Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свій позов мотивував тим, що відповідач є зареєстрованим у житловому будинку [ADDRESS] ще за життя попереднього його власника, а саме матері відповідача громадянки [PERSON]. Вказує, що 06 травня 2015 року він придбав за договором купівлі-продажу у матері відповідача вищевказаний житловий будинок, тому виходячи з того, що власник майна змінився, відповідач не має тепер права без його згоди бути зареєстрованими у цьому будинку. Тому просив позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату та час судового розгляду повідомлявся телефонограмою, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Матеріалами справи встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] належить позивачу [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вовк А.М., що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 37151356. В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], що стверджується довідкою виконавчого комітету Хорольської міської ради № 2694 від 09.07.2015 року. Враховуючи, що відповідач [PERSON] вселився в спірний будинок з дозволу його попереднього власника - матері відповідача громадянки [PERSON] він являвся членами її сім'ї попереднього власника. Вимоги ст. 321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Передбачаючи право власника житлового будинку на його відчуження, закон не передбачив при переході прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку. Ч.4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст.317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження за членами родини попереднього власника права користування житлом у випадку успадкування житла новим власником. Оскільки мати відповідача [PERSON], у визначеному законом порядку продала позивачу спірний житловий будинок, то з часу переходу права власності на майно до позивача відповідач втратив право на користування будинком, так як це право було невідривно пов'язане саме із матір'ю відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved