Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгурнтування заявлених вимог покликається , на те, що він пропрацював у відповідача юристом на умовах цивільно-правових договорів 18 місяців. З метою укладення трудового договору 30.10.2017року особисто, написав відповідачу дві заяви про прийом на роботу в штат підприємства на посаду начальника відділу та на посаду юрисконсульта. Відповідачем не надано жодної відповіді на заяви позивача про прийом на роботу, тому з метою захист свої прав та інтересів [PERSON] змушений звернутися в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив такі задоволити, надав суду письмові пояснення. Представник відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що йому не зрозуміло, який саме трудовий договір він просить укласти і на яку посаду прийняти його на роботу: на посаду юрисконсульта чи начальника відділу. Крім цього позивачу офіційно не відмовлено в укладені трудового договору, та відповідач не зобовязаний приймати [PERSON] на роботу. Статті КЗпП України на які посилається позивач втратили чинність. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані до матеріалів справи письмові документи, вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. 08.06.2016року між позивачем та відповідачем в особі керуючого [PERSON] укладено цивільно-правовий договір №118/16, на строк дії від 08.06.2016року по 31.12.2016року. За виконану роботу передбачену договором відповідач сплачує позивачу винагороду в розмірі 3600 гривень. 03.01.2017року між позивачем та відповідачем в особі керуючого [PERSON] укладено цивільно-правовий договір на строк дії від 03.01.2017 року по 31.12.2017року. За виконану роботу передбачену договором відповідач сплачує позивачу винагороду в розмірі 4700 гривень щомісячно. 30.10.2017р. позивач [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою заявою про прийняття його на роботу на час декретної відпустки відсутнього працівника на посаду юрисконсульта. 30.10.2017року [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою заявою про прийняття його на роботу на вакантну посаду начальника відділу кадрової і правової роботи КП « Розділжитлосервіс» Згідно записів у трудовій книжці позивач [PERSON] жодного дня не працював у КП « Розділжимтлосервіс» . При прийнятті рішення суд керується: Ст. 22 КЗпП України якою забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. При цьому не допускається пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Проте сторонами не представлено доказів, які б свідчили про відмову у прийнятті на роботу. Статтею 23 КЗпП України, яка встановлює строки на який може бути укладений трудовий договір, а не строк протягом якого власник зобов'язаний розглянути заяву про прийняття на роботу та укласти трудовий договір. Ч.2 ст. 24 КЗпП України, якою передбачено перелік документів, які громадянин зобов'язаний подати при укладенні трудового договору. Однак позивачем не зазначено чи подавалися ним необхідні документи. За ст. 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості виконувати свої функціональні обов'язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає перед законом. Тобто обов'язку однієї сторони завжди кореспондує право іншої сторони, таким чином заборона необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу кореспондується з обов'язком роботодавця укласти такий договір. Позивач не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов'язаний укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, тощо). Тобто перелік обов'язку роботодавця укласти трудовий договір з працівником за правилами КЗпП України є вичерпним і такого обов'язку відповідач не порушував. Обставини відповідності [PERSON] за рівнем кваліфікації, досвіду роботи, станом здоров'я вимогам, які передбачені для зайняття посади та посилання позивача на наявність вакантної посади та відсутність інших претендентів на її зайняття на момент звернення з заявою про прийняття на роботу, не можуть становити підставу зобов'язання відповідача укласти трудовий договір із ним. Отже, з огляду на вищевикладене, зазначені положення трудового законодавства, вбачається, що ним не визначені строки, які б зобов'язували відповідача укласти трудовий договір саме з позивачем по справі, тобто відповідач діяв у відповідності до наданих повноважень і у спосіб визначений законодавством. Крім цього позивач звертався в різноманітні інстанції з приводу можливих порушень законодавства про працю відповідачем. Однак , листом головного управління держпраці у Львівській області від 22.12.2017 року за № 13091/4/1504 було встановлено відсутність таких. Згідно з відповіддю наданої Золочівською місцевою прокуратурою від 13.12.2017 року за № 05/37- 17 підстав для втручання органів прокуратури з приводу вказаної ситуації немає. Листом виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області від 29.12.2017 року за № 02-16/06/2/88 повідомлено, що повноважень на втручання в оперативну діяльність керівника КП « Розділжитлосервіс», як і притягнення такого до дисциплінарної відповідальності немає. Згідно з повідомлень ГУНП України Новороздільського відділення поліції від 02.01.2018 року за № 2/69/01-2018,від 16.01.2018 року № 360/69/01-18, від 05.03.2018 року за № 0-2/зі/69/01-2018, вбачається, що розгляд заяв позивача з приводу вказаних ситуацій припинено у зв»язку з відсутністю складу кримінального та адміністративного правопорушень. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed