Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10 квітня 1954 р. був укладений шлюб між батьками позивача та відповідачки. Подружжю була виділена земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва житлового будинку. Батьки побудували будинок за адресою: [ADDRESS], в якому мешкала вся родина, мати позивача була зареєстрована та проживала по день смерті з 1957 р. [INFO] р. мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті позивач звернувся до Ясинуватської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті матері, однак нотаріус повідомила, що відсутні документи, які б підтвердили право власності на майно. Навесні 2011 року відповідачка зайнялася оформленням документів, з її слів позивачу було відомо, що вона оформлює документи на право власності батьків. Усе це відбувалося у період шестимісячного строку з моменту смерті матері. На початку літа 2011 року відповідачка поїхала. Батько залишився мешкати у будинку на утриманні позивача, бо його похилий вік та хвороби не давали можливості самостійного існування. З'ясувати у батька, де документи з метою оформлення спадщини позивач не міг, зателефонував сестрі, вона повідомила, що забрала їх з собою, обіцяла привезти на річницю матері. [INFO] року у віці 83 років батько [PERSON] помер. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, та йому стало відомо, що батьківський житловий будинок за адресою [ADDRESS], не є спадщиною, бо за життя батько оформив право власності лише на своє ім'я та подарував будинок з земельною ділянкою відповідачці [PERSON] Будівництво будинку тривало до 1989 року, користування будинком обома членами подружжя тривало до 2010 року. 28 квітня 2011 року Пісківською сільською радою прийнято рішення № 30/1 про визнання права власності [PERSON] на цілий житловий будинок за адресою [ADDRESS]. 29 квітня 2011 року Пісківською сільською радою видано свідоцтво про право власності на житло, що вказує на заінтересованість особи в оформленні права. Однак минув лише четвертий місяць з дня смерті матері, тобто час прийняття спадщини. Право власності батька було зареєстроване в КП «БТІ» 20 травня 2011 року, а вже через сім днів батько у [PERSON] приватного нотаріуса Ясинуватського районного нотаріального округа укладає договір дарування будинку на ім'я відповідачки, що порушує його право, як спадкоємця матері. У порушення прав позивача батько розпорядився його часткою спадщини, та не повідомив його про оформлення договору дарування. Вважає, що даний договір було здійснено під впливом помилки, обману, бо батько не володіючи юридичними знаннями та перебуваючи у хворобливому стані та похилому віці, не міг знати про право позивача на частку майна, що є істотною обставиною, а відповідачка, яка в силу своєї професії (агент з нерухомості) знала про виниклу ситуацію, але бажала отримати у свою власність усе майно. З вини відповідачки склалася викладена ситуація, у зв'язку з чим, позивач просить суд визнати, що житловий будинок з належними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], є спільним майном подружжя [PERSON], померлого [INFO] р. та [PERSON], померлої[INFO] р. та частки їх у цьому майні є рівними. Визнати незаконним рішення Пісківської сільради №30/1 від 28 квітня 2011 р. в частині визнання права власності [PERSON] на цілий житловий будинок за вказаною адресою. Визнати недійсним свідоцтво про право власності видане 29 квітня 2011 р. Пісківською сільрадою на ім'я [PERSON] Визнати недійсним договір дарування житлового будинку укладений між [PERSON] та [PERSON] 27 травня 2011 р. та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №2596. Визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері поважною та поновити строк. Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 1/6 частку житлового будинку з господарськими спорудами після смерті матері. Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами після смерті батька. У судовому засіданні позивач та його представниця підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представниця відповідача позов не визнала, зазначивши, що житловий будинок було побудовано батьком померлого [PERSON] у 50-х роках. На момент смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, їй не належало право власності на житловий будинок. Свідоцтво про право власності на житловий будинок було отримано [PERSON] 29 квітня 2011 року, тобто після смерті [PERSON], яка за час життя не ставила питання щодо оформлення права власності на будинок, а згідно ст.25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Крім того, згідно п.4 договору дарування житлового будинку укладеного між [PERSON] та [PERSON] 27 травня 2011 р. та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №2596, дарувальник повідомив, що він вдовець і відчужуваний житловий будинок є його особистою власністю та не був набутий в період шлюбу чи під час спільного проживання однією сім'єю з жінкою не перебуваючи в шлюбі. Враховуючи викладене, не підлягають задоволенню і позовні вимоги стосовно незаконності рішення Пісківської сільради №30/1 від 28 квітня 2011 р., недійсності свідоцтва про право власності на житло видане Пісківською сільською радою 29 квітня 2011 року та недійсності договору дарування житлового будинку укладеного між [PERSON] та [PERSON] 27 травня 2011 р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], стороною якого позивач не був. Також позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері, оскільки він звертався до Ясинуватської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, але нотаріус йому повідомила, що не існує правовстановлюючих документів на майно, однак постанова нотаріуса про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину як доказ в матеріалах справи відсутня. Крім того, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю. Вказані причини пропуску строку не є поважними, тому немає підстав для визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини. Позивач вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті батьків, постанов нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не надав, отже не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частку житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] після смерті матері, також про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами після смерті батька. На підставі викладеного просила в задоволенні позивних вимог відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] пояснила, що усім мешканцям п.