Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів ,в якому зазначив про те , що позивач є власником гуртожитку за адресою : [ADDRESS] . Відповідачі та їх малолітня дитина проживають в зазначеному гуртожитку без правових підстав та реєстрації , а тому підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення . В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з обставин , що викладені у позовній заяві . Відповідачі в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, у поданих до суду письмових запереченнях ( а.с. 109-111 ) зазначили про те , що позов є безпідставним та необґрунтованим . Посилання позивача про те , що він є власником гуртожитку за адресою : [ADDRESS] є спірним. При укладенні трудового договору між позивачем та [PERSON] було обумовлено , що підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер , який видає адміністрація підприємства на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення . Щомісячно ними проводилась оплата за проживання в гуртожитку , що вказує на правомірність їх вселення та користування гуртожитком . Представник 3-ої особи Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився , у направленому на адресу суду листі від 16.09.2015 р. розгляд справи просив проводити у його відсутності . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріли справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено , що 21.07.1993 року між Фондом державного майна України, Організацією орендарів орендного підприємства «Птахофабрика «Київська» та Акціонерним товариством «Птахофабрика «Київська», правонаступником після зміни організаційно - правової форми якою є ТОВ «Птахофабрика Київська», (позивач по справі), було укладено договір викупу державного майна і передачі його акціонерному товариству, за умовами якою Фонд державного майна України зобов'язався передати, а Організація орендарів орендною підприємства «Птахофабрика «Київська» купити та Акціонерне товариство «Птахофабрика «Київська» прийняти у власність частку цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Птахофабрика «Київська» . На виконання умов договору викупу 31.12.1993 року Фонд державного майна України за актом прийому - передачі державної частки цілісного майновою комплексу орендного підприємства «Птахофабрика «Київська» передав, а Акціонерне товариство «Птахофабрика «Київська» прийняло державну частку цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Птахофабрика «Київська» . На підставі договору викупу та акту прийому - передачі державної частки цілісного майнового комплексу Фондом державною майна України 31.12.1993 року видано Акціонерному товариству «Птахофабрика Київська» свідоцтво про право власності на майно АТ «Птахофабрика Київська» - на державну частку цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Птахофабрика «Київська», реєстраційний № П-145 . 19.11.2003 року за реєстровим №950-з Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна майновий комплекс, розташований в м. Києві по пр. Броварський 16 кілометр зареєстровано за Акціонерним товариством «Птахофабрика «Київська» на праві колективної власності ( а.с. 72- 91 ) . Будівля розташована за адресою : [ADDRESS] перебуває у складі вищезазначеного майнового комплекса , зареєстровано за Акціонерним товариством «Птахофабрика «Київська» на праві колективної власності . На підтвердження тієї обставини, що будівля за адресою: [ADDRESS] має статус гуртожитку позивачем надано суду Розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.04.2015р., згідно якого вказана будівля використовується під гуртожиток у Деснянському районі міста Києва та балансоутримувачем якої є ТОВ «Птахофабрика «Київська»( а.с.143-148 ) . Згідно з наказом № 79-КП від 10.08.2011 р. відповідач [PERSON] була прийнята на посаду професіонала з енергетичного менеджменту КПФ Енергетична служба ЗАТ « Птахофабрика Київська » ( а.с. 56 ) . З 07.09.2013 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі ( а.с. 59 ) та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] ( а.с. 60 ) . Згідно з наказом директора ТОВ «Птахофабрика Київська» № 99-к від 27.11.2014 р. [PERSON] , бухгалтер бухгалтерії , перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 27.11. 2014 р. по 10.10.2017 р. ( а.с.58 ) . Згідно довідки ТОВ «Птахофабрика Київська» від 11.09.2015 р. № 424 [PERSON] в трудових відносинах з ТОВ «Птахофабрика Київська» не перебував ( а.с. 97 ) . Сторони в судовому засіданні не заперечували обставину , відповідно до якої відповідачі проживають в гуртожитку без реєстрації. Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК УРСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. У Постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року, у справі № 6-6цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, зазначено, що вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, суди повинні з'ясовувати, чи є гуртожитком будинок, приміщення в якому займає особа, зокрема: чи зареєстрований він як гуртожиток у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів; чи побудований будинок як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санітарно-епідеміологічної станції на його заселення як гуртожитку; чи видавався, відповідно до статті 129 ЖК України та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, ордер на зайняття особою жилої площі в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян; чи є штати для обслуговування гуртожитку; як оплачується проживання тощо. З встановлених по справі обставин вбачається , що відповідачам не надавався спеціальний ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку, який відповідно до чинного законодавства та правової позиції Верховного Суду України є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Доказів на спростування зазначеної обставини відповідачами не надано . Таким чином , судом встановлено , що будівля за адресою: [ADDRESS] належить позивачу, за своїм правовим статусом є гуртожитком, а відповідачі та їх малолітня дитина проживають у ньому без належних правових на те підстав, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими . Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу . Відповідачами не надано доказів на спростування доведеності вимог позивача та обґрунтованості своїх заперечень . Оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача , відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача в рівних частках підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: approved