Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом, який згодом уточнив, та просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. В обґрунтування позову в остаточній редакції зазначає, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2002 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. З серпня 2017 року сімейні відносини не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети. Причиною стала подружня невірність з боку дружини та втрата взаєморозуміння. Не бачить сенсу у подальшому існуванні шлюбу, на примирення не згоден. Позивач до суду не прибув, надав заяву, якою просить справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позову наполягає, на примирення не згоден. Відповідач до судового засідання не прибула. Через канцелярію суду подала письмові пояснення (відгук), в яких зазначила про свою незгоду з доводами позову щодо причини розпаду їх сімї та вважає її надуманою та такою, що не відповідає дійсності. Також такими, що не відповідають дійсності є доводи позивача про те, що вони не проживають однією сімєю та не ведуть спільне господарство. Так, чоловік продовжує жити у родині, вони мають статеві стосунки за його бажанням, вона продовжує займатися домашніми справами. Однак проти розірвання шлюбу не заперечує, бо поважає вибір та волю свого чоловіка. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище без змін, а також залишити проживати їх дочку [PERSON] з нею. Також відповідачкою подана заява про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог, в якій остання зазначила, що строк для примирення їй не потрібний. Згідно з ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 19 жовтня 2017 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 82. Також встановлено, що сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. Згідно з ч. 2 ст.\~18, п. 3 ст.\~51, ч. 3 ст.\~56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст. 110 СК України, один\~із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, позивач у позові зазначає, що причиною припинення їх сімейних відносин стала зрада дружини та втрата взаєморозуміння, тому з серпня 2017 року вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети. При цьому на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згоден. Відповідач проти доводів позивача заперечує та називає викладені ним обставини такими, що не відповідають дійсності. Наголошує на тому, що з позивачем досі проживають однією родиною, мають статеві стосунки, вона продовжує займатись домашніми справами. При цьому проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує, строку для примирення не потребує. Незважаючи на різні доводи сторін, приймаючи до уваги, що позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти його розірвання не заперечує, враховуючи положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме принципу його добровільності та інтересам сторін. При цьому суд розяснює відповідачці, що питання про визначення місця мешкання дитини не може бути предметом розгляду даного позову та може бути ініційоване нею шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою у випадку наявності спору з цього приводу. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач у письмових поясненнях зазначила про своє бажання залишити прізвище без змін. Згідно до положень ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в сумі 640 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved