Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки в належній йому квартирі, окрім нього значиться зареєстрованою його донька - [PERSON] , відповідач по справі, яка зареєстрована у спірній квартирі, але не проживає з 2015 року. Оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, тим самим чинить йому перешкоди у вільному розпорядженні власним майном. У зв`язку з чим, просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2019року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідачів відзиви до суду не надійшли. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло за [NUMBER] від 07.09.1993 року виданого Фондом Комунального майна м. Херсона, зареєстрованого в Херсонському БТІ реєстрову книгу за №69 за реєстраційним №26466 [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] на праві приватної, спільної сумісної власності належить квартира за [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої головою ОСББ «200 років Херсона» від 25.02.2019 року встановлено про те, що за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрованими позивач та [PERSON] відповідач по справі. Конституцією України (ст.41)та ст.1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р.відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.. Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 1 ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Тому відповідачу [PERSON] , яка є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном разом з іншими співвласниками. У здійсненні свого права власності відповідач не може бути обмежений незалежно від того проживає він у квартирі, співвласником якої є, чи ні. Як передбачено ч. 2 ст.405ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] , має правовий статус співвласника квартири, а не тільки члена сім`ї власника. Тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з не проживанням у ньому понад один рік. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] , в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed