Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 183 311,28 гривень, покликаючись на невиконання останніми взятих на себе зобов`язань. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 січня 2020 року дану справу направлено за підсудністю до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суд Донецької області від 05 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суд Донецької області від 19 березня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суд Донецької області від 18 січня 2021 року задоволено заяву [PERSON] та скасовано вказане заочне рішення. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суд Донецької області від 11 лютого 2021 року дану цивільну справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Мичці Б.Р. Ухвалою судді від 23 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Маліцьким Д.В., 21 травня 2021 року подано відзив на позовну заяву, в якому позов заперечує у повному обсязі, покликаючись що відповідач [PERSON] не знала про передачу первісним кредитором АТ КБ «Правекс-Банк» права грошової вимоги позивачу та їй не находили повідомлення про намірів здійснення передачі грошової вимоги іншому кредитору, вважає що поданий позов поданий по спливу позовної давності. Подав заяву про застосування наслідку спливу позовної давності. Представником позивача Ульяненко Р.Р. 04 червня 2021 року подано додаткові письмові пояснення у яких зазначив, що відповідачам не було пред`явлено вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, строк виконання основного зобов`язання за даним договором настане 22 вересня 2022 року, зазначив що позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними місячними платежами повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, також представником подано 16 липня 2021 року письмові пояснення, в яких просять стягнути заборгованість у межах строку позовної давності з грудня 2016 року по вересень 2022 року. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 22 вересня 2021 року прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, а саме солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 109 679 гривень, з урахуванням наступного. Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України). З урахуванням того, що зменшення позовних вимог це право позивача, таке не накладатиме додаткового тягаря на відповідачів та відповідатиме інтересам більш слабкої сторони - споживач, тому судом прийнято таку до розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити із підстав викладених у такому. У судовому засіданні представник відповідача позов заперечив, просив відмовити у задоволенні такого із підстав безпідставності, оскільки відсутні докази підтвердження отримання коштів чи з підстав застосування спливу строків позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Відзив на позовну заяву не подав. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, суд прийшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 20 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2236-001/07Р за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 21 800 дол. США для споживчих цілей. Сторони 15 березня 2012 року підписали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2236-001/07Р, у якому змінили валюту зобов`язання за договором з іноземної - долар США на національну - гривня, змінено номер кредитного договору на 2236-002/12Р та викладено договір у новій редакції. Додатком 1 до згаданого договору підписано графік погашення заборгованості за кредитом. Також, 20 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 2236-001/07Р, відповідно до якого поручитель несе солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 2236-001/07Р від 20 вересня 2007 року та можливих змін та доповнень. Договір поруки діє до 20 вересня 2025 року. Сторони 15 березня 2012 року підписали договір про внесення змін та доповнень до договору поруки № 2236-001/07Р. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідо к передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). 31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останній набув право грошової вимоги за грошовими зобов`язаннями за кредитним договором № 2236-002/12Р від 20 вересня 2007 року відносно [PERSON] . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст.204 ЦК України). У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». З урахуванням викладеного покликання представника відповідача, щодо відсутності доказів отримання відповідачем кредитним коштів є безпідставним оскільки договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Факт не отримання коштів також спростовується випискою банку ПАТ КБ «Правекс-Банк» за договором № 2236-002/12Р, за період з 01 січня 2012 року по 30 травня 2017 року, відповідно до якої [PERSON] здійснював щомісячні платежі за договором. Розглядаючи заяву представника відповідача про застосування наслідку спливу строків позовної давності така підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного місяця до 20 вересня 2022 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Указане узгоджується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). Позивач звернувся до суду з позовом, засобами поштового зв`язку після 25 грудня 2019 року (точну дату визначити неможливо), тобто після спливу позовної давності за платежами, які повинні були сплачуватись до кінця грудня 2016 року. Однак позичальник зобов`язаний здійснювати чергові платежі до 20 вересня 2022 року. Відповідно до п 9.1 кредитного договору № 2236-002/12Р банк має право достроково припинити строк користування кредитом та вимагати погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі. У разі настання подій зазначених у цьому пункті договору банк направляє письмове повідомлення за адресою місця проживання позичальника (п.9.3 договору). Як вбачається з матеріалів справи та не наведеного зворотного учасниками процесу Банком не було направлено повідомлення позичальнику про дострокове стягнення кредитних коштів. Судом установлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконував, а відтак згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом, за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року (період звернення до суду) становить 65 805,99 гривень. Відповідачами вказаний графік не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається судом до уваги. Щодо стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01 січня 2021 року по 20 вересня 2022 року суд відмовляє у даній частині за передчасністю, оскільки як зазначалось вище, повідомлення про дострокове стягнення позичальнику не надсилалось. Як вбачається з Договору поруки від 20 вересня 2007 року поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань, вказаний договір діє до 20 вересня 2025 року. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України). Суд не бере до уваги покликання представника відповідача, що [PERSON] не надходили повідомлення про наміри здійснення передачі права вимоги первісним кредитором позивачу, оскільки такий обов`язок договором чи Законом не визначений. З урахуванням наведеного та обов`язковості договору для сторін, які не виконувалися належним чином, з відповідачів на користь позивача, з урахуванням уточнених позовних вимог підлягає до солідарного стягнення 65 805,99 грн заборгованості, за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року, відтак позов підлягає частковому задоволенню. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідачів слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме по 881, 36 грн судового збору з кожного пропорційно розміру задоволених вимог (2 937,94*65 805,99/109 679,80).

Outcome: partial