Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03.03.2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір доручення та договір позики, відповідно до яких відповідач взяв на себе зобов'язання придбати за договором купівлі-продажу у третьої особи важкий токарний станок, модифікації 1А670, в повній комплектації за ціною, що не перевищує 500000 грн., шляхом укладення відповідного договору від імені довірителя та негайно після укладення договору передати все одержане в зв'язку з виконанням доручення. З метою виконання договорів він передав відповідачу кошти в сумі 500000 грн. строком на один рік - до 03.03.2014 року. Станом на 01.05.2014 року відповідач свої зобов'язання не виконав та не передав відповідне обладнання, що є предметом договору доручення та не повернув отримані згідно договору позики кошти. Також 01.05.2014 року йому стало відомо, що 29.04.2014 року відповідач придбав за договором купівлі-продажу важкий станок токарний, модифікація 1А670, але в порушення умов п.п.1,4 договору доручення, покупцем виступив сам відповідач і зазначене майно в обумовлений договором термін не передав. З метою врегулювання спору, 05.05.2014 року відповідачу було вручено вимогу щодо передачі потягом 3-х днів обладнання, але ця вимога залишена без задоволення. З урахуванням зазначеного, позивач просив суд зобов'язати відповідача виконати обов'язок в натурі за договором доручення від 03.03.2013 року та передати на його користь важкий токарний станок, модифікація1А670 у повній комплектності, вартістю 500000 грн., а також визнати за ним право власності на вказане майно. В судове засідання позивач позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.03.2013 року між [PERSON] (довіритель) та [PERSON] (повірений) було укладено письмовий договір доручення, відповідно до умов п.п.1,4 якого повірений зобов'язувався від імені та за рахунок довірителя придбати за договором купівлі-продажу у третьої особи важкий токарний станок,модифікація 1А670, у повній комплектності, за ціною, що не перевищує 500000 грн., шляхом укладення відповідного договору від імені довірителя; негайно після укладення договору передати довірителеві все одержане в зв'язку із виконанням доручення. На виконання договору доручення та у відповідності до п.5 цього договору, позивач передав відповідачу кошти в сумі 500000 грн., про що було складено письмовий договір позики від 03.03.2013 року. Також з матеріалів справи вбачається, що 29.04.2014 року між ПАТ «Дніпроважпапірмаш» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №25, відповідно до якого останній, діючи від свого імені придбав за ціною 468000 грн. станок, модифікації 1А670. Як зазначив позивач в своєму позові та підтвердив в суді, вказаний станок в порушення умов договору доручення від 03.03.2013 року відповідачем було укладено від свого імені та в обумовлені договором строки і по теперішній час йому не передано, кошти не повернуто. Відповідач в судовому засіданні проти викладених позивачем обставин не заперечував, підтвердивши той факт, що придбання станка за договором купівлі-продажу №25 від 29.04.2014 року ним здійснювалось на виконання укладеного з позивачем 03.03.2013 року договору доручення та за кошти, отримані на виконання цього договору згідно договору позики. В зв'язку з цим, суд вважає ці обставинами встановленими та такими, що не підлягають доказуванню у відповідності до положень ст.61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Відповідно до ст.1006 ЦК України повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, той факт, що відповідачем спірне майно було придбано за договором купівлі-продажу №25 від 29.04.2014 року за кошти позивача та на виконання договору доручення від 03.03.2013 року. Проте, в порушення умов вказаного договору доручення договір купівлі-продажу укладено від свого імені та до теперішнього часу придбане майно позивачу не повернуте. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню та слід зобов'язати відповідача [PERSON] виконати обов'язок за договором доручення від 03.03.2013 року в натурі, передавши на користь позивача важкий токарний станок, модифікація 1А670, у повній комплектності та визнати право власності на останній за позивачем. Задовольняючи позов частково, суд виходить із вартості вказаного станка в сумі 468000 грн., визначеної в договорі купівлі-продажу №25 від 29.04.2014 року, а не із суми 500000 грн., як зазначив позивач в прохальній частині позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial