Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 06.06.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 38980 грн. з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі, визначеному договором, строком до 06.06.2012 року, відповідно до умов договору позичальник зобов'язувався своєчасно сплачувати кредит, проценти, нараховані за обслуговування кредиту, але своїх зобов'язань не виконав, загальна сума заборгованості відповідача з нарахованими процентами, пенею, штрафом станом на 05.08.2013 року становить 86726 грн.22 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручилася за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, в разі невиконання зобов'язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники. Оскільки боржником умови кредитного договору не виконані, то позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно вказану суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, представник відповідача в суді пояснила, що між позивачем та [PERSON] дійсно 06.06.2007 року було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 38980 грн. на придбання транспортного засобу, відповідач мав сплачувати щомісячно суму мінімально необхідного платежу 1033,97 грн., по травень 2008 року включно відповідач сплачував на погашення кредиту щомісячно 1250 грн. і не мав заборгованості, також 06.06.2007 року він уклав з ВАТ УСК «Дженералі Гарант» договір добровільного страхування транспортного засобу по програмі КАСКО, 10.10.2007 року трапився страховий випадок- було пошкоджено автомобіль відповідача, оцінена сума шкоди складає 26518,46 грн., страхова компанія була готова здійснити виплату страхового відшкодування вигодонабувачу - ПАТ КБ «Надра», але банк не повідомив страховику реквізитів для отримання коштів, така поведінка банку призвела до того, що заборгованість відповідача не була зменшена на суму страхового відшкодування, оскільки автомобіль не було відремонтовано, то страхова компанія у травні 2008 року відмовила відповідачу в подальшому страхуванні автомобіля, тобто, в даному випадку має місце прострочення кредитора, а тому з відповідача не може стягуватися сума боргу з урахуванням індексу інфляції, оскільки порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, то нарахована банком пеня і штраф до стягнення не підлягають, крім того, розрахунок боргу проведено невірно, оскільки відсоткова ставка за кредитом встановлена в розмірі 13,8 % річних, а розрахунок проведено із відсоткової ставки 19,4 % річних. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій просила суд в задоволенні позову відмовити, оскільки кредитор не пред'явив до неї вимоги як до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України договір поруки є припиненим. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] 06.06.2007 року було укладено договір «Автопакет» № 225/П/33/2007/980, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 38980 грн. на придбання транспортного засобу з терміном погашення до 06.06.2012 року, що стверджується копією цього договору /а.с.6-11/. Згідно п.п.1.2.1-1.2.2 цього договору банк також відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності відновлювальну траншеву кредитну лінію з лімітом 212,22 грн., кожний окремий транш надається позичальнику строком на 12 місяців, ціль надання кредитної лінії: витрати позичальника на страхові платежі згідно договору страхування. Також кожний наступний транш позичальник отримує лише за умови, що він не має заборгованості за кредитною лінією чи розмір такої заборгованості та розмір наступного траншу не перевищує ліміт кредитної лінії, який визначений у договорі. Умовами договору передбачено плату за користування коштами в рамках ліміту кредитної лінії у розмірі 2,23 % на місяць /п.1.2.3 кредитного договору/. В судовому засіданні встановлено, що крім кредиту в сумі 38980 грн., позичальнику було надано тільки один транш в рамках ліміту кредитної лінії на суму 2186 грн.78 коп., що стверджується копією меморіального ордера № 490 від 06.06.2007 року /а.с.60/. Як слідує з тексту кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,8 % річних крім плати за користування коштами в межах ліміту кредитної лінії /п.1.1.3 договору/. З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що позичальнику було надано кредит під 19,4 % річних, а відсоткова ставка 13,8 % річних встановлена банком для кредитів в іноземній валюті, а тому в договорі допущено описку. При вирішенні цього питання суд виходить з наступного. Так, п.2.2.1 договору передбачено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 1033 грн.97 коп. Судом встановлено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складається із плати по тілу кредиту та відсотків по кредиту /ця сума розрахована із відсоткової ставки 19,4 %, а саме: 38980 грн. х 19,4 % = 7562 грн. за рік, 630,17 грн. за місяць, 630,17 : 30 дн. х 25 дн.= 525,15 грн. плати на відсотки за 06.2007 року на дату укладення договору + 508,82 грн. по тілу кредиту = 1033,97 грн./. Отже, умовами договору дійсно передбачено плату на погашення кредиту виходячи із відсоткової ставки 19,4 % річних. В договорі поруки, який було укладено 06.06.2007 року між банком та відповідачкою [PERSON] вказано на те, що поручитель поручається перед кредитором за належне виконання боржником взятих зобов'язань, що витікають із кредитного договору «Автопакет» № 225/П/33/2007/980 від 06.06.2007 року, в тому числі: повернути кредит до 06.06.2012 року в сумі 38980 грн.; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 19,4 % річних; сплатити інші платежі та можливі штрафні санкції, передбачені договором, що стверджується копією договору поруки /а.с.12-13/. Судом приймаються до уваги і ті обставини, що відповідач [PERSON] сплачував на користь банку щомісячно на погашення заборгованості за кредитним договором в період з 19.07.2007 року по 20.05.2008 року суму мінімально необхідного платежу, розрахованого з врахуванням відсоткової ставки 19,4 % річних, що вбачається з розрахунку заборгованості /а.с.14/, та свідчить про те, що позичальник погодився з умовами кредитного договору і виконував їх. Отже, оскільки строк, на який надано кредит, визначений саме виходячи з того, що на його повне погашення позичальник має сплачувати суму щомісячного мінімального необхідного платежу-1033,97 грн., цей платіж розраховано з відсотковою ставкою 19,4 % річних, та з врахуванням вищенаведених обставин, суд вважає , що відсоткова ставка за кредитним договором, який було укладено з відповідачем [PERSON], становить саме 19,4 % річних, а при відсотковій ставці 13,8 % річних сума щомісячного платежу була б іншою і строк кредитування мав бути також іншим при сумі кредиту 38980 грн. В суді також було встановлено, що позичальник не виконав умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, передбачених умовами кредитного договору. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, який було проведено позивачем станом на 05.08.2013 року /а.с.14-18/. З цього розрахунку вбачається, що позичальник з червня 2008 року перестав сплачувати кошти на погашення кредиту. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] та його представник посилалися на те, що кредитором не було вчинено необхідних дій для одержання суми страхового відшкодування від страховика на підставі договору страхування, за яким банк визнано вигодонабувачем, а це призвело до того, що позичальник не мав можливості виконувати умови кредитного договору. З матеріалів оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2-2386/2008 рік слідує, що [PERSON] звертався з позовом до УСК «Дженералі Гарант» щодо стягнення на його користь страхового відшкодування внаслідок пошкодження його автомобіля, до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи було залучено ВАТ КБ «Надра», але на підставі заяви позивача цей позов залишено без розгляду згідно ухвали суду від 14.05.2008 року. В судовому засіданні також встановлено, що 04.11.2009 року Білоцерківським міськрайонним судом постановлено рішення по справі за позовом [PERSON] до Білоцерківської філії УСК «Дженералі Гарант», 3-я особа: ВАТ КБ «Надра» , про стягнення страхового відшкодування, пені, матеріальних збитків і моральної шкоди за договором страхування, згідно якого в задоволенні позову відмовлено. Це рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.02.2010 року, в якій зокрема, вказано на те, що позивач не мав повноважень та права звертатися до суду з позовними вимогами в інтересах банку та вимагати стягнення страхового відшкодування на користь банку; крім того, позивач по справі порушив умови договору добровільного страхування, що встановив суд першої інстанції і з чим погодився суд апеляційної інстанції. Наведене стверджується копією ухвали апеляційного суду /а.с.66-67/. Суду не було надано належних доказів того, що страховиком нараховано страхове відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля [PERSON] та в якому розмірі, що саме з вини банку це страхове відшкодування не було виплачено. Крім того, умовами кредитного договору, на який вказано вище, не передбачено підстав для невиконання договору позичальником в зв'язку з невиплатою страхового відшкодування та зменшення кредитної заборгованості на суму страхового відшкодування, якщо ці кошти банком не отримані. Таку правову позицію викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року по справі № 6-39373св13, копія якої є в матеріалах справи /а.с.55-58/. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальником порушено умови кредитного договору щодо своєчасної сплати необхідних коштів на погашення кредиту, відсотків та сплати необхідних коштів за кредитною лінією. Так, станом на 05.08.2013 року за позичальником рахується заборгованість в загальній сумі 86 726 грн.22 коп., а саме: заборгованість по тілу кредиту -34363,71 грн.; заборгованість по сплаті відсотків-35681,51 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту-8358,16 грн.; штраф -3898 грн.; сума індексації за період прострочення платежів-4424,84 грн. Цей розрахунок приймається судом до уваги, оскільки він не спростований відповідачем та його представником, проведений згідно з умовами кредитного договору, при цьому враховано всі здійснені позичальником платежі на погашення кредиту. Згідно з п.п.5.1, 5.2 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. А у разі порушення позичальником вимог п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту, за кожен випадок. Відповідно до умов кредитного договору, пеня і штраф нараховуються за різні порушення. При цьому судом приймаються до уваги ті обставини, що згідно п.7.3 кредитного договору сторони,

Outcome: partial