Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що 24 вересня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 113. Від спільного шлюбу у них є неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO]. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 11.05.2018 року у справі № 379/212/18 шлюб між ним та відповідачем було розірвано. За час спільного проживання ними було набуто наступне майно: автомобіль SMART FORTWO, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 70 000 грн., який 09.04.2015 року зареєстрований на ім'я відповідача та будівельні матеріали, а саме: цегла чорнова 25000 шт. вартістю 25000 грн., саморізи монтажні вартістю 145 грн., пиломатеріали вартістю 3800 грн., бетонні вироби на каналізацію (ж/б, кільця і т.д.) вартістю 3370 грн., секції залізобетонної огорожі вартістю 30720 грн. та інші матеріали вартістю 6384,1 грн. Всього на загальну суму 140 000 грн. Крім того, в період шлюбу він приватизував земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]). Дана земельна ділянка є його особистою власністю. Просить виділити з спільно набутого майна подружжя йому вище вказані будівельні матеріали на загальну суму 70 000 грн., а відповідачу залишити у власності автомобіль SMART FORTWO 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 70 000 грн. Понесені судові витрати бере на себе. В судове засідання позивач не з'явився, про час, день розгляду справи повідомлений належно, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 24 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 113. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 11.05.2018 року у справі № 379/212/18 шлюб між сторонами було розірвано. Дане рішення набрало законної сили 11.06.2018 року. За час спільного проживання сторонами було набуто наступне майно: автомобіль SMART FORTWO 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 70 000 грн., який 09.04.2015 року зареєстрований на ім'я відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], яке видане 09.04.2015 року (а.с. 13), та будівельні матеріали, а саме: цегла чорнова 25000 шт. вартістю 25000 грн., саморізи монтажні вартістю 145 грн., пиломатеріали вартістю 3800 грн., бетонні вироби на каналізацію (ж/б, кільця і т.д.) вартістю 3370 грн., секції залізобетонної огорожі вартістю 30720 грн. та інші матеріали вартістю 6384,1 грн., що підтверджується накладними (чеками, квитанціями) на будівельні матеріали (а.с. 15-17) та актом опису майна, який 14 серпня 2018 року складений депутатом Таращанської міської ради Київської області Замачковською Л.М. та підписаний сторонами (а.с. 12). Всього майна на загальну суму 140 000 грн. Позивач просить виділити з спільно набутого майна подружжя йому вище вказані будівельні матеріали на загальну суму 70 000 грн., а відповідачу залишити у власності автомобіль SMART FORTWO 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 70 000 грн. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно до пункту 23 цієї ж Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що у відповідності з вимогами ст.ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і в разі поділу, частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд вважає за можливе позов задовольнити. Позивач просить суд залишити за ним судові витрати. Враховуючи наведене,

Outcome: approved