Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 18 вересня 2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №207. Після реєстрації шлюбу позивач вселився у квартиру [ADDRESS] , у якій проживав разом із дружиною [PERSON] до кінця січня 2016 року. Зазначає, що після того коли він прийняв рішення проживати окремо один від одного, відповідачка змінила замок на вхідних дверях квартири, чим завадила його проживанню як члену її сім`ї. Своїми діями відповідачка порушує його право на користування квартирою, яку він весь час утримував, піклуючись про її технічний стан. В зв`язку з викладеними вище обставина, вважає за необхідне звернутись до суду за захистом порушеного права користування квартирою [ADDRESS] , а тому просить усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом вселення. 16.08.2016 року відповідачка [PERSON] подала до суду заперечення проти позову, в яких вказала, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та незаконними. Зазначає, що дійсно вона з відповідачем після укладення шлюбу тимчасово проживали в спірній квартирі, хоча до того часу там проживала її матір. Стверджує, що ніякої письмової згоди її матір, як основний квартиронаймач не надавала. Суд зазначає, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 Розділу VII Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Отже, подальший розгляд цієї справи відбувся за правилами загального позовного провадження, що передбачено новою редакцією ЦПК України. Ухвалою суду від 27.07.2016 року відкрито провадження у справі. Відповідно до ухвали суду від 27.07.2016 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Згідно ухвали суду від 16.08.2016 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено. 02.11.2016 року ухвалою суду залучено співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 28.03.2017 року у справі залучено співвідповідача комунальне підприємство Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання». Ухвало суду від 23.05.2017 року суддя Базарник Б.І. прийняв до свого провадження дану цивільну справу. Ухвалою суду від 28.11.2018 року відмовлено у клопотанні представника позивача про роз`єднання позовних вимог. Ухвалою суду від 17.01.2019 року залишено без розгляду частину позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте відповідно до їхніх заяв від 27.11.2018 року розгляд справи просили проводити за без їх участі, а позовні вимоги вважають безпідставними та такими, що не підлягають до задоволенню. Комунальне підприємство Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» в судове засідання свого представника не забезпечило, хоча про час, день та місце розгляду справи було повідомлено у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] допитаний в судовому засіданні як свідок пояснив, що одного дня після роботи він хотів зайти до квартири зі своїм батьком [PERSON] , в якій він проживав із своєю колишньою дружиною [PERSON] , щоб забрати холодильник, котрий належить для його батька, однак не зміг потрапити до квартири, оскільки відповідачка [PERSON] замінила замок від вхідних дверей. Зазначає, що відповідачка пояснила йому, що в квартирі немає майна, яке належить йому та його батькові. В подальшому він сподівався, що його стосунки із дружиною налагодяться, але його сподівання не здійснилися, тому він вирішив звернувся до суду про вселення до квартири, яка є предметом розгляду цієї справи, оскільки він проживав в ній деякий час спільно з відповідачкою. Таким чином, вважає, що відповідачі порушують його право на користування квартирою в якій він проживав. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, що він є батьком позивача [PERSON] та вказав, що прийшов разом із сином до відповідачки [PERSON] забрати його холодильник, проте вони не змогли потрапити в квартирну, оскільки замок в вхідних дверях був замінений. Зазначає, що його син [PERSON] із [PERSON] перебували у шлюбі та проживали разом в квартирі [ADDRESS] , однак після сварки з відповідачкою його син був змушений шукати інше житло, тому що відповідачі перешкоджають для нього користуватися вказаною квартирою. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ордера на жиле приміщення, виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради для [PERSON] з сім`єю у кількості 4 (чотирьох) чоловік на право зайняття жилого приміщення жилою площею 41,38 квадратних метрів, яке складається із трьох кімнат за адресою: [ADDRESS] . Підставою видачі ордера є рішення виконкому від 17.02.2006 року №76. Склад сім`ї: квартиронаймач - [PERSON] , дочка - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] (а.с.21). Згідно із листа комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» №01-09/1343 від 11.10.2016 року особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] відкрито на ім`я [PERSON] з 2001 року (а.с.40). Відповідно листа виконавчого комітету Нетішинської міської ради №31/01-18-4112/2016 від 19.10.2016 року станом на 19.09.2010 року в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Також зареєстровано зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] . Крім того вказано, що зареєстровано місце проживання [PERSON] , 1989 року народження, за договором найму від 14.08.2013 року (а.с.41). Як вбачається із листа виконавчого комітету Нетішинської міської ради №28/01-28-221/2018 від 17.01.2018 року згідно з поквартирною карткою станом на 18.09.2010 року, у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У період з 18.09.2010 року знятий з реєстрації місця проживання [PERSON] 03.11.2015 року знята з реєстрації місця проживання [PERSON] , а 29.07.2016 року зареєстрована в квартиру знову та знята з реєстрації місця проживання 22.08.2017 року. Також вказано, що 14.08.2013 року у квартиру була зареєстрована [PERSON] , на підставі договору піднайму житлового приміщення (а.с.117-118). Крім того, квартира [ADDRESS] , загальною площею 68,3 квадратних метрів, житловою площею 41,6 квадратних метрів належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам сім`ї [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 24.03.2017 року керівником органу приватизації [PERSON] та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 84529941, сформованого 07.04.2017 року (а.с.149,150). За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З пояснень учасників справи вбачається, що позивач вселився у спірну квартиру після укладення шлюбу з [PERSON] та після погіршення сімейних відносин не проживав в ній. Як передбачено ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ч.2 ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї , які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. В силу ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що порушуючи його права відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до квартири. Частиною 1ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частиною 1ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 7 ст.81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, та на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог не надано жодного належного доказу, того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні вищезазначеної квартири, а тому задоволенню такі позовні вимоги не підлягають. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати по справі не стягуються з відповідачів на користь позивача, оскільки судом відмовляється в задоволенні позову.

Outcome: dismissed