Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

позивач звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до відповідача в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 117000,00 гривень за кредитним договором № б/н від 23 лютого 2011 року, яка складається з наступного: 13246,09 гривень - заборгованість за кредитом, 103753,91 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; судові витрати у розмірі 1762,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 лютого 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 16400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 20 грудня 2017 року має заборгованість 13246,09 гривень - заборгованість за кредитом, 103753,91 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом, а також подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 05.03.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання та надано строк для подання відповідачем відзиву. 22.03.2018 на адресу суду надійшло клопотання від відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, а також скеровано відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач підтверджує, що дійсно 23.02.2011 отримала платіжну катку у ПАТ КБ «Приватбанк». В той же час, позивачем, ПАТ КБ «Приватбанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, її вид, що є істотними умовами договору. Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а додана до матеріалів справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останньої з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів на кредитці. Виписка, яка надана Позивачем вказує, про наявність у Відповідача декількох карткових рахунків. Представник позивача скерував на адресу суду відповідь на відзив від 02.05.2018, відповідно до якого зазначає, що при укладені договору були обговорені всі істотні умови такого. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Долучив до відповіді на відзив виписку з карткового рахунку, з якого вбачається, що відповідач користувалась коштами, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «універсальна». Оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором. Просить позов задоволити в повному обсязі. Крім того, представник відповідача подав заяву від 06.08.2018 про застосування позовної давності у якій, зокрема, просить здійснювати розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання 21.11.2018 не з'явилася, про день, час і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 даної статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23.02.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 16 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З оглянутої в судовому засіданні копії заяви клієнта від 23.02.2011р. (а.с.8) вбачається, що відповідач, ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до заяви відповідача та Умов та правил надання банківських послуг, позивач видав відповідачу кредитну картку з обумовленим лімітом кредитних коштів, а відтак, слід вважати встановленим, що позивач виконав свої зобов'язання за договором, що також вбачається зі змісту заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, була повідомлена про зміст цих умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві. Згідно з приписами положень ст.634, 638 ЦК України, відповідачка, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію позивача та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві. Відповідно до п. 2.1.1.2.1. цього ж Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. В Анкеті-заяві відповідачка поставила підпис, засвідчивши отримання нею 23.02.2011 кредитної картки (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не належним чином виконує зобов'язання по кредитному договору відповідно до графіку погашення кредиту. Однак, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. На основі зазначених правових норм Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 444/9519/12 в постанові від 28.03.2018р. сформулювала правовий висновок про те, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.3-4) та інформації про рух коштів, останній обов'язковий платіж за спірним договором відповідач здійснила 20.08.2013, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 20.09.2013, за який відповідачем не було внесено грошових коштів, а надалі відбувалось автоматичне списання коштів. Крім того, відповідач вказує, що строк дії карки минув раніше строків позовної давності, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що відповідачу продовжувався строк дії картки, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності,тоді як позов до суду пред'явлено 14.02.2018р., що поза межами загального строку позовної давності. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином враховуючи, що позов пред'явлено до суду поза межами строку позовної давності, а представник відповідача подав відповідну заяву про застосування наслідків спливу такого строку, в задоволенні позову належить відмовити. При цьому, таких висновків суду не змінює той факт, що на запит суду від 29.10.2018 про подачу належним чином оформленої та читабельної копії фото клієнта [PERSON] з карткою де зазначено номер картки та строк дії такої, банк скерував довідку про те, що [PERSON] видавались наступні кредитні картки: [NUMBER] та [NUMBER], та фотокопію де зображена відповідачка з карткою, з якої вбачається, що остання цифра номеру картки «7», а предметом даного позову є стягнення кредитної заборгованості за наслідками використання кредитних карток з іншими, вказаними вище номерами. А тому, суд не може визнати доведеним факт продовження дії кредитної картки на новий строк до 05.2017, оскільки позивачем в силу вимог статей 77, 78 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів про отримання та користування відповідачем кредитною карткою [NUMBER], а відповідач дані обставини категорично заперечила. За таких обставин, оскільки позивачем заявлено позов після спливу позовної давності, у відповідності до вимог ч.5 ст.267 ЦПК України не наведено перед судом обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, у суду відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed