Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначає, що 30.12.2011 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №009-04126-301211, відповідно до умов якого банк відкрив кредитну лінію на загальну суму 30000,00грн. та на день укладання договору , встановлює ліміт кредитної лінії в сумі 7000,00грн.. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії, при цьому сторони узгодили що додаткова угода не потрібна. Проте, відповідачем не дотримано умов вищезазначеного договору, внаслідок чого станом на 20.04.2015р. відповідач має заборгованість на загальну суму 9240,08грн. У судове засідання представник позивача, по довіреності [PERSON] не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Також просив стягнути з відповідача додаткові судові витрати в розмірі 420грн., понесені позивачем в звязку з розміщенням оголошення про виклик відповідача до суду в пресі. На підтвердження додано рахунок 5718 від 04 травня 2016 року про замовлення послуги (виклик до суду [PERSON]В.) в газеті «Урядовий курєр», та платіжне доручення про оплату за оголошення виклику до суду №8505659 від 06 травня 2016року, згідно якого сплачено 420,00грн. До відкриття провадження у справі, в порядку визначеному ч. 3 ст. 122 ЦПКУ України, судом було направлено запит для з'ясування зареєстрованого місця проживання відповідача. За результатами отриманої судом інформації з'ясовано, що відповідач зареєстрований за адресою: Донецька область, м Кіровське, мікрорайон Молодіжний[ADDRESS], дана адреса також вказана в позовній заяві. Таким чином, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, є вказана в позові адреса. Враховуючи, що поштове сполучення з даною місцевістю відсутнє, суд прийняв рішення про виклик відповідача через оголошення в пресі. Відповідно до ст. 74 ч. 9 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. В газеті «Урядовий курєр» від 11 травня 2016року №87 розміщено оголошення про виклик [PERSON] до суду в якості відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації. Заяви про розгляд справи за його відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Свобода договору проявляється і при виборі сторонами способів забезпечення договірних зобов'язань, та вибір і застосування форм відповідальності та їх співвідношення при порушенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як встановлено в судовому засіданні, 30.12.2011 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №009-04126-301211, відповідно до умов якого банк відкрив кредитну лінію на загальну суму 30000,00грн. та на день укладання договору , встановлює ліміт кредитної лінії в сумі 7000,00грн.. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії, при цьому сторони узгодили що додаткова угода не потрібна. Проте, відповідачем не дотримано умов вищезазначеного договору, внаслідок чого станом на 20.04.2015р. відповідач має заборгованість на загальну суму 9240,08грн., яка складається з наступного: тіло кредиту 9240,04грн. прострочене тіло кредиту 0,00грн заборгованість за відсотками 0,04грн.; заборгованість за комісіями 0,00грн. У відповідності до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також, частина 1 ст. 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник свою частину зобов'язань щодо сплати кредиту та заборгованості за комісіями, не виконував. Також, статтею 525 ЦК України передбачено, що не допускається одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник затримує повернення чергової частини позики. Крім, того ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі умови передбачені договором кредиту, надав позичальнику грошові кошти в повній сумі, однак відповідачем до кінця не виконані умови договору, у звязку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені позивачем в звязку з оголошенням виклику відповідача в пресі. Також підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору, так як позивач звільнений від оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved