Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з[PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №\~1571671 від 22.09.1995 року у розмірі 50 632 грн. 78 коп.; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~378 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Індустріальним відділенням Ощадбанку та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~1571671 від 22.09.1995 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 200 млн. крб., що в перерахунок у гривні дорівнює 2000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 75,00% на рік, строком на 2 роки. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідачки [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені порукою [PERSON] від 20.09.1995 року, згідно якої остання виступає в якості поручителя [PERSON] щодо виконання зобовязання за кредитним договором, та відповідно до якої зобовязується погашати на вимогу банку платежі за кредитом та відсотки, які передбачені основним зобовязанням. Представник позивача в судове засідання у справі зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ч. 5 ст.74, ч.4 76 ЦПК України. Про причину неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] та її представникв судове засідання зявилися, проти задоволення позовних вимог заперечували, просили застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника,вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Індустріальним відділенням Ощадбанку ( правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України) та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~1571671 від 22.09.1995 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 200 млн. крб., що в перерахунок у гривні дорівнює 2000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 75,00% на рік, строком на 2 роки. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені порукою [PERSON] від 20.09.1995 року, згідно якої остання поручилася за виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором, та погашення на вимогу банку платежів за кредитом та відсотків, які передбачені основним зобовязанням (а. с. 15). У судовому засіданні встановлено, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору №\~1571671 від 22.09.1995 року заборгованість за ним станом на 25.03.2016 року склала 50 632 грн. 78 коп., що складається з: 1\~307 грн. 15 коп. прострочена заборгованість по процентам; 1\~670 грн. 00 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 7\~176 грн. 23 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 26.03.2015 року по 25.03.2016 року; 9\~168 грн. 30 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26.03.2015 року по 25.03.2016 року; 117 грн. 73 коп. 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за період з 26.03.2015 року по 25.03.2016 року; 150 грн. 41 коп. 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 26.03.2015 року по 25.03.2016 року; 13\~951 грн. 89 коп. втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів; 17\~091 грн. 07 коп. втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно до ст. 161 ЦК України (в редакції 1963 року) зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору , а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст.162 ЦК України (в редакції 1963 року) одностороння відмова від виконання зобовязань і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно до ст.203 ЦК України ( в редакції 1963 року) в разі невиконання або неналежного виконання зобовязань боржником він зобовязаний відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Заперечуючи обставини позову, відповідач [PERSON] вказала, що відповідачка [PERSON] ніколи не мешкала у її квартирі, договір поруки з виконання кредитного договору з ПАТ «Державний ощадний банк України» вона не підписувала, як і будь-якого іншого договору про надання послуг з ПАТ «Державний ощадний банк України». Також просила застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності вказавши, що строк дії договору був встановлений до 22 вересня 1997 року, а з даним позовом позивач звернувся до Індустріального районного суду 19.04.2016 року. Починаючи з 22.09.1997 року та до дня подання позовної заяви позивачем до суду, жодної досудової вимоги про повернення суми позики на адресу [PERSON] та [PERSON] не надходило. В судовому засіданні відповідачкою [PERSON] було подано клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи щодо її підпису в договорі поруки, однак клопотання було знято, оскільки при огляді кредитної справи в судовому засіданні було встановлено, що оригінал договору поруки від 20.09.1995 року відсутній. Крім того в судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника [PERSON] грошових коштів. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. м. Дніпродзержинська від 27 травня 2010 року відмовлено ВАТ «Державний ощадний банк України» у прийняття заяви про видачу судового наказу про стягнення з боржника [PERSON] грошових коштів, оскільки з часу укладання Кредитного договору минуло 15 років, а з часу, коли настав строк остаточного погашення заборгованості майже 13 років, а питання, що стосується пропуску строку позовної давності, або його відновлення, не можуть вирішуватися суддею в наказному провадженні. Як зазначив представник позивача в судовому засіданні жодне рішення суду щодо стягнення заборгованості із [PERSON] заборгованості за спірним кредитним договором не ухвалювалося. Відповідно договору поруки [PERSON]зобовязалась перед кредитором виконати зобовязання за [PERSON] Оскільки строк виконання зобовязань по кредитному договору №1571671 від 22.09.1995 року, настав 22.09.1997 року, а кредитор (позивач) протягом трьох місяців з дня настання строку зобовязання не предявив позов до поручителя, то порука вважається припиненою відповідно до ст.194 ЦК України (в редакції 1963 року). Згідно до ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою\~ про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні\~ «Стаббініс та інші проти Сполученого\~ Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує\~ кілька\~ важливих цілей, а саме забезпечує правову\~ визначеність і\~ остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко\~ спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо\~ подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати\~ ненадійними\~ і недостатніми.\~ Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу\~ позовної давності повязується\~не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Виходячи із вищевикладеного та беручи до уваги, що кредитний договір був укладений 22.09.1995 року, строк дії договору до 22.09.1997 року, рішень суду щодо стягнення заборгованості з позичальника [PERSON] не ухвалювалося, а судовий наказ про стягнення з поручителя [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Лівобережне відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 1571671 від 22.09.1995 року був ухвалений 25 травня 2010 року вже після спливу строку позовної давності, позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed