Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ТОВ «Застройщик» було власником нерухомого майна: магазину літ. Л-1, торгівельних павільйонів літ. Л1-1, Л2-1, Л3-1, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 11.12.1997 р. Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 970/25 від 19.06.1997 року та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.12.2011 р, укладеного з ТОВ «Аструм Люкс». У лютому 2016 року позивач дізнався, що вищевказане нерухоме майно вибуло з його власності, станом на день звернення із позовом власником є - [PERSON], що володіє вищевказаною нерухомістю на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2015 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Интерсат» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. В свою чергу, ТОВ «Интерсат» набуло право власності на вищевказане майно за заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 серпня 2014 року, яке було винесено без участі ТОВ «Застройщик» та визнано за ТОВ «Интерсат» право власності на спірне нерухоме майно, скасовано реєстрацію права власності на майно за ТОВ «Застройщик». Право власності на вищевказане майно за ТОВ «Интерсат» було зареєстровано 24 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., індексний номер 23137622. Дізнавшись про існування вищевказаного судового рішення, ТОВ «Застройщик» подало апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено ухвалу від 21 березня 2016 року, якою заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12серпня 2014 року в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Интерсат» до [PERSON], ТОВ «Застройщик» скасовано, провадження по справі закрито. В свою чергу, ТОВ «Интерсат», діючи недобросовісно, з метою приховання майна, 01 жовтня 2015 року укладає спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна з [PERSON]. Таким чином, ТОВ «Застройщик» стало жертвою рейдерських дій ТОВ «Интерсат» та вимушене в судовому порядку відстоювати свої порушені права та інтереси. За заявою ТОВ «Застройщик» органом досудового розслідування - Дніпропетровським МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 18.09.2015 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проводиться досудове розслідування за ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження № 12015040030000861), ТОВ «Застройщик» визнано потерпілим по справі. Таким чином, майно, яке є предметом оспорюваного договору, вибуло з володіння ТОВ «Застройщик» поза його волею, внаслідок незаконних дій відповідачів - ТОВ «Интерсат» та [PERSON]. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224,225 ЦПК України - заочно. У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що на розгляді у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 200/11829/14-ц, наслідком розгляду якої стало заочне рішення суду про визнання недійсної реєстрації за ТОВ «Засйтройщик» права власності на нерухоме майно: магазин літ. Л-1, торгівельні павільйони літ. Л1-1, Л2-1, Л3-1, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнання права власності на вказане майно за ТОВ «Иинтерсат». Згодом виказане рішення скасовано судом апеляційної інстанції в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Интерсат» до [PERSON], ТОВ «Застройщик» скасовано, провадження по справі закрито. В свою чергу, ТОВ «Интерсат», діючи недобросовісно, з метою приховання майна, 01 жовтня 2015 року укладає спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.4,5 ст.216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 ЦК України визначений перелік виняткових умов, за яких майно може бути витребуване. Зокрема, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі - п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. За змістом зазначеної норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі № 6-14цс13, від 11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією із таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 6-619цс15, який відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд визнає доведеним факт порушення прав позивача спірним правочином і відповідність вимог про визнання правочинів недійсними приписам ст. 3 ЦПК України ст. 16 ЦК України з огляду на те, що неправомірним правочином позивача позбавлено права власності і майно вибуло з володіння власника поза його волею, а при вчиненні оспорюваного договору порушено законодавчі норми, що виключають дійсність даних правочинів. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що ТОВ «Интерсат» на момент вчинення оскаржуваного договору достовірно знало про той факт, що майно належне йому на праві власності вибуло з володіння позивача протиправно за скасованим судовим рішенням, однак вчинив спірний правочин, що свідчить про його невідповідність вимогам законодавства і необхідність визнання його недійсними в судовому порядку. При цьому, суд погоджується з доводами позивача, що Відповідач - ТОВ «Интерсат» набуло право власності на спірне майно не у спосіб та не в порядку, передбаченому чинним законодавством. Майно вибуло з володіння ТОВ «Застройщик» поза волею власника. Дізнавшись про той факт, що ТОВ «Застройщик» оспорює рішення про визнання права власності на спірне майно, а також звернулось до правоохоронних органів із заявою про вчинений ТОВ «Интерсат» злочин, ТОВ «Интерсат» уклало договір купівлі-продажу від 01.10.2015 р. з [PERSON] з метою ускладнення процесу повернення майна колишньому власнику. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерсат», [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Застройщик» слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved