Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10.05.2008 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], який було розірвано за рішенням Подільського районного суду м. Києва 18.07.2014 року. Вказує, що за час перебування у шлюбі, народились спільні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що підчас перебування у шлюбі проживав разом з відповідачкою та дітьми у квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності. Звертає увагу суду на те, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18.07.2014 року їх шлюб з відповідачкою було розірвано і вона переїхала до своєї матері та проживає у неї за адресою [ADDRESS]. Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідачка з 2014 року та по теперішній час не проживає у його квартирі, не несе витрат по утриманню квартири та має інше постійне місце проживання, речі особистого вжитку в квартирі відсутні, у добровільному порядку з реєстрації не знялась, тому він вимушений був звернутись до суду з зазначеним позовом за захистом свого порушеного права та просить суд визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою [ADDRESS] та зняти останню з реєстраційного обліку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити в повному обсязі з підстав наведених вище. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що з квартири вона виїхала у зв'язку з погіршенням відносин з позивачем, однак вона навідує дітей, які проживають разом з позивачем, кожного тижня. Суд, вислухавши думку позивача, відповідачки, її представника та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Радомильського райуправління юстиції Житомирської області було зроблено відповідний актовий запис № 28 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.5). Крім того, в цьому шлюбі народився син - [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі записів актів громадянського стану про народження було зроблено відповідний актовий запис № 1635 та видано свідоцтво про народження від 02.09.2008 року [NUMBER] (а.с.7) та дочка - [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі записів актів громадянського стану про народження було зроблено відповідний актовий запис № 503 та видано свідоцтво про народження від 18.03.2011 року [NUMBER] (а.с.8). Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.02.1998 року (а.с.17). Крім того, слід зазначити, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] позивач зареєстрував місце проживання її та їх спільних дітей у вищезазначеній квартирі, яка належить йому та його матері [PERSON], у рівних частках( а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами у зв'язку з погіршенням стосунків переїхала до іншого місця мешкання та з того часу в спірній квартирі не проживає, витрат по оплаті квартплати та комунальних послуг не несе. Даний факт підтверджується актом КП «Введенське» від 03.11.2014 року (а.с.15). Крім того слід зазначити, що в добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідачка не знялась, будь-яких заяв до КП «ВВеденське» щодо вчинення відносно неї дій спрямованих на її виселення у зв'язку з тривалою відсутністю не надала. Судом встановлено, що на даний час у спірній квартирі проживає позивач разом з дітьми - [PERSON], [PERSON], а відповідачка навідує дітей приблизно раз на тиждень і дана обставина не була спростована належними доказами стороною відповідача у процесі розгляду спору. Встановлені в судовому засіданні обставини підтвердили також допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є сусідами та які зазначили, що з 2014 року, після розірвання шлюбу між сторонами, вони відповідачку у спірній квартирі не бачили. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору. Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК України відповідачка по справі не є членом сім'ї власника квартири - позивача по справі, оскільки не є членом подружжя позивача, його батьками, дитиною чи особами, що ведуть з позивачами спільне господарство та проживають, як члени однієї сім'ї. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку , що передбачених ч. 2 ст. 71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім'ї наймача понад шість місяців, у судовому засіданні не було встановлено. Підстав для продовження строку відсутності особи у квартирі понад шість місяців не виявлено, а відтак, відповідачку необхідно визнати такою, що втратила право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. Не спростовують висновків суду також посилання представника відповідачки, що остання має поважні причини тривалої відсутності у квартирі, оскільки відносини між сторонами погіршились, позивач чинить перешкоди у користуванні нею вищезазначеною квартирою, оскільки дані посилання не були підтвердженні жодним належним та допустимим доказом в ході судового розгляду, тому суд оцінює їх критично. За таких обставин, суд приходить до висновку що позовна вимога про визнання [PERSON]. такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідачки, оскільки такий спосіб захисту житлових прав власника чинним законодавством не передбачений, а відповідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок (а.с.1).

Outcome: approved