Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] та з урахуванням уточнених позовних вимог просить визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/3 частини. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину приватизованої квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала померлому [PERSON] , позивачу [PERSON] та відповідачу - [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.02.2016 року, виданого Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради. Позивач є єдиними спадкоємцями за законом, оскільки шлюб між його матір`ю - [PERSON] (відповідач) та померлим батьком - [PERSON] був розірваний. У листопаді 2018 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Житомирської Державної нотаріальної контори Житомирської області нотаріуса Поліщук А . І., яким було відкрито спадкову справу №359/2018. Разом з тим, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що визначити частку померлого у праві спільної сумісної власності неможливо, а тому позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 27.11.2019 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 03.02.2020 ухвалою суду постановлено витребувати з Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . 22.04.2020 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/3 частини. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, при цьому зазначив, що підтримує свої уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просить задовольнити (а.с.111). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, при цьому проти задоволення позову не заперечувала (а.с.110). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Житомирським міськвідділом громадянського стану (а/з 2955) (а.с. 5). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.02.2016 року, виданого Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам сім`ї - [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). 13 квітня 2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а/з 110) (а.с.11). Згідно наданої суду копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За приписом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи, що квартира була набута у власність членами однієї сім`ї, і у Свідоцтві про право власності на житло розмір частки співвласників не зазначено, суд дійшов висновку, що квартира була набута у спільну сумісну власність. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Згідно п. 3.2 вказаної Інструкції право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Провести розрахунок часток у спільній власності, а саме: квартири [ADDRESS] , на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, один із співвласників, а саме: [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 та ч. 2 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Позивач посилається на ту обставину, що через не визначеність розміру частки померлого у спірній квартирі, він не може належним чином оформити свої спадкові права, на спадщину яка відкрилася після смерті його батька - [PERSON] . Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласник спірної квартири [PERSON] помер, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/3 частці. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнала позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного та

Outcome: approved