Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом № 113 від 19 серпня 2014 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням. При розрахунку в день звільнення йому відповідач не виплатив заробітну плату у розмірі 15066,49 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 15066,49 грн. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 23). Відповідач, відповідно до ч.5 ст.77 ЦПК України, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи знаходяться повідомлення про вручення судових повісток. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання (а.с. 19,22). У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON] 19 серпня 2014 року було звільнено з Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі наказу № 113 (а.с. 5). Згідно довідки ДП «Кремнійполімер» від 31.102014 року № 334, заборгованість по заробітнії платі [PERSON] на 24.09.2014 року складає 15066,49 грн (а.с. 6). Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, встановлено, при звільнені позивачу не виплачено в повному обсязі заробітну плату, у зв'язку з чим є заборгованість по заробітній платі у розмірі 15066,49 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved