Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS], яку він успадкував після смерті матері [PERSON], яка померла 21.01.2017 року. В належній йому квартирі зареєстрована його бувша дружина [PERSON], з якою вони перебували у шлюбі з 21.09.2010 року по 29 травня 2017 року, однак з листопада 2016 року і по сьогоднішній день остання не проживає у зазначеній квартирі та не користується нею, оскільки фактично проживає [INFO]. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням знятись реєстрації у належній йому квартирі, але остання ніяк на це не реагувала. Факт реєстрації [PERSON] в належній позивачу квартирі перешкоджає користуватися пільгами по її утриманню, оформленню субсидії та повноцінно розпоряджатися належним йому на праві приватної власності майном. За наведених обставин, просить визнати [PERSON]втратившою право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, будучи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомленою про час та місце судового засідання, до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила, уповноваженого представника не направила, відзиву на позов не надала. В звязку з неявкою відповідача, згодою позивача на заочний розгляд справи, постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, про що винесено відповідну ухвалу. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, знаходить позов підлягаючим до задоволення з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Положення вказаного конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України слідує, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.10.2017 року посвідченого державним нотаріусом Шепетівської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101272990 від 24.10.2017 року. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.09.2010 року по 29 травня 2017 року, що стверджується рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.05.2017 року, яке набрало законної сили 15.08.2017 року. Згідно відповіді відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради Хмельницької області, яка надійшла на запит суду на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, [PERSON]зареєстрована [INFO], що підтверджується також даними довідки про склад сім'ї або зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.06.2018 року. Як вбачається з даних акту про не проживання особи за місцем реєстрації, виданого ПП «УК «Укравдом», [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає, її особисті речі за вказаною адресою відсутні. Відповідач фактично проживає у м. Києві, що підтверджується договором оренди від 01.03.2017 року, строк дії якого до 01.03.2020 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами позивача та ствердили факт не проживання [PERSON]\~з листопада\~2016\~року у квартирі [ADDRESS], вивезення останньою особистих речей з вказаної квартири. Оцінивши наведені докази в їх сукупності, вважаючи такі відповідаючими фактичним обставинам, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин понад один рік не проживає в [INFO], тому може бути визнаною втратившою право користування цим житлом. За наведених обставин вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. Судовий збір відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved