Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.07.2018 року у цивільній справі №203/314/18 з нього на користь його батька [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання останнього в сумі 3000 грн., щомісяця, починаючи з 29.01.2018 року та довічно. Вважає вказаний розмір аліментів завищеним, визначеним судом без урахування реальних обставин, оскільки відповідач фактично не потребує матеріальної допомоги, а він не має об`єктивної можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Так, він має дружину, з якою в них в липні 2017 року народився син. В зв`язку із народженням дитини, дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, не отримує жодного доходу. Таким чином, тягар її утримання з дитиною покладається на нього. Дружина отримує соціальну допомогу на дитину, що складає 860 грн. на місяць та яка в сукупності з його доходом належним чином не покриває витрат на утримання їх сім`ї. З 01.11.2018 року в України зросили ціни на газ для населення. При цьому, він разом із родиною проживає у квартирі, що має централізоване опалення та на оплату високих рахунків за опалення він вимушений навіть брати кредитні кошти. З 26.08.2016 року він перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Економ-Схід», де займає посаду менеджера з питань регіонального розвитку та його щомісячний дохід з урахуванням утримань становить 3719 грн. 70 коп., якого ледве вистачає на утримання сім`ї. Інших джерел доходу він не має. Під час розгляду цивільної справи №203/314/18 [PERSON] зазначав, що його єдиним доходом є пенсія за віком в розмірі 1297 грн. 45 коп. на місяць. Проте, із щорічним державним бюджетом зростає розмір прожиткового мінімуму, що впливає і на визначення мінімальної пенсії за віком, розмір якої також регулярно зростає. Крім того, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється державою та презюмується, що він є достатнім для задоволення потреб пенсіонерів. Також [PERSON] з 03.08.2015 року по 27.07.2018 року здійснював підприємницьку діяльність, що свідчить як про наявність в нього іншого доходу, ніж пенсія, а також про його працездатність. Згідно податкової декларації вбачається, що його дохід за 2017 рік склав 920000 грн. В зв`язку з цим, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача за рішенням суду від 27.07.2018 року з 3000 грн. до 400 грн., щомісячно. Під час підготовчого провадження представник позивача зазначив про підтримання позову. В подальшому позивач та його представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в наданій заяві просила проводити розгляд справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 01.11.2019 року, за її відсутності, зазначивши, що заперечує проти позову з підстав, наведених в заявах по суті справи. Зокрема, в наданому відзиві представник відповідача посилалась на те, що матеріальне становище позивача було предметом ретельного дослідження при розгляді цивільної справи про стягнення аліментів №203/314/18, по якій рішенням суду від 27.07.2018 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що відповідач має постійний заробіток, працюючи на посаді менеджера в ТОВ «Економ-Схід»; протягом 2016-2017 років від підприємницької діяльності задекларував дохід в сумі 1480000 грн.; має у власності автомобіль марки ВАЗ-2107, 2014 р.в. та автомобіль Mercedes-Benz GLE 250 D 4 MATIC, 2016 р.в., придбаний 22.09.2016 року. Дружина [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, має у власності квартиру [ADDRESS] , придбану 10.04.2017 року; автомобіль марки Honda Accord, 2015 р.в., придбаний 19.01.2018 року. Крім того, [PERSON] та його дружина в період з 2016-2017 років не менше восьми разів відвідували країни Євросоюзу та Азії. [PERSON] є непрацездатним, його вік складає 79 років, розмір пенсії 1297 грн. 45 коп. на місяць, інших доходів не має, за станом здоров`я потребує лікування. Позивач вводить в оману щодо його фінансового стану. Так, відповідно до даних відкритого реєстру МВС України, позивач 22.01.2019 року придбав у власність черговий автомобіль, вартість якого коливається від 22000 до 60000 доларів США, залежно від комплектації, яка відповідачу не відома. Також згідно інформації МВС у власності позивача знаходяться три легкові автомобіля, у т.ч. два представницького класу: ВАЗ-2107, 2014 р.в.; автомобіль Mercedes-Benz GLE 250 D 4 MATIC, 2016 р.в.; BMW X5, 2013 р.в. Позивач та його дружина зареєстровані фізичними особами-підприємцями. З приводу здійснення підприємницької діяльності [PERSON] у відзиві зазначено, що останній на прохання позивача їздив до нотаріуса, де підписував якісь документи, які саме, не пам`ятає. В подальшому з`ясувалось, що це були довіреності на ведення справ [PERSON] від його імені на іншу особу, яка йому не відома. Таким чином, фактично господарську діяльність у вигляді управління та керуванням магазинами секонд-хенд в м.Дніпрі під торгівельною маркою «Економ-клас», здійснює позивач. 31.05.2015 року позивачем на підставі нотаріально посвідченої довіреності було уповноважено [PERSON] подавати податкову звітність та підписувати бухгалтерські документи, а також вчиняти інші дії, пов`язані із підприємницькою діяльністю ФОП [PERSON] Дізнавшись про це, він звернувся до відповідних органів із заявою про припинення його як фізичної особи-підприємця. Відвідавши в період 14-16.05.2019 року один із магазинів «»Економ-клас», що розташований по пр .Слобожанському ,11 в м.Дніпрі , він із здивуванням побачив, що на дошці споживача в магазині висить виписки з ЄДРПОУ [PERSON] , при тому, що ФОП [PERSON] припинив свою діяльність 27.07.2018 року. Крім того, в магазині висіла вивіска щодо оптового продажу ветоши, із зазначенням номеру телефону, що належить позивачу [PERSON] , що вказаний ним у позовній заяві. У наданій відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що факт реєстрації дружини позивача як фізичної особи-підприємця, наявності в неї квартири та автомобіля, ніяким чином не стосується розглядаємої справи, оскільки предметом позову є стягнення аліментів, які повинен сплачувати саме [PERSON] Дружина останнього не є стороною по справі, а квартира та автомобіль є її особистою власністю. Посилання [PERSON] на те, що позивач незаконно використовував його документи, є безглуздими та абсурдними, оскільки те, що [PERSON] самостійно не займався документацією, пов`язаною із здійсненням підприємницької діяльності, а уповноважив на це іншу особу, не свідчить про те, що він не знав, що був зареєстрований як фізична особа-підприємець та, що він отримує дохід. Представник відповідача в запереченнях на відповідь на відзив щодо тверджень позивача про те, що діяльність його дружини, її власність та доходи, не мають відношення до справи, зазначив, що позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на його повному забезпеченні знаходяться дружина у декретній відпустці та дитина, а тому він нібито є єдиним годувальником у сім`ї. Проте, якщо тягар утримання майна, що належить дружині, впливає на фінансовий стан родини позивача, то його витрати на придбання ГСМ, технічний огляд автомобіля, обов`язкове страхування, сплата комунальних послуг за квартиру, свідчать про певні фінансові можливості позивача. Також діяльність дружини позивача, як фізичної особи-підприємця, за умови отримання нею доходу, спростовує доводи позивача про низькі доходи родини. З огляду на подані учасниками справи заяви, суд у відповідності до ст.ст.211,247 ЦПК України вважає за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч.1 ст.204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Відповідно до ст.205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є рідним сином відповідача [PERSON] Позивач мешкає окремо від батька, зі своєю дружиною [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.07.2018 року у цивільній справі №203/314/18 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання останнього в розмірі 3000 грн., щомісяця, починаючи з 29.01.2018 року та довічно. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.12.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а рішення суду від 27.07.2018 року - без змін. Звертаючись в січні 2019 року з позовом про зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду від 27.07.2018 року, позивач посилався на те, що присуджений до стягнення судом розмір аліментів є завищеним, визначений судом без урахування реальних обставин. Зокрема, посилався на те, що відповідач не потребує матеріальної допомоги, оскільки отримує пенсію, розмір якої постійно збільшується, а також отримує дохід від підприємницької діяльності. Крім того, посилався на те, що має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка перебуває у декретній відпустці та не отримує доходів, крім щомісячної соціальної допомоги на дитину в розмірі 860 грн. Також посилався на те, що його єдиним доходом є заробітна плата за місцем роботи в ТОВ «Економ-Схід», щомісячний розмір якої з урахуванням утримань становить 3719 грн. 70 коп., якого ледве вистачає на утримання сім`ї. Перевіряючи вказані доводи, суд враховує, що останні фактично зводяться до незгоди з судовими рішеннями у цивільній справі №203/314/18, переоцінки доказів та стосуються обставин, які мали місце на момент розгляду зазначеної вище цивільної справи, що були предметом перевірки судом під час її розгляду та яким судом надано відповідну оцінку при прийнятті рішення та визначені розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру присуджених аліментів через місяць після перегляду апеляційним судом рішення суду від 27.07.2018 року, позивач не навів обставин, які б свідчили, що після ухвалення вказаного рішення його матеріальний стан погіршився, а відповідач не потребує подальшої допомоги на утримання. При цьому, суд враховує, що [PERSON] є пенсіонером у віці 80 років, страждає на хронічні хвороби, інших доходів, крім щомісячної пенсії за віком, не має та потребує матеріальної допомоги. Судом відхиляються доводи позовної заяви про те, що останній отримує дохід від підприємницької діяльності, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець в липні 2018 року, про що до реєстру внесено відповідний запис від 27.07.2018 року. Також суд враховує сімейний стан [PERSON] , наявність в нього дружини та малолітньої дитини, постійного місця роботи та заробітку в ТОВ «Економ-Схід». Крім цього, позивач та його дружина [PERSON] зареєстровані як фізичні особи-підприємці, доказів тому, що вони не отримують дохід від цієї діяльності позивачем не надано та, навпаки, згідно отриманої судом інформації з ГУ ДФС у Дніпропетровській області вбачається, що згідно поданих податкових декларацій платників єдиного податку фізичної особи-підприємця за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року дохід ФОП [PERSON] склав 402230 грн, ФОП [PERSON] - 519200 грн. Також у власності позивача перебувають три транспортні засоби ВАЗ-2107, 2014 р.в.; автомобіль Mercedes-Benz GLE 250 D 4 MATIC, 2016 р.в.; BMW X5, 2013 р.в. При цьому, останній було придбано 22.01.2019 року, тобто після звернення до суду з даним позовом. У власності дружини позивача перебуває квартира [ADDRESS] придбана 10.04.2017 року; автомобіль марки Honda Accord, 2015 р.в., придбаний 19.01.2018 року. З довідок Державної прикордонної служби України вбачається, що в період 2016-2018 років позивач та його дружина неодноразового здійснювали подорожі за кордон. Вказані обставини свідчать про задовільний фінансовий стан родини позивача та здатність останнього сплачувати аліменти на утримання свого непрацездатного батька в розмірі, визначеному рішенням суду від 27.07.2018 року. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та недоведеністю належними доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на останнього.

Outcome: dismissed