Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому на обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у 2013-2014 роках займався ремонтом власної квартири та купував деякі будівельні матеріали через інтернет-магазин. 19.08.2013 року позивач купив керамічну плитку на суму 2918,42 грн.. 17.10.2013 року керамічну плитку на суму 8032,54 грн., а 13.12.2013 року паркетну дошку на суму 10278,24 грн. у відповідача. Оплата покупок проводилась готівкою або поповненням наданого йому відповідачем карткового рахунку в «Приватбанку», який належить відповідачу. Також позивач домовився з відповідачем про доставку протягом трьох тижнів після оплати бордюру для керамічної плитки, якого у наявності на складі не було. 11.11.2013 року позивачем було оплачено відповідачу 530,00 грн. на картковий рахунок за даний товар. Проте, до цього часу позивач оплачений товар так і не отримав. Співробітник відповідача повідомляв, що поставка затримується, а в подальшому взагалі перестали відповідати на телефонні дзвінки та звернення електронною поштою. Так, як зобов'язання щодо поставки замовленого та оплаченого позивачем товару відповідачем не виконане, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, в яких просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав, та зазначив, що позивач звертався до компанії «Югас», а він до цієї компанії не має ніякого відношення. Позивач не надав ніяких доказів стосовно того, що позивач мав з ним якісь домовленості, а поповнення карткового рахунку не є підставою для надання товару чи послуг. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень. Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Судом встановлено. що відповідно до копії видаткової накладної №РН-13.12-06 від 13.12.2012 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Торгівельно будівельна компанія «Югас» 10278 грн. 24 коп. за паркетну дошку. Відповідно до копії рахунку-фактури №354828/С від 07.08.2013 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Торгівельно будівельна компанія «Югас» 2918 грн. 42 коп. за плитку. Відповідно до копії рахунку-фактури №840/С від 17.10.2013 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Торгівельно будівельна компанія «Югас» 8032 грн. 54 коп. за плитку. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що між сторонами було наявна усна домовленість, письмового договору не укладалось, умови такої усної домовленості судом встановлені бути не можуть, оскільки кожна із сторін озвучує свій варіант домовленостей. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що неможливо встановити порушення відповідачем умов усного договору, а також невиконання ним своїх зобов'язань перед позивачем, оскільки в підтвердження цього суду доказів надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України). За положеннями ст. ст. 57-59,64 ЦПК України, за якими доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного та об'єктивного та безпосереднього з'ясування всіх фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі за безпідставністю, та недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed