Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви від 19 серпня 2019 року, просить суд визнати кредитний договір від № SAMDN22000006444475 неукладеним в частині збільшення кредитного ліміту до 14000,00 грн. від 11 лютого 2019 року; визнати відсутність заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «Приват Банк»; стягнути з відповідача на його користь безпідставно списані кошти у розмірі 143,41 грн. та понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, в 2006 році ним було відкрито кредитний рахунок угода №SAMDN22000006444475 в Тернівській філії «Приват Банк». Даною картою він користувався за своїми потребами, вчасно погашаючи кредит. В 2016 році [PERSON] переїхав до Республіки Польща, де працює й по теперішній час, періодично повертаючись до України у справах. 11 листопада 2018 року він повернувся із України до Польщі, про що має печатку про перетин кордону. Перебуваючи в Польщі [PERSON] періодично користувався вищевказаною карткою для оплати комунальних послуг за час мешкання в Україні через мобільний додаток Приват 24. Дана картка мала прив`язку до мобільного телефону оператора ПрАТ «ВФ Україна» (Водафон) [NUMBER] .Останню операцію по даній картці було здійснено 8 листопада 2018 року про що свідчить копія з мобільного додатку Приват 24. Станом на 18 листопада 2018 року на картці був залишок коштів в сумі 98,77 грн. 10 лютого 2019 року зазначена сім-карта - (оператор Водафон [NUMBER] ) стала неактивною, у зв`язку із чим він не мав можливості відслідковувати операції по даній картці. Побоюючись шахрайських дій з боку третьої особи, [PERSON] неодноразово звертався на номер Приват Банка для дзвінків із-за кордону +[NUMBER], про що свідчить копія скріншоту з його мобільного номеру польського оператора T-Mobail[NUMBER], але працівник банку не надав йому ніякої інформації пославшись на то, що цей номер не зареєстрований в Приват Банку.17 травня 2019 року він повернувся до України, про що свідчить печатка про перетин кордону в паспорті та у відділенні Приват Банку йому стало відомо, що 11 лютого 2019 року в 9.02 години ранку було збільшено кредитний ліміт до 14 000 грн., а вже о 09.13 цього же дня дані кошти було переведено за допомогою мобільного додатку AppStore (ApplePay) на рахунок ФПП [PERSON] [ADDRESS] , як плата за послуги. Крім того з лютого місяця, тобто з дня проведення несанкціонованої операції по його картці, банком було нараховано суму боргу за даними виплатами - за кожен місяць по 2066 грн. Сума, яку банк вимагає повернути позивачу постійно змінюється, тому наразі не може її вказати. З 08 листопада 2018 року позивач не вчинив жодних дій щодо розпорядження на списання коштів з рахунку карти, не давав жодної згоди на збільшення ліміту на рахунку його картки, не проводив жодного розрахунку даною карткою. Також не давав третім особам свої дані, як по картці, так і особові, не вчиняв дії, які могли би привести до незаконного використання його пін-коду та інформації, яка дала би змогу ініціювати вищевказані операції. Згідно виписки з банку на кредитному рахунку №[NUMBER] (Угода №SAMDN22000006444475 від 29.03.2006 року) 11 лютого 2019 року знаходились власні кошти в розмірі 98,77 грн. Цього ж дня невідомими особами зараховано 15 400,00 грн. та збільшено кредитний ліміт до 14 000,00 грн. та знято 28 851,00 грн. в м. Кривий Ріг, шляхом оплати послуг. Після цього на кредитному рахунку залишок -13 352,23 грн. 26 березня 2019 року банк стягує з нього, а саме з карти для виплат №[NUMBER] 22,32 грн. його особистих коштів. 01 квітня 2019 року банком списано пеню з кредитної карти в розмірі 50,00 грн. та 802,52 грн.- відсотки за використання кредитного ліміту. 06 квітня 2019 року банк знову знімає 22,32 грн. з карти для виплат його особистих коштів. Таким чином його права порушені не тільки незаконними діями невідомих осіб, які скористалися моїм кредитним рахунком, а й банком, яким було знято його особисті кошти в розмірі 143,41 грн. та який безпідставно нараховує йому відсотки за борг, якого він не брав. 23 травня 2019 року позивачем подано заяву до АК КБ «ПриватБанк», в якій повідомлено про шахрайські дії зловмисників з проханням провести службову перевірку за даним фактом, звільнити його від сплати боргу, який він не брав. Але банк відмовив позивачу з проханням погасити заборгованість найближчим часом. За даним фактом 24 травня 2019 року позивачем повідомлено про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.185 КК України та внесені відомості до ЄРДР за №42019041880000061. 13 червня 2019 року [PERSON] визнано потерпілою особою. Згідно листа Тернівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції від 13.08.2019 №51.3-5670 він є потерпілим по зареєстрованому кримінальному провадженню. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив, що 12 лютого 2019 року перебував у Польщі та помітив, що його картка мобільного оператора «Водафон» неактивна, та він не зміг зайти на сайт «Приват 24». В лютому місяці 2019 року через свою дочку, яка знаходилась в Україні переоформив в м. Дніпро свою карту мобільного телефонного оператора «Водафон». По приїзду в Україну, саме 17 травня 2019 року, він звернувся до Тернівського відділення Приват Банку, де дізнався про збільшений кредит на його кредитній картці, про несанкціоноване списання цих коштів у м. Кривий Ріг та про наявність заборгованості. Також посилається на те, що він згоди на збільшений кредитний ліміт не надавав, грошові кошти не переказував у м. Кривий Ріг та періодично від Банку отримує Вайбер повідомлення про наявність в нього боргу по кредиту. У зв`язку з тим, що Банком примусово проводяться списання коштів з рахунку, його особистих коштів на суму 143, 41 грн., пред`являє борг за допомогою Вайбер повідомлень приблизно в сумі 50000,00 грн., він вимушений звернутись до суду з цим позовом. Представник позивача - адвокат Ілющенко А.А. в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримала та просила її задовольнити з зазначених у позові підстав, а також суду пояснила, що під час шахрайських дій зловмисників позивач знаходився за кордоном, в Польщі, що підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 06 червня 2019 року. 10 лютого 2019 року о 19-42 год. здійснено заміну сім-карти, про що свідчить відповідь ПрАТ «ВФ Україна» від 26 вересня 2019 року. 11 лютого 2019 року в 9.02 години ранку було збільшено кредитний ліміт до 14 000 грн., а вже о 09.13 год. цього же дня дані кошти було переведено за допомогою мобільного додатку AppStore (ApplePay) на рахунок ФПП [PERSON] [ADDRESS] , як плата за послуги. За даним фактом 24 травня 2019 року позивач звернувся до правоохоронних органів, відповідні відомості внесені до ЄРДР за №42019041880000061. 13 червня 2019 року [PERSON] визнано потерпілим. Також посилається на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року №691/699/16-ц, згідно якої саме банк має довести вчинення клієнтом дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а клієнт, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомити, що й було зроблено позивачем, банк та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, який проводився за його клопотанням в режимі відеоконференції, свого уповноваженого представника з належним чином підтвердженими повноваженнями до суду не направив, відзив на позовну заяву не надав, але на вимогу ухвали суду надіслав до справи копії документів, зокрема, анкети-заяви [PERSON] про приєднання його до Умов та Правил надання банківських послуг від 27 березня 2006 року та 30 листопада 2011 року. Суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30 листопада 2006 року [PERSON] , заповнено та підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АК КБ «ПриватБанк» (а.с.144). З виписки по рахунку [NUMBER] (угода SAMDN22000006444475 від 29 березня 2006 року) видно, що [PERSON] є клієнт Банку і станом на 11 лютого 2019 року має по картці «Універсальна», кредитний ліміт - 14 000 грн. (а.с. 14). Згідно виписки з платіжної картки по кредитному рахунку №[NUMBER] (Угода №SAMDN22000006444475) вбачається, що [PERSON] користувався кредитною карткою та свої зобов`язання за кредитним договором виконував належним чином і станом на 08 листопада 2018 року не мав заборгованості по кредиту та станом на 11 лютого 2019 року знаходились власні кошти в розмірі 98,77 грн. Цього ж дня невідомими особами зараховано 15 400,00 грн. та збільшено кредитний ліміт до 14 000,00 грн. та знято 28 851,00 грн. в м. Кривий Ріг, шляхом оплати послуг (а.с. 16, 22). Як встановлено в судовому засіданні, позивач, побоюючись шахрайських дій, робив спроби зателефонувати з польського номеру мобільного оператора T-Mobail[NUMBER] до Приват Банк (а.с. 13). З матеріалів справи вбачається, що за період з 11 листопада 2018 року по 17 травня 2019 року [PERSON] перебував за межами країни, зокрема, у Польщі (а.с. 102). Повернувшись до України позивач звернувся до правоохоронних органів з підстав шахрайського списання його грошових коштів з банківської картки, про що було видано уповноваженою особою органу поліції талон-повідомлення єдиного обліку №85 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення (а.с. 15). З витягу єдиного реєстру досудових розслідувань № 42019041880000061 від 24 травня 2019 року видно, що внесені відповідні відомості до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України за фактом, що в період часу з 05 лютого 2019 року по 12 лютого 2019 року невідомі особи, заблокувавши сім-картку [PERSON] , зняли з його кредитного банківського рахунку гроші на суму 50 000 грн. (а.с. 17). Тернівським ВП ПВП в Дніпропетровській області повідомлено 18 серпня 2019 року за вих. № 51.3-5670, що [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №42019041880000061 від 24 травня 2019 року (а.с. 73). У відповідь на заяву-звернення [PERSON] від 23 травня 2019 року, Приват Банк листом №20.1.0.0.0/7- 190604/3655 від 11 червня 2019 року повідомило [PERSON] про відмову в скасуванні кредиту, припинення нарахування відсотків за кредитом (а.с. 19-20, 21). Під час розгляду справи судом витребувані докази з Vodafone, які підтверджують, що 10 лютого 2019 року о 19-42 год. здійснена заміна сім-карти абонентського номеру [NUMBER] після надходження заяви з абонентського номеру [NUMBER]. Ідентифікація була здійснена по РUК-коду 48829554. Друга заміна сім-карти абонентського номеру [NUMBER] була здійснена 24 лютого 2019 року о 17-43 год. після ідентифікації абонента на прямому контакті в магазині м . [ADDRESS] (а.с. 127). Як повідомив в судовому засіданні позивач, заміна його сім-картки 24 лютого 2019 року була здійснена у м. Дніпро його дочкою. В статті ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За положеннями ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками регламентуються Положенням «Про порядок емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 (далі Положення). Так, відповідно до п.п. 6.7, 6.8 Положення, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Враховуючи наведені обставини та норми чинного законодавства, враховуючи перебування позивача [PERSON] з листопада 2018 року по травень 2019 року за межами України, блокування його сім-картки, суд приходить до висновку, що з боку позивача було виконані всі необхідні дії щодо попередження банківської установи про шахрайські дії відносно несанкційованих транзакцій з його платіжною карткою. Відповідно до п.9 розділу 6 постанови Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У відповідності до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» не надано будь-яких даних, якій б вказували на вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а позивач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив АТ КБ «Приватбанк» про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. Станом на час розгляду справи, кримінальне провадження не закрито, триває слідство. Зазначені обставини також підтверджують відсутність в діях позивача винних або необережних дій, що призвели до зняття коштів зловмисниками. За відсутністю обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, правильним є висновок суду першої інстанції про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків,у зв`язку із чим вони підлягають поверненню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Судом також враховані правові позиції щодо стягнення з банківської установи на користь споживача (позивача) безпідставно списаних коштів з карткового рахунку, які викладені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц ,від 01 лютого 2018 року у справі № 758/7327/14-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц. Таким чином, право позивача підлягає захисту шляхом відновлення залишку коштів на банківському рахунку [PERSON] № [NUMBER] (угода SAMDN22000006444475 від 29 березня 2006 року) до стану, в якому він перебував до несанкціонованих транзакцій. А тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно списаних грошових коштів у розмірі 143,41 грн. підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про визнання кредитного договору SAMDN22000006444475 некладеним в частині збільшення кредитного ліміту 11 лютого 2019 року до 14 000,00 грн., суд відмовляє, оскільки така вимога не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом та не призведе до реального відновлення порушених прав позивача. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 540/1052/16-ц. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позовна вимога про визнання відсутності заборгованості [PERSON] перед Банком не підлягає задоволенню, у зв`язку із недоведеним позивачем розміром цієї заборгованості, а Банк з відповідним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] не звертався та відповідних даних суду не надав. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий підхід до компенсації витрат на правничу допомогу закладався законодавцем і застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у справах № 72/1010/16-ц та №301/1894/17. Суд, здійснюючи розподіл судових витрат, вказав, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу (надасть договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат), то суд не матиме підстав для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В матеріалах справи містяться копії розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 30 травня 2019 року на суму 5000,00 грн., підписаний адвокатом Ілющенко А.А. та [PERSON] , договору про надання правової допомоги від 21 травня 2019 року №17/19, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та оригінал ордеру № 2397/008 (а.с. 26-30). Проте, позивач документально не підтвердив своїх витрат, в матеріалах справи відсутні акт приймання-передачі наданих послуг, а також докази сплати позивачем грошових коштів за умовами договору та розрахунку від 30 травня 2019 року. За таких обставин, позовні вимоги в частині відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу за рахунок відповідача задоволенню не підлягають. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне на підставі Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial