Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 02.03.2013 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №25. Спільних дітей від шлюбу в них немає. Позивач просить розірвати шлюб посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Фактично після укладення шлюбу сторони не стали проживати спільно як подружжя та не вели і не ведуть спільне господарство, їх шлюб став формальністю. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу між ними неможливе, оскільки фактично шлюбних стосунків між ними не існує. Позивач в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного кодексу України. Згідно з ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність спільних поглядів на життя та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Таким чином, суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved