сторонами не відбулося. Позивач категорично не бажає зберігати сімю. При прийнятті рішення суд враховує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дитини, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дитини на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для подальшого вжиття заходів щодо примирення сторін та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно вимог ст.ст.133, 141 стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають 704,80 гривень витрат понесених на оплату судового збору. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved