Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 22 травня 2001 року вона згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області отримала від [PERSON] в дар квартиру [ADDRESS]. З того часу і по теперішній час позивачка разом із двома дітьми [INFO] та [INFO] проживає у вищевказаної квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою, утримує її, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонти, сплачує кошти за надані комунальні послуги, електроенергію, воду, телефонний зв»язок, що підтверджується відміткою про реєстрацію за місцем проживання в паспорті позивачки [NUMBER], який виданий 07.05.2002 року Вільнянським РВ УМВС в Запорізькій області та квитанціями про сплату комунальних платежів.. Весною 2001 року позивачка вирішила продати квартиру. З цієї метою вона звернулася до громадянки [PERSON], яка працювала в агентстві нерухомості з проханням надати їй допомогу в підготовці відповідних документів. 18 квітня 2005 року позивачка надала [PERSON] доручення на продаж квартири, проте згодом 29 червня 2005 року позивачка скасувала свою довіреність. 24 травня спірна квартира в рахунок погашення боргу чоловіка позивачки -[PERSON] в якості застави через [PERSON] була оформлена на відповідача за договором купівлі- продажу. Згодом [PERSON] повернув відповідачу борг, а відповідач надав позивачу взамін нотаріально посвідчену довіреність 12.07.2010 року на розпорядження квартирою [ADDRESS] ( приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]). На теперішній час строк дії довіреності на розпорядження квартирою скінчився, а квартира залишається зареєстрованою за відповідачем. Відповідач обмежившись наданням довіреності на розпорядження квартирою, попросив більше не турбувати його. Згідно ст. 344 ч.1 ЦК України « особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що цивільний Кодекс набрав чинність з 1 січня 2004 року норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно ( ч.4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. В судовому засіданні позивач наполягає на позові, відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану цивільну справу за наявністю у справі доказів, ухвалює заочне рішення, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи 22 травня 2001 року позивачка [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області отримала від [PERSON] в дар квартиру [ADDRESS]. З того часу і по теперішній час позивачка разом із двома дітьми [INFO] та [INFO] проживає у вищевказаної квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою, утримує її, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонти, сплачує кошти за надані комунальні послуги, електроенергію, воду, телефонний зв»язок, що підтверджується відміткою про реєстрацію за місцем проживання в паспорті позивачки [NUMBER], який виданий 07.05.2002 року Вільнянським РВ УМВС в Запорізькій області та квитанціями про сплату комунальних платежів.. Весною 2001 року позивачка вирішила продати квартиру. З цієї метою вона звернулася до громадянки [PERSON], яка працювала в агентстві нерухомості з проханням надати їй допомогу в підготовці відповідних документів. 18 квітня 2005 року позивачка надала [PERSON] доручення на продаж квартири, проте згодом 29 червня 2005 року позивачка скасувала свою довіреність. 24 травня спірна квартира в рахунок погашення боргу чоловіка позивачки -[PERSON] в якості застави через [PERSON] була оформлена на відповідача за договором купівлі- продажу. Згодом [PERSON] повернув відповідачу борг, а відповідач надав позивачу [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність від 12.07.2010 року на розпорядження квартирою [ADDRESS] ( приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]). На теперішній час строк дії довіреності на розпорядження квартирою скінчився, а квартира залишається зареєстрованою за відповідачем. Відповідач обмежившись наданням довіреності на розпорядження квартирою, попросив більше не турбувати його. Згідно ст. 344 ч.1 ЦК України « особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що цивільний Кодекс набрав чинність з 1 січня 2004 року ( п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно ( ч.4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved