Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що після померлої [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з нерухомого майна, однак позивач хоч фактично і прийняв спадщину, але у встановленому законом порядку позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну частку пай після померлої в звязку з втратою оригіналу Державного акту на земельну частку пай. В судове засідання представник позивача не зявився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Полтавського району та області до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 28.03.1999 року померла, мати позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 108368 (а.с. 14). До складу спадщини після померлої [PERSON] входить земельна ділянка загальною площею 4,3700 га, кадастровий номер: 5324083900:0340025, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області, № 412 на плані, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради № 3454 від 29 грудня 2015 року (а.с. 17). Як встановлено, померла - [PERSON], залишила після себе заповіт, складений на імя позивача [PERSON], посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, Полтавського району, Полтавської області, 10 вересня 1988 року (а.с.15). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ч. 1 ст. 1261 ЦК України - перша черга спадкоємців за законом, а саме: діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ст. 548, 549 ЦК Української PCP, що діяв на час виникнення спадкових правовідносин, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом. В силу ст.549 ЦК УРСР, позивач [PERSON], прийняла спадщину після смерті [PERSON], - шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як була зареєстрована та фактично проживала за однією адресою: Полтавська область, Полтавський р-н с.Марківка, вул. О. Кошевого, 70 та вела спільне господарство з спадкодавцем, - померлою [PERSON] Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Також судом встановлено, що Державний акт про право на земельну частку (пай) - втрачено, а видача свідоцтва про право на спадщину неможлива за відсутності правовстановлюючого документа. Згідно повідомлення Відділу Держгеокадастру у Полтавському районі Полтавської області від 23.02.2016 року вих.: 99-28-99.11-5/23-16 в архівному відділі відсутня копія архівного примірника державного акту. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради за померлою [PERSON] обліковується земельна ділянка площею 4,3700 га на території [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області (кадастровий номер №5324083900:0340025) на плані №412. Суд вважає, що відсутність правовстановлюючого документу (державного акту), що засвідчує право власності померлої на приватизовану земельну ділянку позбавляє спадкоємця за заповітом можливості відповідно до вимог чинного законодавства оформити свої спадкові права на неї. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В звязку з повним визнанням позову відповідачем та на підставі ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без зясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1225, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року,

Outcome: approved