Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.10.2015 року та 26.10.2015 року він сформував два помилкові банківські перекази по 50 000 грн. кожен на ім'я відповідача. Кошти в загальній сумі 100 000 грн. були списані на користь неналежного одержувача - відповідача по справі, який частково повернув кошти на загальну суму 43 658 грн. Жодних договорів між сторонами не укладалося, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача, який набув кошти без достатньої правової підстави залишок суми коштів в розмірі 56 342 грн. та стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, зазначивши, що отримав від свого знайомого [PERSON] в позику кошти, і виконав свої зобов'язання щодо повернення боргу, частину коштів повернув за допомогою поповнення банківського рахунку позивача та передав 23.02.2016 року, безпосередньо, позивачу в руки 35 000 грн. На даний час позика повернута, а тому відповідач позов не визнає. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2015 року позивач сформував через банк ПАТ «Приватбанк» банківський переказ коштів на суму 50 000 грн., при цьому позивач зазначив отримувачем [PERSON], зазначив його код, розрахунковий рахунок, МФО отримувача (а.с.7). Встановлено, що 26 жовтня 2015 року позивач [PERSON] знову сформував через банк ПАТ «Приватбанк» банківський переказ коштів на суму 50 000 грн., при цьому позивач зазначив отримувачем [PERSON], зазначив код отримувача, розрахунковий рахунок, МФО отримувача (а.с.8). Встановленим є те, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є давніми знайомими, займаються спортом, часто бувають на спільних змаганнях. Зазначене підтверджено показами свідків. Встановленим є те, що відповідач отримав кошти за банківськими переказами 24.10.2015 року та 26.10.2016 року та повертав позивачу кошти, починаючи з 27.10.2015 року по 12.12.2015 року на загальну суму 43 658 грн., що підтверджено роздруківкою СМС повідомлень, наданих позивачем до справи (а.с.9,10,11,12). Представник позивача суду пояснив, що, можливо, й була між сторонами укладена домовленість щодо позики коштів, але жодних договорів, у тому числі й письмових, не має, а тому обставина наданння коштів підпадає саме під ознаки інституту безпідставного отримання і збереження майна. Крім того, представник позивача зазначив, що повернення коштів 35 000грн. не може бути підтверджено показами свідків, а також, перерахування позивачу коштів [PERSON] ніяким чином не доводить повернення саме цього боргу відповідачем, а тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України сума 56 342 грн., як кошти, які без достатньої правової природи були отримані [PERSON] Відповідач суду пояснив, що восени 2015 року, спілкуючись в Інтернет мережі зі своїм давнім знайомим по спорту [PERSON], домовився про позику в нього коштів - 100000 грн., які потребував для розвитку бізнесу. Кошти мали повернути як відповідач так і їх спільний товариш [PERSON] У відповідача не склалися справи по бізнесу і він розпочав повернення коштів за допомогою банківського переказу, а також, частину коштів повернув [PERSON], що підтверджено квитанціями, наданими до справи (а.с.36,37,38). Залишок боргу в сумі 35 000 грн. було повернуто відповідачем в присутності свідків на змаганнях чемпіонату України 23.02.2016 року. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] і [PERSON] суду показали, що позивач та відповідач є спортсменами, займаються легкою атлетикою, свідки, теж, знайомі з ними по спорту. Свідки були присутні 23.02.2016 року на зборах чемпіонату України і бачили, як відповідач передав позивачу борг. При цьому свідки не знають, яка саме сума була передана. Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням єправовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Так, з пояснень учасників судового процесу, показів свідків вбачається, що між сторонами мав місце договір позики, який не було належно укладено, тобто не дотримана письмова форма договору позики. Є, підтвердження про передачу коштів та про часткове повернення цих коштів. При цьому суд критично ставиться до пояснень представника позивача про помилковість сформування банківського переказу 24.10.2015 року , оскільки помилково сформований банківський переказ можливо скасувати протягом доби, а натомість, позивач 26.10.2015 року повторно сформував ще один такий же переказ, і при цьому повторно зазначив всі необхідні дані отримувача коштів. Таким чином, системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1 та 2 ст.205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 ЦК України. Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст.11, 600, 601, 604- 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи вбачається, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу надання коштів 100 000грн. регулюються положеннями ст.ст. 1046,1047 ЦК України, оскільки надані позивачем грошові кошти за своєю природою є коштами в розумінні вимог ст. 827 ЦК України - договору позики, а тому суд прийшов до висновку, що за відсутності вимоги про стягнення грошової суми з відповідача за договором позики, заявлений позов не підлягає до задоволення. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Оскільки між сторонами існують договірні відносини і той факт, що договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Outcome: dismissed