Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами (уточненими а.с.96) про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» (ПАТ«ДАК«Національна мережа аукціонних центрів»), на його користь, суми невиплаченої заробітної плати у розмірі 7804,00 гривень, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 632,06 гривень, середнього заробітку за час затримки виплат під час звільнення у розмірі 47443,78 гривень, моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень. Позовні вимоги мотивуються позовною заявою та поясненнями представника позивача в судовому засіданні про те, що позивач працював у відповідача з 15.03.2010 року по 31.08.2010 року на посаді заступника директора філії «Одеський аукціонний центр» ПАТ«ДАК«Національна мережа аукціонних центрів» та звільнився за власним бажанням. Штатний посадовий оклад заступника директора філії - 1 700,00 гривень. Згідно «Положення» філія не є юридичною особою. Заробітну плату позивач не отримував за період з 15.03.2010 року по 01.08.2010 року. Під час звільнення відповідач не провів розрахунок з позивачем, письмово не повідомив його про нараховані суми, допустив затримку розрахунку при звільнені до теперішнього часу, не виплатив компенсацію за невикористану відпустку. Позивач звернувся до відповідача з заявою від 12.12.2011 року, про виплату йому розрахунку, однак відповідач на це не відреагував. Вищевказані дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди у виді додаткових зусиль для організації свого життя. Позовні вимоги представник позивача підтримав у повному обсязі. Представники відповідача позов визнали частково, в сумі заборгованості по заробітній платі - 6 395,04 гривень. В іншій частині позовні вимоги не визнали. Пояснили, що розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 6 395,04 гривень, про що позивача не один раз повідомляли. Судом встановлено: Сторонами визнано, що позивач працював на посаді заступника директора філії «Одеський аукціонний центр» ПАТ«ДАК«Національна мережа аукціонних центрів» з 15.03.2010 року по 31.08.2010 року та звільнився за власним бажанням, відповідно до положення ст.38 КЗпП України. Штатний посадовий оклад заступника директора філії - 1 700,00 гривень. Згідно «Положення» філія не є юридичною особою. Заробітну плату позивач не отримував за період з 15.03.2010 року по 01.08.2010 року. Заробітну плату за серпень 2010 року позивач отримав та вона не є предметом спору. Судом встановлена обставина вини відповідача у невиплаті позивачу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, через порушення ним вимог ст.116 КЗпП України, а саме, не надання доказів письмового повідомлення працівника про нараховані суми, належні йому при звільненні. Посилання відповідача на те, що позивач знав розміри виплат, так як, сам підписував платіжні відомості - не ґрунтуються на законі та до уваги не приймаються. До того ж, відповідач не виплатив позивачу неоспорюваний розмір виплат при звільненні (ст.116 КЗпП України). Посилання позивача на розмір невиплаченої заробітної плати у сумі 7 804,00 гривень безпідставні, так як він провів розрахунок відповідно до штатного посадового окладу (а.с.13), однак сума заробітної плати (6 395,04 гривень), що визнана відповідачем, розрахована з урахуванням утриманих та виплачених податків та зборів (а.с.112). Щодо компенсації за невикористану відпустку, то згідно ст.83 КЗпП України і ч. 1 ст.24 Закону України «Про відпустки», при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки. Відповідно до ст.2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. У відповідності з ст.116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство, установа, організація, згідно з ст.117 КЗпП України, повинні виплатити працівникові його середній заробіток по день фактичного розрахунку. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів про надання позивачу відпустки за відпрацьований час або ж виплати компенсації за невикористану відпустку за цей період. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористанні відпустки. Розрахунок компенсації за невикористану відпустку провадиться в тому ж порядку, що і суми звичайних відпускних. Наведемо формулу для розрахунку: К = Д х ______З______, 365 (366) С де К - сума компенсації за невикористану відпустку; З - сума заробітної плати за 12 календарних місяців або за фактично відпрацьований період (меншої тривалості); 365 (366) - кількість календарних днів у році за 12 місяців у «звичайному» та високосному році відповідно; С - кількість святкових і неробочих днів, передбачених законодавством; Д - кількість календарних днів невикористаної відпустки, що підлягають компенсації. Святкові та неробочі дні (ст. 73 Кодексу), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються (п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Отже, вимога позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 632,06 гривень є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що під час звільнення позивача, йому не була виплачена, з вини відповідача, нарахована заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку, що є підставою для застосування положення ст.117 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Щодо посилання позивача на початок обчислення строку з 13.12.2011 року, за який стягується середній заробіток за час затримки виплат під час звільнення, суд його до уваги не приймає, так як, на підтвердження цієї обставини надано доказ - заява позивача про розрахунок (а.с.8), який не є належним в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України. До того ж, представник позивача не спростував обставину знаходження позивача на роботі в день звільнення, що підтверджується його підписом про ознайомлення з наказом про звільнення, датованим 31.08.2010 року (а.с.36). З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 31.08.2010 року по дату постановлення рішення. Однак, судом встановлено, що позивач, при пред'явленні вимоги про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, пропустив строки для звернення до суду з такою вимогою. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки компенсація за затримку розрахунку при звільненні не є оплатою праці працівника, до вимог про її стягнення застосовується строк три місяці. З врахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення компенсації, суд задовольняє лише частково, а саме за три місяці. Оскільки відповідно до трудового договору заробітна плата позивача становила 1700,00 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягає стягоненню компенсація за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 5100,00 гривень. Моральна шкода, що завдана позивачу діями відповідача, у виді додаткових зусиль для організації свого життя, підтверджується матеріалами справи. За загальним принципом розумності та справедливості, а також враховуючи час затримки, суд вважає відповідною грошовою компенсацією моральної шкоди - 500,00 гривень. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial