Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначає, що 15 серпня 2005 року між ним та [PERSON] був укладений строковий трудовий договір, згідно якого його було прийнято на посаду механізатора. 22 серпня 2005 року договір зареєстровано у Голопристанському районному міському центрі зайнятості. Після закінчення терміну угоди, правовідносини між сторонами фактично припинилися, однак юридичного оформлення припинення трудового договору з занесенням відповідних записів в трудову книжку позивача не відбулося. На теперішній час місце відповідача [PERSON] невідоме, а тому останній не має змоги в позасудовому порядку вирішити питання про припинення трудових відносин з [PERSON] Наявність зареєстрованого трудового договору не дає позивачу можливості стати на облік в центрі зайнятості населення, а тому останній просить визнати укладений між ним та [PERSON] трудовий договір припиненим. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснивши, що свої зобовязання виконував до тих пір, доки відповідач надавав йому роботу, оскільки місцезнаходження відповідача йому не відоме, то він не має можливості зняти з реєстрації трудовий договір в районному центрі зайнятості і отримувати допомогу по безробіттю на законних підставах, тому наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Заслухавши думку позивача та представника третьої особи, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником та власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 23 КЗпП, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. З матеріалів справи судом встановлено, що 15 серпня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір № 5, який зареєстровано у Голопристанському районному міському центрі зайнятості. За його умовами, позивача було прийнято на роботу на посаду механізатора. Сторони домовились, що [PERSON] виконує покладені на нього обовязки в період часу з 20.08.2005 по 31.12.2005 року. Відповідно до п.3 договору роботодавець повинен оплачувати працю працівника у розмірі 10% від місячного прибутку. Пунктом 20 вищевказаного договору встановлено, що сторони ознайомлені з порядком реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, що підтверджується їх підписами та погодились з тим, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у договорі, але не пізніше дня фактичного допущення працівника до роботи і діє до закінчення строків його припинення. У відповідності до ст. 24-1 КЗпП України передбаченого, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Пунктом 6 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, у разі припинення строку дії трудового договору достроково, у трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення, з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають відповідну службу зайнятості, яка реєструвала договір. Згідно п. 2. 20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, фізичні особи, при звільненні найманого працівника, роблять у трудовій книжці запис: «Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КзпП України)», при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: «Трудовий договір (номер), знято з реєстрації (дата)»; внесені і фізичною особою до трудової книжки дані підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір і засвідчується його печаткою. Отже, строковий трудовий договір на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП мав бути припинений після закінчення строку, на який його було укладено, але в звязку з порушенням роботодавцем договірних зобовязань даний договір не був припинений. Статтею 2 КЗпП України передбачено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.\~ На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом визнання трудового договору припиненим.

Outcome: approved