Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за весь час затримки виплати належної при звільненні суми з 02.04.2018 року, виходячи з розміру середньоденного заробітку - 348 грн. 50 коп. по день винесення рішення судом. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 27.09.1972 року позивача було прийнято на посаду інженера до ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», де він працював до 02.04.2018 року, та його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів повний розрахунок позивачу. Позивач неодноразово звертався до відповідача з прохання провести повний розрахунок, що здійснено не було, внаслідок чого звернувся до суду, та рішенням суду з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 94694 грн. 78 коп., але вказані кошти на разі виплачені не були, тому позивач просить стягнути середній заробіток за час виплати заробітної плати з 02.04.2018 року по день винесення судом рішення, виходячи з розміру середньоденного заробітку 348 грн. 50 коп. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду та за наявними в справі доказами. 11.06.2019 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням 10-денного строку для усунення недоліків, які були усунені позивачем 25.06.2019 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 27.06.2019 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Судом встановлено, що позивач з 27.09.1972 р. працював в ДП «Проектування будівництв підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на посаді інженера, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці. 02.04.2018 р. позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням відповідно ст.38КЗпП України. Станом на лютий 2018 р. борг за підприємством на кінець місяця із заробітної плати складав 94694,78 грн. що підтверджується розрахунковим листком за лютий 2018 р. (а.с.27), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати при звільненні працівника. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2018 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто вказану заборгованість. На виконання вказаного рішення позивачем був отриманий виконавчий лист. На разі вказана заборгованість залишається не виплаченою, що не спростовується належними та допустимими доказами зі сторони відповідача. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення судом. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з абзацом пятим п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у своєму рішенні розрахунки, з яких він визначав суми стягнення. Оскільки справляти і сплачувати ПДФО та військовий збір це обов`язок роботодавця, у резолютивній частині судового рішення визначають суму без їх утримання. Затримка виплати повного розрахунку при звільненні, стороною позивача заявлена за період з дня звільнення (02.04.2018 року) по день винесення рішення, виходячи із середньоденного заробітку 348 грн. 78 коп. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, сума середнього заробітку за вказаний період складає 129 397 грн. 38 коп., виходячи з наступного розрахунку: 348,78 грн. (середньоденний заробіток) *371 (кількість робочих днів за період з 02.04.2018 року по 26.09.2019 року). Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та є такими, що не спростовані відповідачем в повному обсязі, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 129397,38 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1244 грн. 15 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 49 грн. 82 коп., оскільки сума судового збору позивачем була сплачена відповідно до розрахунку по 21.06.2019 року, а позивач в своєму позові просить стягнути середній заробіток по день винесення рішення судом.

Outcome: approved