Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 червня 2015 року він є власником квартира [ADDRESS]. На даний час у належній йому квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] є сином позивача, а відповідач [PERSON] колишній власник квартири. Відповідач в квартирі [ADDRESS] не мешкає з 2012 року. Під час укладання договору купівлі-продажу відповідач особисто не була присутня, за неї по довіреності діяла її дочка [PERSON], але в довіреності не було передбачене питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку і тому [PERSON] дала обіцянку, що відповідач найближчим часом зробить довіреність на зняття її з реєстраційного обліку, але й на досі відповідач залишається зареєстрованою у квартирі позивача. Відповідач вже три роки в квартирі не мешкає, квартирну плату та комунальні платежі не сплачує, не утримує квартиру в належному стані. Будь-яких перешкод у проживанні відповідачу у квартирі [ADDRESS] позивач не чинив, він навіть особисто не знайом з нею. Позивачу важко сплачувати комунальні послуги за жильця, який не мешкає у квартирі, не є його родичем, не має можливості оформити субсидію, бо не має можливості надати довідку про доходи відповідача. Реєстрація відповідача є перешкодою у вільному здійсненні права користування та розпорядження своєю приватною власністю. У звязку з чим позивач звернувся до суду і просить усунути йому перешкоду у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 48 в будинку № 96б по вулиці Гагаріна в м.Сєвєродонецьку. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, де просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, де просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 809 від 19 червня 2015 року. З копії [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39354690 від 19 червня 2015 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки КП ЄРЦ м.Сєвєродонецька №3101 від 03 листопада 2015року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають у [INFO] відповідач, [PERSON] зареєстрована у квартирі. З акту від 03 листопада 2015 року, складеного представником КП «Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька», затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька» при перевірці факту проживання та опитуванні сусідів підтверджено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає з 2012 року по теперішній час. Акт підписано сусідами з квартири № 50 [PERSON], № 41 [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 червня 2015 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач є власником квартири [ADDRESS], а тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом безперечно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] без поважних причин з 2013 року, тобто понад один рік, що підтверджується наданими матеріалами справи, а також свідченням свідків. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою та не проживає в ній понад рік. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved