Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 02.04.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача [PERSON], під час якої належному йому автомобілю Ауді А6 д/н [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 30.04.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно висновку №2845 від 18.05.2015 року вартість завданого йому матеріального збитку становить 22338 грн. 72 коп. Вартість проведеної оцінки становить 900 грн. Крім того, йому було завдано моральної шкоди, оскільки він був наляканий ненавмисним замахом на його життя з боку непрофесійних дій відповідача; його було обмежено в користуванні автомобілем під час ремонтно-відновлювальних робіт; прийшлось нервувати під час позичення грошей на ремонт автомобіля. В зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 22338 грн. 72 коп., 900 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Також проси стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 432 грн. 39 коп. та комісію за прийняття банком платежу в сумі 5 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстав просив стягнути заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду з відповідача [PERSON], як особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді та заподіянні йому збитків. Відповідач [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Направлена останньому повістка про виклик в судове засідання на 02.08.2017 року була повернута до суду з відміткою про невручення через відмову адресату від одержання, що свідчить про належне повідомлення відповідача про день та час слухання справи в силу ч.8 ст.76 ЦПК України. Третя особа - Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», явку свого представника в судові засідання не забезпечила, про причини неявки останнього не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.04.2015 року о 12-40 г. в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ауді А6 д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем ДАФ д/н [NUMBER] з напівпричепом під керуванням водія [PERSON], внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 30.04.2015 року, що набрало законної сили, водія [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господар-ській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 02.04.2015 року, внаслідок якої було завдано механічні пошкодження автомобілю Ауді А6 д/н [NUMBER], власником якого є позивач . Факт пошкодження автомобіля Ауді А6 д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджується довідкою ДАІ від 02.04.2015 року; обставинами, встановленими у постанові суду від 30.04.2015 року. Також з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ДАФ д/н [NUMBER], на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Публічному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО». Згідно висновку №2845 від 18.05.2015 року експертного дослідження судового експерта-автотоварознавця Крутінь В.І. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ауді А6 д/н [NUMBER] визначена в сумі 22338 грн. 72 коп. Вартість понесених позивачем витрат за проведення оцінки становить 900 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру №2845 від 05.05.2015 року. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України). Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч.ч.1,4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказані правові висновки, наведені в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15 та в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України враховуються судом при розгляді даної цивільної справи. Враховуючи вищезазначене, оскільки позивачем обрано спосіб захисту порушеного права шляхом звернення вимоги до відповідача [PERSON], як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, під час якої було заподіяно матеріальних збитків позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу Ауді А6 д/н [NUMBER], суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 22338 грн. 72 коп. та витрат на проведення оцінки в сумі 900 грн., факт понесення яких підтверджено позивачем належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача [PERSON], позивачу була заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які він зазнав під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу; неможливості користуватись останнім певний час через його суттєві пошкодження; в понесенні незапланованих матеріальних витрат, що завдавало йому незручності у повсякденному житті, призвело до додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусиль з метою відновлення порушених прав та відшкодування завданих збитків, організації свого життя. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та на його користь з відповідача [PERSON] слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., частково задовольнивши відповідні позовні вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. В частині стягнення витрат в сумі 5 грн., у вигляді сплаченої банківської комісії в сумі 5 грн., позивачу слід відмовити, оскільки вказані витрати не є судовими та покладаються на сторону. На підставі викладеного та

Outcome: partial