Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому вказав про те, що 05.08.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z 012/110/326 відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 65\~000 дол.США терміном до 04.08.2013 р., зі сплатою 16,9 відсотків річних для споживчих цілей. Банк повністю виконав свої обовязки та надав вищевказаний валютний кредит. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, між банком та [PERSON] укладено 4 додаткові угоди. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 27.04.2009 між банком та [PERSON], укладено договір поруки № Z012/110/326/2. 28.05.2010 р., договір поруки укладено з [PERSON] за № 12/119/049. Поручителі взяли на себе зобовязання перед кредитором відповідати по боргових зобовязаннях боржника [PERSON]П, які виникають з умов кредитного договору №Z012/110/326/ від 05.08.2008, у повному обсязі цих зобовязань. [PERSON] належним чином умови договору не виконав, чим допустив заборгованість, яка станом на 31.05.2013р., становила 581 тис. 225 грн. 61 коп. Оскільки боржник не виконував умови договору, йому поручителем направлені вимоги про повернення заборгованості, які не були виконані. Посилаючись на вище вказані обставини, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічні позовні заяви про визнання кредитного договору недійсним (т.1 а.с.106, 120, 168,174). Зустрічний позов [PERSON] до Пат «[PERSON] Аваль», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору ухвалою від 10.09.2014 виділено в окреме провадження. Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.11.2014 в позові відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 29.12.2014. Провадження по зустрічному позову [PERSON] 15.09.2015 закрито в звязку з його смертю. (т.2 а.с.77, 101). Ухвалою суду від 15.09.2015 в якості співвідповідача залучено до участі в справі [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] (т.2 а.с.100). Під час судового розгляду, у звязку його тривалістю, що повязане з смертю [PERSON] та певною складністю справи, позивач неодноразово подавав до суду заяви про збільшення позовних вимог, у звязку з нарахуванням штрафних санкцій по договору кредиту, остання заява від 22.09.2015 р. (т.2 а.с.108), відповідно до якої позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON], [PERSON], та [PERSON], заборгованість по кредитному договору в розмірі 87\~328, 02 дол. США та 3441 грн. судового збору. 19.02.2016 позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог в звязку з смертю [PERSON] Просив стягнути заборгованість по кредитному договору Z012/110/326 від 05.08.2008 в розмірі 87\~328,02 доларів США з [PERSON] в межах вартості майна, одержаного в спадщину (т.2 ст.197). 28.10.2015 [PERSON] подала до суду зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору (т.2 а.с.146) Під час проведення судового засідання в режимі відео конференції, представник позивача подані до суду заяви підтримав, з обставин наведених в них. Заперечив проти задоволення зустрічних позовів з тих обставин, що термін виконання обовязку іпотеки спливає через 6 місяців після закінчення дії основного договору, в забезпечення якого і було укладено договори іпотеки. Вважає, що до подання позову до суду вказаний термін не сплив. Посилання відповідачів про те, що позичальник не виконав умови Закону України «Про захист прав споживачів» є надуманим. Сторони цих договорів були ознайомлені з їх змістом, погодилися з їх умовами, про що свідчить їх підпис на договорах. Відповідачі заперечили проти задоволення основного позову та просили суд задовольнити їх зустрічні позови з обставин, наведених в них. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, надіславши заяву з проханням слухати справу у її відсутність, підтримала свій зустрічний позов, а позов позивача не визнала. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини: - правовідносини регулюються ст., ст. 258, 526, 530, 533,554, 559611,625, 1050, 1054, 1182 ЦК України та умовами кредитного договору, договорами поруки; - 05.08.2008р. між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z 012/110/326 відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 65\~000 дол.США терміном до 04.08.2013 р., зі сплатою 16,9 відсотків річних для споживчих цілей. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, між банком та [PERSON] укладено 4 додаткові угоди. Банк повністю виконав свої обовязки та надав вищевказаний валютний кредит. 27.04.2009 між банком та [PERSON], укладено договір поруки № Z012/110/326/2, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № Z012/110/326 від 05.08.2008 (т.1 а.с.51). 28.05.2010 р., договір поруки укладено з [PERSON] за № 12/119/049, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням боржника, тобто [PERSON], що зазначені в п.1.3. даного договору.(т.1 а.с.53). [PERSON] належним чином умови договору не виконав, чим допустив заборгованість по ньому, яка станом на 31.05.2013р., становила 581 тис. 225 грн. 61 коп. 29.01.2015 [PERSON] помер.(т.2 а.с.77). В заяві про уточнення позовних вимог позивач просив стягнути кошти з [PERSON] в межах вартості майна, одержаного в спадщину (т.2 ст.197). Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцям. Поручитель приймає на себе зобовязання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (ст.ст.553-554 ЦК України), а також за будь-якого боржника у разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено в договорі поруки. З договорів поруки від 27.04.2009 укладеного між банком та [PERSON] та від 28.05.2010 р. укладеного між банком та [PERSON] вбачається, що будь-які умови щодо відповідальності поручителів після смерті позичальника у ньому відсутні. Відповідно до ст.523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником, а згідно зі ст.607 ЦК України зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Дана правова позиція викладена в постанови Верховного Суду України від 17.04.2013 у справі №6-18цс13 Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по кредитному договору з поручителів [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, судом було неодноразово наголошено та розяснено сторонам про те, що вони повинні надати докази суду на підтвердження, чи спростування певних обставин. Суд самостійно не може визначити ту межу вартості майна, про яку наголошує в своїй заяві позивач. Для цього потрібні спеціальні знання. Суд самостійно не може визначити вартість майна, яке залишилось у спадщину відповідачу [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] У звязку з вищенаведеним, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову щодо [PERSON] Крім того, суд вважає, що як кредитний договір, так і договори поруки, з повної згоди сторін, були укладені у відповідності до вимог закону, тому відмовляє у задоволенні зустрічних позовів відповідачів. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 258, 526, 530, 533, 554, 559, 611, 625, 1050, 1054,1282 ЦК України,

Outcome: dismissed