Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 06.11.1993р. по 26.06.2014р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачкою. Також, від шлюбу в сторін є двоє спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вирішити питання про поділ майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивач звернувся з позовом та просить суд визнати дане майно спільною сумісною власністю подружжя, поділити його, визнавши за ним право власності на 2/3 частини, а за відповідачкою 1/3 частину. посилаючись на те, що діти проживають разом з [PERSON] та знаходяться на його утриманні, відповідачка ніякої допомоги не надає. Крім того, позивач просить поновити йому пропущений строк позовної давності. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином. Відзиву від відповідачки на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.\~ Судом встановлено що сторони з 06.11.1993р. по 26.06.2014р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачкою. Також, від шлюбу в сторін є двоє спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Факт придбання вказаного майна сторонами під час шлюбу підтверджується копіями рішення суду про розірвання шлюбу, витягу з реєстру права власності. Доказів того, що вказане майно було придбане одним з подружжя за власні кошти суду не надано. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, з урахуванням положень ст.61 ч.1 Сімейного кодексу України, квартира [ADDRESS] була придбана за час шлюбу сторін, та є обєктом права їх спільної сумісної власності. Згідно зі ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, та за змістом ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом. У відповідності до даної норми кожен із сторін має право на 1/2 частку цього майна. Таким чином, суд вважає, що вказане вище майно слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] до [PERSON], поділити його, визнавши за кожним по ? частині. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на 2/3 частини спірної квартири не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2,3 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини(дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з позовом про стягнення аліментів не звертався та не надав суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідачка не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилялася від участі в утриманні дітей, приховала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала його на шкоду інтересам сім'ї. За таких обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на 2/3 частини спірної квартири слід залишити без задоволення. Також, судом встановлено, що строк позовної давності до вимоги про поділ майна, що являється спільною сумісною власністю подружжя після розірвання шлюбу сплив 08.07.2017р., а позивач звернувся з позовом 21.07.2017р. Згідно ч.3,5 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проаналізувавши дані норми, враховуючи те, що відповідачка із заявою про застосування строків позовної давності не зверталася, суд не застосовує позовну давність по даному спору. Згідно ст.141 ЦК України на користь позивача з відповідачки слід стягнути 4800,00грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial