Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 23.12.2005р. між між банком і відповідачем було укладено договір № б/н про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, в якій вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтвердила підписом у заяві. На підставі чого, відповідач отримала кредит в розмірі 27 000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на порушення позичальником кредитних зобов`язань та утворення станом на 15.08.2019р., заборгованості в розмірі 52 492 грн. 42 коп., з них: 26 761 грн. 09 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 9 037 грн. 96 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 13 717 грн. 54 коп. - заборгованість по пені за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 475 грн. 83 коп. - штраф (процентна складова), яка у добровільному порядку нею не погашена, просить позов задовольнити. Представник позивача Вержиховський В .В. , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання 08.07.2020р. не з`явився, звернувся з заявами (вх. № 2905 від 03.07.2020р.) про розгляд справи у відсутність представника банка, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні на підставі наявних у справі доказів. У судове засідання 08.08.2020р. відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з`явилася, звернулась до суду з заявою (вх. № 2032 від 07.05.2020р.), в якій просить проводити розгляд справи в її відсутність. Пославшись в ній, що заявлені позовні вимоги визнає частково, а саме не визнає позов у частині стягнення з неї заборгованості за нарахованими відсотками, по пені за прострочене зобов`язання та штрафам. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд з власної ініціативи розгляд справи проводить в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2005 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 27 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальник виявив бажання оформити платіжну кредитну карту. В анкеті зазначено, що договір між позичальником та банком складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, та тарифів (анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанкі б/н від 23.12.2005р., Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення (анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку б/н від 23.12.2005р.). У цій же анкеті сторонами визначено кредитний ліміт -1800 грн., базову процентну ставку по кредитному ліміту в момент підписання договору -3%. Відомості що підстав та порядку нарахування штрафів, пені, комісії, умов та правил їх сплати в анкеті -заяві відсутні (анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку б/н від 23.12.2005р.). Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (в редакції яка діяла на момент укладення кредитного договору), що були надані на ухвалу суду про витребування доказів, не містять підпису позичальника (витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 23.12.2005р., станом на 15.08.2019р.). З довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу суду слідує, що між банком та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки - № [NUMBER] , дата відкриття 23.12.2005р. та термін дії 12/08; № [NUMBER] , дата відкриття 21.06.2012р. та термін дії 12/15; № [NUMBER] , дата відкриття 31.12.2015р. та термін дії 12/19; № [NUMBER] , дата відкриття 01.03.2016р. та термін дії 12/19; (довідка АТ КБ «ПриватБанк», надана на ухвалу суду про витребування доказів). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, у неї станом на 15.08.2019р., утворилася заборгованість в розмірі 52 492 грн. 42 коп., з них: 26 761 грн. 09 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 9 037 грн. 96 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13 717 грн. 54 коп. - заборгованість по пені за прострочене зобов`язання; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 475 грн. 83 коп. - штраф (процентна складова) (розрахунок заборгованості станом на 15.08.2019р.). Згідно виписки, наданої на ухвалу суду, відповідач [PERSON] при користуванні кредитною карткою № [NUMBER] , в межах строку її дії з 31.12.2015р. по 31.12.2019р., здійснювала зняття готівки та частково погашала заборгованість, останнє зняття готівки здійснила 15.03.2018 року в сумі 1 100 грн., а останнє погашення - 25.06.2019р. в сумі 500 грн., після чого відбувалося автоматичне погашення простроченої заборгованості та списання відсотків за користування кредитного ліміту (виписка по картці № [NUMBER] , надана на ухвалу суду). Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як зазначалось вище, у анкеті-заяві позичальника від 23.12.2005 року вид та розмір неустойки, взагалі не зазначені. Також анкета-заява, яка підписана відповідачем про ознайомлення її з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку не містить істотних умов договору (порядок погашення кредиту, пільговий період та інші умови кредитування). Банк, пред`являючи вимоги щодо погашення кредиту, просив стягнути зокрема 13 717 грн. 54 коп. - заборгованість по пені за прострочене зобов`язання, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 475 грн. 83 коп. - штраф (процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку наданих на ухвалу суду про витребування доказів (в редакції чинній на час укладення кредитного договору), визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За таких обставин, та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору з відповідачем в порядку, передбаченому законом, погодження всіх істотних умов договору та обґрунтованості розрахунку заборгованості. Оскільки, відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК. Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та відповідає загальним засадам та принципам цивільного судочинства - верховенства права, свободі договору, справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах. Отже, вимоги КБ «ПриватБанк» щодо стягнення 13 717 грн. 54 коп. - заборгованості по пені за прострочене зобов`язання, 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 2 475 грн. 83 коп. - штрафу (процентна складова), задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене, позов слід задовольнити частково. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 921 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 309 грн. 93 коп. При цьому, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). З врахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial