Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного кредитного договору між АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. Далі зазначає, що у зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 16 598,53 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача наполіг на заявленому позові за вищевказаними підставами, а відповідач в суді на позов заперечив, наполягаючи на застосуванні судом наслідків пропуску строку позовної давності, а також при цьому заявляючи суду про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів існування заборгованості. Дослідивши надані у справі докази, суд вважає, що існують законні підстави для часткового задоволення позову. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору від 04.08.2008 року між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 3000 гривень на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та оплатою щомісячної комісії в розмірі 3,5 %, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача станом на 28.04.2014 року перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 16 598,53 гривень, що підтверджується доданим до позову розрахунком із зазначенням всіх складових виниклої заборгованості та їх розмірів: 2133,71 гривень - заборгованість за кредитом, 7948,22 гривень - несплачені проценти за користування кредитом, 5250 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина за договором), 766,60 гривень - штраф (процентна складова). Перелічені обставини суду підтверджені: копією вищезазначеного кредитного договору з додатком, в т.ч. Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідним до них розрахунком позивача заборгованості відповідача, правовстановлюючими документами позивача. Отже, вказаний розмір заборгованості достовірно підтверджено наданим позивачем розрахунком, на спростування якого сторона відповідача доказів не надала. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору . Разом з тим вимоги банку про стягнення з боржника окрім штрафу у розмірі 500 грн. також 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, що складає 766,60 грн., як це передбачено відповідальністю сторін за Умовами та правилами надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача фіксованого штрафу та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 549 ЦК пеня і штраф як різновид неустойки обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Таким чином умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника, викладена у вказаному вище пунктах Правил, відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України являється нікчемною і не може застосовуватися до боржника. Вирішуючи клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходив з наступного. Ст.256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позивач з позовом у цій справі звернувся у тарвні 2014 року. З матеріалів справи також вбачається, що у відповідача існує заборгованість з 2008 року, а саме, сальдо простроченої заборгованості за кредитом виникло ще з жовтня 2008 року. Відповідач своєчасно не сплачував ні за тіло кредиту, ні за інші зобов'язання. Але відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, останній діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про зупинення дії договору, він продовжується на той же строк. Суду не було надано доказів про зупинення дії договору якоюсь із сторін, а тому укладений між сторонами договір є чинним і натепер, як і обов'язки, що витікають із нього. Таким чином строк позовної давності не був порушений позивачем при зверненні до суду із позовом у цій справі. Суд також вважає за необхідне згідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial