Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд виділити в натурі належну її на праві власності Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в складі: приміщення: 1-1 площею 13,2 кв.м, приміщення 1-2 площею 8,9 кв.м, приміщення 1-3 площею 6,1 кв.м, приміщення 1-4 площею 15,7 кв.м, загальною площею 43,9 кв.м, житловою площею 24,6 кв.м, допоміжні приміщення - сарай, літ. «В», вбиральня, літ. «Т», забор літ. «№1», ворота літ. «№2», мощення, літ. «І» за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності на об`єкти нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] , частки вказаного приміщення фактично є самостійними об`єктами і за технічними характеристиками можуть бути поділеними. В 1992 р. між власниками будинку було розподілено земельну ділянку під даним будинком і відповідачем вже приватизовано свою частину. Однак позивач позбавлена можливості оформити своє право власності на земельну ділянку через перебування житлового будинку в спільній частковій власності, тому звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справив їх відсутності, позов підтримує з підстав, зазначених у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи наступного. Положеннями ч.1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У відповідності до ч.1, 2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 р. (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Судом достовірно встановлено , що позивачу відповідно до ухвали Васильківського міського народного суду від 13.12.1983 р. належить право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] Інша 1 /2 частина вказаного будинку належить відповідачу (а.с.10-11,15-19). Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу нерухомого майна від 18.10.2018 р. № 69/2018-1/В-ті, кожна Ѕ частина спірного житлового будинку, що належить сторонам, є самостійним об`єктом, що за технічними показниками може бути поділена. В результаті поділу буде утворено самостійний об`єкт № 1, розташований за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачці загальною площею 43,9 кв.м, житловою площею 24,6 кв.м, що складають Ѕ частину спірного будинку, куди входять приміщення: 1-1 площею 13,2 кв.м, приміщення 1-2 площею 8,9 кв.м, приміщення 1-3 площею 6,1 кв.м, приміщення 1-4 площею 15,7 кв.м, сарай, літ. «В», вбиральня, літ. «Т», забор літ. «№1», ворота літ. «№2», мощення, літ. «І» самостійний об`єкт № 2 , розташований за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачу загальною площею 43,3 кв.м, житловою площею 15,5 кв.м, що складають Ѕ частину спірного будинку, куди входять приміщення: 2-1 площею 7,6 кв.м, приміщення 2-2 площею 15,5 кв.м, приміщення 2-3 площею 15,4 кв.м, приміщення 2-4 площею 4,8 кв.м, сарай літ. «Б», забор літ. «№1», ворота літ. «№2», мощення, літ «І» (а.с.14). Верховний Суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. В абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Оскільки, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 р. № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». За таких обставин, судом встановлено наявність законних підстав виділення позивачу в натурі відокремлену частину спірного будинку з самостійними входами, оскільки, належна її частина спірного будинку і так фактично є ізольованим домоволодінням з окремими виходами, самостійними інженерними системами забезпечення спірного будинку, що стверджується доданими доказами по справі. Таким чином, судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права та інтереси відповідача та інших осіб. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р., визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), в судовому засіданні встановлено наявність законних підстав для задоволення позову, Враховуючи викладене,

Outcome: approved