Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння та земельну ділянку, площею 0,1877 га цільовим призначенням «Присадибна земельна ділянка», розташованих за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Шевченка, буд. 102, які належать відповідачу. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2002 році він попросив свого брата підшукати будинок, однак в звязку з тим, що він не міг приїхати для укладення договору, тому оформлення будинку за його згодою було проведено на жінку брата [PERSON] В жовтні 2002 року відповідач оформила на своє імя земельну ділянку. З січня 2003 року він прибув зі своєю родиною в придбаний будинок та передав понесені витрати щодо придбання будинку та оформлення земельної ділянки, про що 20 січня 2003 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння та розписка про отримання грошових коштів, однак реєстрацію нерухомого майна у встановленому законом порядку проведено не було. Фактично з початку 2003 року він та його родина мешкають у вказаному будинку, за власні кошти робить в ньому поточний ремонт, підтримує його загальний вигляд, оплачує комунальні послуги, тобто добросовісно, відкрито і безперервно користується домоволодінням. Тому вважає, що за ним повинно бути визнано право власності за набувальною давністю на домоволодіння та земельну ділянку, площею 0,1877 га цільовим призначенням «Присадибна земельна ділянка», розташованих за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Шевченка, буд. 102. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відзиву не надіслав. Тому суд визнає його неявку неповажною, та, зі згоди позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено у ході судового розгляду, відповідно до\~договору купівлі-продажу\~житлового будинку\~від 19\~липня 2002\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Мелітопольського\~районного нотаріального\~округу Запорізької\~області [PERSON],\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№ 5110,\~[PERSON]\~є власником\~жилого будинку\~№ 102\~по вул.\~Шевченка в\~с.\~Костянтинівка Мелітопольського\~району Запорізької\~області /а.с.8/. Вказана обставина також підтверджується копією технічного паспорту на жилий будинок індивідуального жилого фонду /а.с.9-11/. Також, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЗП № 045272 від 14 жовтня 2002 року, [PERSON] є власником присадибної земельної ділянки, площею 0,1877 га, розташованої за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Шевченка, 102 /а.с.12/. 20 січня 2003 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Шевченка, буд. 102 /а.с.13/. Відповідно до доданої до договору купівлі-продажу домоволодіння розписки від 20 січня 2003 року [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок оплати за проданий житловий будинок кошти в розмірі 5\~500 грн. /а.с.13 звор.стор./. Згідно довідки Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 9171 від 29 грудня 2017 року встановлено, що [PERSON] з 21 січня 2003 року проживає в [INFO] та має склад родини: дружина [PERSON], донька - [PERSON], онука [PERSON] Комунальні платежі сплачує повністю /а.с.15/. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувала давність). У відповідності з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Разом з тим, у відповідності до інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року зазначено, що володіння майном могло розпочатися раніше 01 січня 2001 року, проте до десятирічного строку набувальної давності на нерухоме майно включається трирічний строк, протягом якого особа чи її спадкоємці володіли майном до набрання чинності ЦК. Отже, володіння нерухомим майном могло розпочатися раніше 01 січня 2001 року та тривати до 01 січня 2011 року, а право вимоги про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникло з 01 січня 2011 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач добросовісно та відкрито користувався домоволодіння № 102 по вул. Шевченка в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, яке належить [PERSON] на праві особистої власності, більше 10 років, а отже суд вважає за можливим визнати за ним право власності на дане домоволодіння за набувальною давністю. Разом з тим, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Статтею 119 ЗК України\~встановлено, що громадяни, які відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Таким чином, зі змісту вказаної статті вбачається, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Задоволення вищевказаного клопотання і оформлення відповідних документів про право власності або користування на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому зазначеним Кодексом. При отриманні відмови в задоволенні зазначеного клопотання або залишення його без розгляду, особа має право оскаржити такі дії органу виконавчого влади чи місцевого самоврядування до суду в установленому законодавством порядку. Таким чином, узагальнюючи вищевикладене, суд звертає увагу, що конструкція\~ст. 119 ЗК України\~значно відрізняється від конструкції\~ст. 344 ЦК України\~та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (стаття\~118,\~123 ЗК України), дана норма надає особам лише право звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. З огляду на викладене, суд враховує те, що питання надання громадянам у користування чи у власність земельних ділянок (зокрема, за набувальною давністю) належить до повноважень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та вбачає, що визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем є передчасним способом захисту його прав, а тому в задоволенні позовних вимог в даній частині, суд вважає необхідним відмовити. Таким чином,

Outcome: partial