Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.04.2008 р., [PERSON] відповідач, 07.04.2008р. отримала кредит у розмірі 2000.00 грн., у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 05.08.2015 року на загальну суму 20497.81 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.04.2008р. в сумі 20497.81 грн. та судовий збір в сумі 243.60 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судовому засідання представник відповідача та відповідач проти позову заперечили, просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що позивачем при подачі позову, 26.08.2015р. пропущено загальний строку позовної давності у три роки виходячи з того, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором проведено -24.12.2010 року. Заслухавши пояснення представника відповідача, думку відповідача, розглянувши подану заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 07.04.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого 07.04.2008р. отримала кредит в розмірі 2000.00 грн., у виді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві(а.с. 6). Відповідно до Умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією згідно умов кредитного договору(а.с.9-14). Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 2000.00 грн. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки та у звязку з не виконанням зобовязань за кредитним договором № б/н від 07.04.2008р. відповідач, станом на 05.08.2015р. має заборгованість перед позивачем на загальну суму 20497.81 грн., яка складається з наступного: 1890.66 грн. заборгованість за кредитом, 11080.54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 952.28 грн.- штраф (процентна складова)(а.с. 4-6). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. Відповідно до наданого позивачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.04.2008р., встановлено, що 24.12.2010р., було здійснено останній платіж по погашенню заборгованості за договором (а.с. 5, рядок таблиці 5). Суд вважає, що наступний платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.04.2008р., боржник повинен був здійснити в порядку черговості в січні 2011р., а тому з січня 2011 року розпочався відліку строку позовної давності звернення до суду по стягненню заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.04.2008р. Також встановлено, що позивача ПАТ КБ ПриватБанк, 26.08.2015р. звернувся до суду з позовом до боржника - [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.04.2008р., що вказує на пропуск строку позовної давності в три роки передбаченого ст. 257 ЦПК України, і від позивача до суду не надходило клопотання про його поновлення. За даних обставин, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності, а тому у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку ПриватБанк до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, - слід відмовити, так як позивач звертаючись до суду пропустив встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності і про що в судовому засіданні було заявлено відповідачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed