Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради Одеської області про встановлення факту належності житлового будинку [ADDRESS] померлим батькам позивача [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності за позивачем на вказаний житловий будинок. З позовної заяви вбачається, що згідно рішення виконкому Кілійської міської ради №72 від 20.02.1959 року [PERSON] та [PERSON] виділено земельну ділянку розміром 400 кв.м., за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування на праві приватної власності житлового будинку. 14.03.1959 року [PERSON] та [PERSON] наданий дозвіл на будівництво. Згідно акту про завершення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого виконкомом Кілійської міської ради №94 від 10.03.1969 році, батькі позивача ввели в експлуатацію житловий будинок побудований ними, однак не провели реєстрацію права власності. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому ? частину житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, так як жила та була зареєстрована з ним за однією адресою. [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на весь будинок. У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори та прийняв спадщину. У 2006 році позивач оформив спадщину на грошові внески, які належали [PERSON]. Оформити право власності на житловий будинок у нотаріальній конторі позивач не зміг, та отримав відмову нотаріуса на підставі того, що правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, права власності на житловий будинок не зареєстровано та у разі смерті одного з власників нерухомого майна, реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ на це майно відсутній, питання визначення належності цього майна померлому та визнання права власності на це майно повинно вирішуватись у судовому порядку. Позивач повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак надав заяву у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направив заяву, відповідно до якої позов визнає, вважає його обґрунтованим та просить розглянути справу за відсутності представника відповідача. На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Рішенням виконкому Кілійської міської ради № 72 від 20.02.1959 року гр. [PERSON] та [PERSON] виділена земельна ділянка площею 400 кв.м., по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку Відповідно до акту від 25 лютого 1959 року виділено в натурі земельну ділянку, площею 400 кв.м., розташовану в [ADDRESS] в користування [PERSON] та [PERSON]. 14 березня 1959 року Кілійською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 504/І, посвідчено Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності укладений між відділом комунального господарства виконкому Кілійської міської ради та [PERSON] та [PERSON]. 10 березня 1969 року рішенням виконкомом Кілійської міської ради №94 затверджено акт про закінчення будівництва та вводу до експлуатації індивідуального домоволодіння, відповідно до якого житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] та збудований [PERSON] та [PERSON] вважається прийнятим до експлуатації. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «РБТІ та РОН» 05.08.2013 року та довідки, виданої 16.08.2013 року за №233 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] збудований у 1963 року складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 69,5 кв.м., у тому числі житловою площею 42,9 кв.м., гараж літ. «Б», убиральня літ. «В», комора літ. «Г», лазня літ. «Д», сарай - літ «Е», сарай літ. «Ж», №1-4, І - надвірні споруди. [INFO] помер [PERSON], актовий запис про смерть №66, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Кілійським районним бюро ЗАГС Одеської області 13 квітня 1968 року. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Кілійським районним бюро ЗАГС 08.01.1958 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 5, прізвище дружини після шлюбу - [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], актовий запис про смерть №64, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області 25 лютого 2003 року. [PERSON] є спадкоємцем першого ступеня після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Кілійським районним бюро ЗАГС Одеської області 15.03.1960 року, де його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Місце відкриття спадщини після [PERSON] підтверджено будинковою книгою де є відмітка про її реєстрацію за адресою: [ADDRESS] від 10.01.1979 року та її відмітка про зняття її з реєстрації у зв`язку із смертю. Факт прийняття спадщини [PERSON] підтверджується будинковою книгою, де є відмітка про його реєстрацію за адресою [ADDRESS] від 18.10.1999 року та немає відмітки про зняття з реєстрації. Відповідно до роз`яснення державного нотаріуса Кілійської районної державної нотаріальної контори від 22.08.2013 року №995/02-14-265/2006, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок та право власності на нерухоме майно не зареєстровано, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Районне бюро технічної інвентаризації» №233 від 16.08.2013 року то оформлення права власності вирішується у судовому порядку. Як вбачається з будинкової книги у 1979 році було змінено нумерацію будинків по [ADDRESS] змінився на [ADDRESS]. Відповідно до статті 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини. Стаття 376 ЦК України містить норму, відповідно до якої право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У випадку [PERSON] та [PERSON] самочинне будівництво проведено на земельній ділянці, яка у встановленому порядку знаходилась у їх користуванні, що дає підстави суду для задоволення заявлених позивачем вимог. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ виготовлену (створену) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як зазначено у роз'ясненнях Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.368 ч. 3 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого їх встановлення. Оскільки позивач правомірно набув правомочності з володіння користування та розпорядження зазначеним нерухомим майном, є спадкоємцем за законом, відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 р.) та прийняв спадщину згідно положень ст. 549 ЦК України (1963 р), однак в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів не має можливості оформити своє право власності інакше ніж в судовому порядку, суд застосовує положення ст. ст. 16 ЦК України та задовольняє позов.

Outcome: approved