Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазнаючи, що на підтвердження укладення договору позики 04 травня 2010 року позивачем [PERSON] відповідачці [PERSON] під розписку було передано у власність грошові кошти в сумі 350 (триста п'ятдесят) доларів США. та 500 грн., що у сукупності на момент передачі та отримання грошових коштів склало 3300 грн. у національній валюті України. За умовами розписки відповідачка зобов'язувалася повернути позивачеві зазначені грошові кошти в сумі 3300 грн. у національній валюті України (350 (триста п'ятдесят) доларів США. + 500 грн.) у термін до 15 жовтня 2010 року. Дану розписку, як підтвердження укладення договору позики та його умов підписано відповідачкою [PERSON] власноручно. Таким чином, позивач вважає, що між ним та відповідачкою 04 травня 2010 року фактично був укладений договір позики грошових коштів. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами по справі, відповідачка [PERSON] в термін, що був визначений у розписці - 15 жовтня 2010 року, суму боргу позивачеві не повернула. При цьому, факт наявності зобов'язання повернути гроші відповідачка не заперечувала, та від вирішення цього питання ухиляється. Таким чином, позивач вважає, що відповідачка ухиляючись від повернення суми позики в обумовлений у правочині сторонами термін, порушила взяті на себе зобов'язання, а тому зобов'язана станом на 24.07.2011 року відшкодувати позивачеві основну суму позики 3300 (три тисячі триста) грн. 00 коп., інфляційні втрати за весь час прострочення (з 01.11.2010 року по 30.06.2011 року) в сумі 227,70 (двісті двадцять сім) грн. 70 коп., та 3% річних від простроченої суми за 508 днів прострочення в сумі 137,78 грн. Відповідачка в судове засідання призначене на 25.06.2014 року не з'явилася, про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не подавала. Суд, за відсутності заперечень позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. По справі встановлено, що на підтвердження укладення договору позики 04 травня 2010 року позивачем [PERSON] відповідачці [PERSON] під розписку було передано у власність грошові кошти в сумі 350 (триста п'ятдесят) доларів США. та 500 грн., що у сукупності на момент передачі та отримання грошових коштів склало 3300 грн. у національній валюті України. За умовами розписки відповідачка зобов'язувалася повернути позивачеві зазначені грошові кошти в сумі 3300 грн. у національній валюті України (350 (триста п'ятдесят) доларів США. + 500 грн.) у термін до 15 жовтня 2010 року. Вищевказану розписку, як підтвердження укладення договору позики та його умов підписано відповідачкою [PERSON] власноручно, що не заперечується відповідачкою. Таким чином, між сторонами по справі 04 травня 2010 року фактично був укладений договір позики грошових коштів. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами по справі, відповідачка [PERSON] в термін, що був визначений у розписці - 15 жовтня 2010 року, суму боргу позивачеві не повернула, факту наявності зобов'язання повернути гроші не заперечувала, що також не заперечується відповідачкою. Вказані обставини встановлені матеріалами справи які досліджені безпосередньо у судовому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч.3 ст. 202 ЦК України). Правочин має вчинятись у формі встановленій законом (ч.4 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що письмове зобов'язання відповідачки від 04 травня 2010 року, що підтверджується виданою відповідачкою позивачеві розпискою підтверджують укладення договору позики між сторонами, оскільки відповідають вимогам ст. 1047 ЦК України, а відтак за порушення відповідачкою взятих на себе зобов'язань виникають правові наслідки передбачені ч. 1 ст. 1048, ч 1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачкою - [PERSON] не надано до суду будь-яких доказів належного виконання зобов'язання за договором позики укладеного між сторонами 04 травня 2010 року, а саме, повернення позикодавцеві такої ж суми грошових коштів, у строк та у порядку, що встановлені договором. Таким чином, відповідачка не виконала вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, суд вважає, що відповідачка ухиляючись від повернення суми позики в обумовлений у правочині сторонами термін, порушила взяті на себе зобов'язання, а тому згідно ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1048, ч 1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України зобов'язана станом на 24.07.2011 року відшкодувати позивачеві основну суму позики 3300 (три тисячі триста) грн. 00 коп., інфляційні втрати за весь час прострочення (з 01.11.2010 року по 30.06.2011 року) в сумі 227,70 (двісті двадцять сім) грн. 70 коп., та 3% річних від простроченої суми за 508 днів прострочення в сумі 137,78 грн. Вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат з відповідачки на його користь в частині сплати судового збору в сумі 36,65 (тридцять шість) грн. 65 коп. на думку суду також підлягають згідно ст.88 ЦПК України задоволенню.

Outcome: partial