Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Печерського відділення м. Києва та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2598 , відповідно до якого [PERSON] надано кредит на придбання квартири за договором купівлі продажу від 11 червня 2008 року, розташованої за адресою [ADDRESS], в сумі 224 080,00 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 11 червня 2028 року. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 11 червня 2008 року між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким [PERSON] передав банку в іпотеку однокімнатну квартиру № 196, загальною площею 34,5 кв. м., житловою площею 17,8 кв. м за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Академіка Кримського буд. 2. У звязку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № 2598 від 11.06.2008р. рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2014 року по справі № 357/8077/14-ц задоволено позов АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення набрало законної сили 16 вересня 2014 року. За цим судовим рішенням позивачу надано право продажу зазначеної квартири від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, яка буде визначена субєктом оціночної діяльності в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в рахунок задоволення вимог банку за договором про іпотечний кредит від 11 червня 2008 року за № 2598. Станом на теперішній час між банком та покупцем досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу вищевказаного обєкта нерухомого майна у спосіб, передбачений рішенням суду. Згідно довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 10.08. 2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON], 1937 р. н. та [PERSON], 03.12.1983 р. н. Власник квартири [PERSON] не зареєстрований за вищевказаною адресою, проживає в ній без реєстрації. В даний час банк позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж заставного майна , а тому позивач просить суд виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідачі та представники третіх осіб в судове засідання не з»явилися, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином У відповідності до ст.224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. 11 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Печерського відділення м. Києва та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 2598 . Відповідно до умов даного договору [PERSON] надано кредит на придбання квартири за договором купівлі продажу від 11 червня 2008 року, розташованої за адресою [ADDRESS] , в сумі 224 080,00 грн з кінцевим терміном повернення не пізніше 11 червня 2028 року. У забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 11 червня 2008 року між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 1521. Відповідно до умов іпотечного договору [PERSON] передав банку в іпотеку однокімнатну квартиру № 196, загальною площею 34,5 кв. м., житловою площею 17,8 кв. м. , за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Академіка Кримського, буд. 2. У звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором № 2598 від 11.06.2008 р. рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2014 року по справі № 357/8077/14-ц задоволено позов АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру № 196, загальною площею 34,5 кв. м., що знаходиться в будинку № 2 по вул. Академіка Кримського у м. Біла Церква Київської області, та належить останньому на підставі договору купівлі-продажу. Рішення набрало законної сили 16 вересня 2014 року. За цим судовим рішенням Позивачу надано право продажу зазначеної квартири від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, яка буде визначена субєктом оціночної діяльності в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в рахунок задоволення вимог Банку за договором про іпотечний кредит від 11 червня 2008 року за № 2598. Станом на теперішній час між банком та фізичною особою покупцем досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу вищевказаного обєкта нерухомого майна у спосіб, передбачений рішенням суду. Однак, згідно довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області від 10 серпня 2016 року про місце проживання та склад сімї за № 229452 в квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON], 1937 р. н. та [PERSON], 03.12.1983 р. н. [PERSON] не зареєстрований за вищевказаною адресою, однак, як власник даної квартири може проживати там без реєстрації. Зазначена вище обставина позбавляє АТ «Ощадбанк» можливості реалізувати своє право на продаж заставного майна. При вирішенні спору суд виходив з наступного. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, за змістом частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку», статтею 109 ЖК УРСР передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, що мешкають у ньому, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини третьої статті 109 цього Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15). Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини другої статті 39 цього Закону таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного суду України у справі № 6-455цс15 від 9 вересня 2015 року. Отже, суд вважає, що на даний час мають місце передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного житла без надання їм іншого житлового приміщення. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2013 року № 261» 07 червня 2011 року здійснено державну реєстрацію змін до Статуту ВАТ «Державний ощадний банк України», які стосуються, в тому числі, найменування банку, ПАТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником всіх прав та обов»язків ВАТ «Державний ощадний банк України». На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів порівну на користь позивача мають бути стягнені понесені ним судові витрати в сумі 1 378 грн, тобто, по 689 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved