Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обгрунтування позовних вимог зазначив, що 01 квітня 2016 року [PERSON] за договором позики отримала у позику від нього грошові кошти у сумі 6648,00 грн., які вона зобов'язалася повернути в повному обсязі 01 червня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачка 01 квітня 2016 року особисто склала розписку, яка посвідчує передання їй відповідної грошової суми. В обумовлену дату повернення позики відповідачка на порушення своїх договірних зобов'язань суми позики не повернула, ухиляється від повернення позики до цього часу. Сума основного боргу станом на 31 жовтня 2017 року становить 6648,00 грн. Розрахунок ціни позову станом на 01.10.2017року: заборгованість за зобов'язаннями: 6 648,00 грн., втрати від інфляції: 1027,56 грн., проценти за користування коштами (3% річних): 283,04 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань: 266,28 грн. Загальна сума вимог: 8224,88 грн. Крім того, незаконними діями відповідачки йому спричинено моральну шкоду, він втратив нормальні життєві зв'язки, можливість продовжувати повноцінну трудову діяльність, порушений звичний спосіб життя, вимушений щомісячно здійснювати додаткові зусилля для спілкування з відповідачкою та вмовлянням її повернути гроші. Таким чином, порушення відповідачкою його прав у вигляді відсутності повернення запозичених йому грошей, призвели до погіршення стану: душевного благополуччя, що знайшло вираз у підвищенні тривожності, втомлюємості, у погіршенні сну, апетиту та т.ін.; соціального благополуччя, через появу напруженості в стосунках з колегами по роботі, сім'єю. Просив стягнути з відповідачки на його користь: заборгованість за договором позики в сумі 6648,00 грн., втрати від інфляції в сумі 1027,56 грн., проценти у розмірі 283,04 грн. (3% річних) за прострочення нею виконання грошового зобов'язання, пеню у розмірі 266,28 грн. за несвоєчасне виконане грошового зобов'язання, моральну шкоду у сумі 1700,00 грн., судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно у належній формі, про що в матеріалах справи є розписка про одержання судової повістки, а також від неї не надійшло повідомлення про розгляд справи у її відсутність, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали провадження, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що згідно копії розписки від 01.04.2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 6648 грн., які зобовязалась повернути до 01.06.2016 року (а.с. 8). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобовязання: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобовязання за договором належним чином. В свою чергу відповідачка не повернула грошові кошти в обумовлений термін, чим не виконала свої зобовязання. В силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. (неналежне виконання). На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України н еустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідачка порушила зазначені вище норми законодавства та умови договору позики, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 6648 грн., втрат від інфляції в сумі 1027,56 грн., процентів у розмірі 283,04 грн. (3% річних), пені у розмірі 266,28 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної позовної вимоги, зважаючи на наступне. За ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Така шкода відшкодовується у встановленому судом порядку, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. Проте, слід зазначити, що згідно постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, однак на підтвердження своїх доводів не надає жодного доказу наявності завданої моральної шкоди та розрахунку в обґрунтування визначеного позивачем розміру, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, з урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн. На підставі ст.ст. 11, 16, 23, 202, 525, 526, 549, 599, 610, 625, 1046, 1049, 1167ЦК України,

Outcome: partial