Піски у 1954 р. були надані земельні ділянки для будівництва будинків. Також і подружжю [PERSON] та [PERSON] була надана земля, на якій вони побудували житловий будинок, в якому вони мешкали до своєї смерті. Після смерті [PERSON] в будинку продовжував проживати її чоловік [PERSON]. Їх син проживав поруч і приходив разом з невісткою, а донька стала частіше навідуватись вже після смерті матері у 2010 р. Вона як сусідка постійно спілкувалась з [PERSON] і радила йому відписати дім не тільки доньці, а й сину. Свідок [PERSON] пояснив, що у 1954 р. усій молоді п.Піски надавали земельні ділянки для будівництва домів. [PERSON] отримав землю раніше за нього, на якій побудував дім. Чи допомагала йому дружина [PERSON] у будівництві він не знає, але припускає, що допомагала. Вони жили у будинку до своєї смерті. Відповідач Пісківська сільська рада Ясинуватського району Донецької області та третя особа приватний нотаріус Ясинуватського районного нотаріального округу [PERSON] до суду не з'явились, звернулись з заявою про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представниці, представниці відповідачки, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Донецька область, Ясинуватський р-н, [ADDRESS], зазначений факт підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29 квітня 2011 року, виданого Пісківською сільскою радою Ясинуватського району Донецької області (а.с.71-73), на підставі рішення Пісківської сільскої ради Ясинуватського району Донецької області від 28.04.2011 р. № 30/1 (а.с.59), зареєстрованого в КП Бюро технічної інвентаризації Ясинуватської міської ради. Вказаний житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,2133 га, яка належала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.77) 27 травня 2011 р. [PERSON] подарував житловий будинок своїй дочці [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ясинуватського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2596 (а.с.69-70). Також подарував Земельну ділянка (а.с.75-76) [INFO] г. батько сторін [PERSON] помер (а.с.7), після смерті якого його сину [PERSON] стало відомо, що вищевказаний житловий будинок і земельна ділянка батькові не належать. Позивач вважає, що було порушено його спадкове право, оскільки житловий будинок належав його батькам на праві спільної сумісної власності, тобто ? частина будинку належить його матері [PERSON], а батько не мав права дарувати цілий будинок, тому просив визнати житловий будинок спільним сумісним майном померлого подружжя. Однак дані доводи позивача безпідставні з огляду на наступне. 10.04.1954 р. між батьками сторін матері [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с.9) [INFO] р. померла мати [PERSON] (а.с.6), [INFO] року помер батько [PERSON] (а.с.7) При таких обставинах суд не може визнавати житловий будинок спільним сумісним майном подружжя, які на час розгляду справи померли. Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Згідно ст.3, 27-31 ЦПК України суд не може вирішувати питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, так як відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами у справі є позивач і відповідач. Померла [PERSON] за час життя не ставила питання щодо оформлення права власності на житловий будинок. Крім того, згідно п.4 договору дарування житлового будинку укладеного між [PERSON] та [PERSON] 27 травня 2011 р. та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №2596 (а.с.69-70), дарувальник повідомив, що він вдовець і відчужуваний житловий будинок є його особистою власністю та не був набутий в період шлюбу чи під час спільного проживання однією сім'єю з дружиною не перебуваючи в шлюбі. Тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог стосовно визнання житлового будинку спільним сумісним майном померлого подружжя [PERSON] та [PERSON]. Позивач також просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 27 травня 2011 р. та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №2596, посилаючись на ст.230 ЦК України, оскільки договір було здійснено під впливом помилки, оману, батько не знав, що йому на праві власності належить лише 1/4 частка і будинок є спільним майном подружжя, і нотаріус не посвідчив би договір дарування. Згідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або забов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано. Навпаки, із змісту договору дарування, посвідченого у встановленому законом нотаріальному порядку вбачається, що сторони договору підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також, що він не носить характеру уявного або удаваного правочину, дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Крім того, дарувальник зробив заяву нотаріусу, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю (а.с.74) , а згідно п.4 договору дарувальник повідомив, що він вдовець і відчужуваний житловий будинок є його особистою власністю та не був набутий в період шлюбу чи під час спільного проживання однією сім'єю з жінкою не перебуваючи в шлюбі. (а.с.69) Як вбачається з наданих письмових пояснень приватного нотаріуса Ясинуватського районного нотаріального округу [PERSON], 27 травня 2011 р. до неї звернулися [PERSON] та [PERSON] з проханням посвідчити договір дарування належних [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] [PERSON] було подано заяву про те, що він вдовець з 25.12.2010 р. і майно, яке дарується не було набуто в період шлюбу чи під час спільного проживання однією сім'єю з жінкою без реєстрації шлюбу та було подано всі необхідні для посвідчення вказаних договорів дарування документи. Тобто з наданих документів вбачалось, що відчужуване майно є особистою власністю дарувальника (а.с.68) Зазначені нотаріусом обставини підтверджуються доданими документами, а саме, договором-дарування від 27.05.2011 р., зі змісту договору дарування вбачається, що сторони договору підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також, що він не носить характеру уявного або удаваного правочину, дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Крім того, дарувальник зробив заяву нотаріусу, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю, а згідно з п.4 договору дарувальник повідомив, що він вдовець і відчужуваний житловий будинок є його особистою власністю та не був набутий в період шлюбу чи під час спільного проживання однією сім'єю з жінкою не перебуваючи в шлюбі, перевірена дієздатність сторін та належність майна [PERSON] (а.с.70) Відповідними заявами [PERSON] до нотаріуса, правовстановлюючими документами на належне йому спірне майно (а.с.74,78,88,89) з яких вбачається, що власником майна є саме [PERSON] За таких обставин суд вважає, що позивач не довів при судовому розгляді справи, що є наявними передбачені законом підстави для визнання оспорюваного ним договору недійсним. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позивних вимог стосовно визнання житлового будинку спільним сумісним майном померлого подружжя [PERSON] та [PERSON], а також враховуючи те, що з позовної заяви взагалі не вбачається у чому полягає незаконність рішення Пісківської сільради №30/1 від 28 квітня 2011 р. та недійсність свідоцтва про право власності на житло видане Пісківською сільською радою. 29 квітня 2011 року, яку норму закону на думку позивача було порушено, тому вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог стосовно визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері позивача [PERSON] поважною та поновлення цього строку. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. У випадку відсутності згоди інших спадкоємців, настають наслідки, передбачені ч. 3 ст. 1272 ЦК - тобто право на звернення з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Згідно до ч.3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняття спадщини відбувається шляхом подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, заяви до нотаріуса, а спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані при існуванні у спадкоємця перешкод для подання такої заяви та визнання судом цих обставин поважними. Згідно п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Однією з обставин, яка входить до предмета доказування даної категорії справ (ч. 1 ст. 179 ЦПК) є наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач пояснив, що звертався до Ясинуватської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті матері, однак нотаріус повідомила, що відсутні документи, які б підтвердили право власності на майно, а в подальшому чекав поки сестра оформить право власності на спадкове майно, в зв'язку з чим пропустив строк для прийняття спадщини і вказані причини просив визнати поважними. Обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину суду не надав. Суд не має правових підстав для визнання цих причин поважними, оскільки відповідно до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю. Згідно зі ст.ст.57,60 ЦПК України кожна особа повинна довести у суді ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, позивач не довів відсутності у нього умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, не підтвердив належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини, не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску для прийняття спадщини, що є підставою для відмови у позові. Тому вимоги позивача є необґрунтованими та правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Також позивач просив визнати право власності в порядку спадкування на 1/6 частку житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], після смерті матері, а також право власності в порядку спадкування на 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами після смерті батька. Згідно п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст.1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки суд відмовляє позивачу в задоволені позовних вимог про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері позивача [PERSON] поважною та поновлення цього строку, тому позивач вважається таким, що не прийняв спадщину, отже у суда відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частку житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], після смерті матері, тому суд відмовляє в їх задоволенні. Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами після смерті батька [PERSON], оскільки позивач не підтвердив належними доказами факт звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а також відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed