Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовам, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.02.2005 року помер батько сторін по справі - [PERSON], який перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], матірю сторін, з 1947 року до моменту смерті. На момент смерті [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28.12.1998 року, яке було видане виконкомом Іларіонівської селищної ради на підставі рішення № 102 від 14.12.1998 року, належало домоволодіння № 6а по вул. Р.Люксембург с. Іларіонове. На час смерті спадкодавця домоволодіння № 6а по вул. Р. Люксембург в с. Іларіонове складалося із: А-1 житлового будинку загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м; А.1-1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м.; Б-1-літня кухня; В-1-сарай; Г-1-гараж; П-1- погріб; Е-1- вбиральня; Ж-1- літній душ; И-1- літня кухня; Д-1- сарай; П!-1- погріб; К-1-лазня; М-1-навіс; Л-1-водоколонка; Л'-1-вбиральня; 1-4 огорожа; 1-І1- бруківка (далі домоволодіння). На вказане майно 08.09.2006 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 21.02.2005 року [PERSON] його дружині - [PERSON]. 09.08.2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 500813 та зареєструвала право власності на 1/1 частки домоволодіння за собою, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 09.08.2007 року №15526765. 04.10.2007 року [PERSON] оформила договір дарування частини вищезазначеного домоволодіння, до складу якої увійшли: А'-1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м., И-1- літня кухня; К-1-лазня; Л'-1-вбиральня; П'- 1-погріб, № 1, 2 - огорожа, № І - бруківка асфальт. Дана частина домоволодіння попередньо була виділена в натурі і їй присвоєний № 6 «б» по вул. Р.Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району. В договорі дарування зазначено, що: «п.1.3. Житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 500812, яке видане взамін свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Синельниківською державною нотаріальною конторою за p. № 1-977 від 08.09.2006 року». Однак, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2014 року по справі №191/6138/14-ц, яке набрало законної сили, було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори 08.09.2006 року на імя [PERSON], на підставі того, що при оформленні свідоцтва були порушені права [PERSON], як спадкоємиці першої черги. Також зазначеним рішенням визнано за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 21.02.2005 року. За таких обставин, вбачається, що станом на 04.10.2007 року [PERSON] не мала право самостійно розпоряджатися та здійснювати правочини щодо відчуження обєктів домоволодіння, оскільки, враховуючи рішення суду від 17.04.2014 року їй належало право власності не на 1/1 частки домоволодіння, а на ? частки. Зазначене свідчить про відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у [PERSON] щодо здійснення 04.10.2007 року правочину дарування житлового будинку №6 «б» по вул. Р. Люксембург в с.Іларіонове. Позивач вважає, що рішення суду від 17.04.2014 року має преюдиційне значення для правильного вирішення даної справи про визнання недійсним договору дарування від 04.10.2007 року та є підставою для задоволення даного позову. Крім того, позивач зазначив, що про порушення своїх прав, як спадкоємця після померлої [PERSON], він дізнався з рішення Синельниківського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року по справі № 191/1654/15-ц. Зазначеним рішенням було визнане недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, яке було видане йому 22.11.2013 року після померлої [PERSON]. Необхідність скасування договору дарування від 04.10.2007 року обумовлена ще й тим, що присуджена відповідачу ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: с.Іларіонове, вул.Р. Люксембург, буд. 6а, станом на момент винесення рішення від 17.04.2014 року не відповідає обсягу спадкової маси, яка підлягала спадкуванню після смерті спадкодавця - [PERSON], померлого 21.02.2005 року. Відчуження за договором дарування від 04.10.2007 року обєктів нерухомості, що станом на 21.02.2005 року входили до складу спадкового домоволодіння, спричинило суттєву зміну спадкової маси, яка підлягає спадкуванню позивачем після померлої у 2011 році [PERSON]. Позивач вважає, що порушуються його спадкові права, оскільки має місце необґрунтоване позбавлення його спадкового майна через безпідставне розширення прав відповідача. Просить суд визнати недійсним договір дарування від 04.10.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснили обставини справи таким чином як вони викладені вище, просили суд їх задовольнити. Крім того, додатково надали письмові поясненнязгідно яких посилалися на норми ст. ст. 355, 356, 358, 361 ЦК України. Так, відповідач вірно зазначає, що [PERSON] самостійно здійснила правочин відносно 2/5 частин домоволодіння (або 40% всього домоволодіння). Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.04.2013 року № 6-12цс13: «Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні». Після смерті [PERSON], померлого 21.02.2005 року, і за [PERSON], і за [PERSON] було закріплено право на володіння, користування та розпорядження, у межах своїх часток, кожним із обєктів нерухомості, що станом на 2005 рік входили до складу домоволодіння, розташованого за адресою: с. Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6а. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що в лютому 2007 році [PERSON] одноособово, на власний розсуд та без будь-якої згоди іншого співвласника в особі [PERSON], фактично здійснила виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, а отже, враховуючи зазначені норми законодавства України, [PERSON] вийшла за межі належної їй цивільної дієздатності та здійснила дарування майна, що їй не належало. Представники відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнали. Підтримали надані суду письмові заперечення, згідно яких просили врахувати перебіг позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору дарування. За заявою [PERSON] домоволодіння було поділено на дві частини, на одну з яких будинок, розташований за адресою: смт. Іларіонове, вул. Р.Люксембург, б. 6а, що складався з: А-1 жилого будинку, Б-1 літня кухня, В-1 сарай; Г-1 гараж; П-1 погріб; Е-1 вбиральня, Ж-1- літній душ, Л-1 водоколонка, І бруківка, 1-3 огорожа, виконкомом Іларіонівської селищної ради було видане свідоцтво про власності на нерухоме майно від 09.08.2007 року на імя [PERSON]. Іншій частині домоволодіння було присвоєно адресу № 6 «б» по вул. Р. Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району і він складався з: А-1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м.; житловою площею 18,5 кв.м.; И-1 - літня кухня, К-1 - лазня, Л-1- вбиральня, П-1 - погріб, 1-2 огорожа, І- бруківка. На момент відчуження нерухомого майна в жовтні 2007 році, відповідач мала право розпоряджатися ? частинами домоволодіння, розташованого за адресою: с. Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а». Як видно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13586952 від 15.02.2007 року частина домоволодіння, яка відчужується становить 2/5 частини домоволодіння. З врахуванням рішення суду від 17.04.2014 року [PERSON] мала достатньо правових підстав для вчинення правочину відносно 2/5 частин домоволодіння (або 40% всього домоволодіння), оскільки мала право розпоряджатися ? частинами домоволодіння (або 75% всього домоволодіння). Позивач ніколи не був спадкоємцем спадкового майна домоволодіння № 6а по вул.. Р.Люксембург в с. Іларіонове в тому вигляді, в якому воно існувало до поділу в 2007 році, і тому рішення суду від 17.04.2014 року ніяким чином його прав та законних інтересів не стосувалося. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов такого висновку. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 17.04.2014 року, яке набрало чинності, встановлено, що [PERSON] перебував у имоменту його смерті, тобто до 21.02.2005 року. Дані особи є батьками сторін. В 1998 році на підставі свідоцтва на право особистої власності на імя [PERSON] було оформлено право власності на домоволодіння № 6 «а» по вул. Р.Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району, яке складалося з двох житлових будинків А 1 загальною площею 62, 3 кв. м. та А1 1 загальною площею 40, 2 кв. м. та господарські будівлі та споруди. Оскільки станом на 1998 рік [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], то відповідно до норм чинного на той час законодавства у подружжя виникло право спільної сумісної власності на дане домоволодіння в рівних частках. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини даного домоволодіння, оскільки інша ? частина належала за законом його дружині [PERSON] Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] Але [PERSON] в порушення прав спадкоємця [PERSON] 08.09.2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на все домоволодіння. У звязку з цим рішенням суду від 17.04.2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року було визнано частково недійсним та за [PERSON] визнано право власності на ? частину зазначеного домоволодіння. 25.09.2006 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт на імя свого сина [PERSON], згідно якого усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, усі майнові права та обовязки, які належатимуть їй на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті заповіла [PERSON] 09.08.2007 року [PERSON] взамін свідоцтва про право на спадщину від 08.09.2006 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» в с. Іларіонове. Дане свідоцтво було зареєстровано в Синельниківському МБТІ. 15.02.2007 року [PERSON] отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження жилого будинку А 1 та частини господарських будівель, що складали 2/5 частини домоволодіння. 16.08.2007 року [PERSON] повторно для відчуження отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15613704, а саме, на житловий будинок А 1 загальною площею 40, 2 кв. м з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: с. Іларіонове вул.. Р.Люксембург, 6 б, що складають 2/5 частини домоволодіння, як було визначено витягом від 15.02.2007 року. На підставі даного витягу був укладений спірний договір дарування. 04.10.2007 року [PERSON] подарувала [PERSON] жилий будинок № 6 «б» по вул.. Р.Люксембург в с. Іларіонове загальною площею 40, 2 кв. м, а саме, жилий будинок А 1 , И 1 літня кухня, К 1 баня, Л 1 вбиральня, П 1 погріб цегл., № 1, 2 огорожа, № І бруківка, про що свідчить договір дарування, який зареєстрований в Синельниківському МБТІ. 16.08.2011 року [PERSON] померла. 22.11.2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин спадкового майна, яке складається з жилого будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м, Б 1 літня кухня, В 1 сарай, Г 1 гараж, П 1 погріб бетонний, Е 1 вбиральня, Л 1 водоколонка металеві труби, І бруківка асфальт, № 1-3 огорожа бетон. метал. сітка. Дане майно розташоване за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» в с. Іларіонове. На 1/6 частку даного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано [PERSON] З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 05.11.2014 року вбачається, що в державному реєстрі прав міститься запис про зареєстроване право власності на 5/6 частки житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с. Іларіонове вул.. Р.Люксембург, 6 «а». Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.02.2016 року скасовано рішення Синельниківського міськрайонного суду від 11.11.2015 року та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 5/6 частин житлового будинку № 6 «а» по вул.. Р.Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району, виданого 22.11.2013 року на імя [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті 16.08.2011 року матері [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п»ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст.. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, судовим рішенням від 17.04.2014 року встановлено, що за життя [PERSON] як співвласниця у спільній сумісній власності подружжя з [PERSON] мала у власності 1/2 частину домоволодіння за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» с. Іларіонове, яке складалося з жилого будинку А 1, жилого будинку А1 1 та господарських будівель та споруд, а також після смерті свого чоловіка [PERSON] успадкувала ? частину домоволодіння. Тобто всього на праві власності [PERSON] належало ? частки домоволодіння, а [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] успадкувала ? частину домоволодіння. Позивач [PERSON] жодної частки цього майна після смерті свого батька [PERSON] не успадковував. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2007 року житловий будинок А 1 має загальну площу 62, 3 кв. м., а житловий будинок А1 1 40, 2 кв. м. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.08.2007 року жилий будинок А 1 має загальну площу 40, 2 кв. м. В договорі дарування зазначено, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок загальною площею 40, 2 кв. м під літерою А 1 та частину господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «б» с. Іларіонове. Подароване майно згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2007 року складає 2/5 частини. Договір дарування 02.11.2007 року був зареєстрований в Синельниківському МБТІ, що свідчить про те, що [PERSON] в цілому є власником житлового будинку загальною площею 40, 2 кв. м та зазначеної частини господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «б» с. Іларіонове. Дані обставини дають суду підстави стверджувати, що [PERSON] за життя як власник ? частки успадкованого майна мала право розпоряджатися його частиною на користь своєї доньки [PERSON], з якою володіла даним майном на праві спільної часткової власності. За таких обставин після відчуження частини майна за договором дарування у власності [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м та відповідної частини господарських будівель та споруд, на яке після її смерті 16.08.2011 року відкрилася спадщина та яке успадкував за заповітом [PERSON] у вигляді 5/6 частин житлового будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м з зазначеною частиною господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» с. Іларіонове. Враховуючи викладені обставини, а також те, що [PERSON] після смерті батька [PERSON] не був спадкоємцем та прав на майно за спірним договором не мав, [PERSON] та [PERSON] як співвласники спадкового майна були вільними в укладенні договору та визначенні його умов, що свідчить про наявність згоди між ними, то й відповідно укладений договір дарування від 04.10.2007 року щодо житлового будинку загальною площею 40, 2 кв. м з відповідною часткою господарських будівель та споруд не є таким, що порушує спадкові права позивача після смерті [PERSON] З урахуванням вищевикладеного, доводи позивача не є підставами для визнання договору дарування недійсним. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, у звязку з чим згідно ст.. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості, то заява відповідача про застосування строку позовної давності розгляду не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed