Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 15.02.2013 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], на підставі довіреності від 18.07.2010 року за №910, що посвідчена нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], домовився з ним про купівлю-продаж автомобіля марки «ВАЗ 210063», д.р.н. [NUMBER], який належав [PERSON] За продаж вказаного автомобіля [PERSON] отримав від нього грошові кошти у розмірі 12 300,00 грн. Однак, під час огляду вказаного автомобіля було виявлено факт перероблення (підроблення) номеру кузова даного транспортного засобу. У зв'язку з цим автомобіль йому проданий не був, разом з тим не були повернуті йому і грошові кошти, котрі він сплатив [PERSON] Оскільки [PERSON] відмовився повернути отримані за продаж авто кошти, мотивуючи це їх відсутністю, з метою врегулювання даної ситуації, вони з [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] Ними було визначено, що грошові кошти, отримані [PERSON] за продаж авто у розмірі 12 300,00 грн., є грошовим виразом завданої позивачу матеріальної шкоди, котру він зазнав намагаючись укласти договір купівлі-продажу вище згаданого автомобіля. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду взяв на себе відповідач, та зобов'язався у строк до 01.06.2013 року сплатити позивачу 12 300 грн. Дані домовленості між ними були викладені в заяві [PERSON] від 15.02.2013 року, що посвідчена нотаріусом за реєстровим номером №82. Зазначив також, що попри взяті на себе зобов'язання, відповідач їх у визначений строк не виконав та грошові кошти не сплатив, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь невідшкодованої майнової шкоди у розмірі 12 300,00 грн., інфляційних за час прострочення сплати у розмірі 1 619,91 грн., 3% річних у розмірі 430,50 грн., а всього - 14 350,41 грн. та стягнення на його користь судових витрат у розмірі 1 843,60 грн., що складаються з судового збору - 243,60 грн. і витрат на правову допомогу - 1 600,00 грн. У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно згідно його заяви від 15.02.2013 року він був зобов'язаний у строк до 01.06.2013 року сплатити позивачу 12 300 грн. Протягом останнього року він частинами погашав даний борг, і всього ним було повернуто позивачеві грошові кошти в сумі 11 000,00 грн. Решту боргу він не мав наміру повертати, так як позивач повернув йому автомобіль пошкодженим та не повернув документи на дане авто. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та з'ясувавши дійсні обставини справи, прийшов до наступного. Так, відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень окрім випадків, встановлених ЦПК України. Як вбачається з позовної заяви, позивач як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача грошових коштів, посилається на те, що останній зобов'язався відшкодувати завдану йому, [PERSON], майнову шкоду. Так, судом встановлено, що згідно заяви відповідача [PERSON] від 15.02.2013 року, що була посвідчена приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] за реєстровим №82, останній взяв на себе обов'язок відшкодувати позивачеві [PERSON] заподіяну шкоду в сумі 12 300 грн., котру той зазнав намагаючись укласти договір купівлі-продажу автомобіля марки «ВАЗ 210063», д.р.н. [NUMBER]. Згідно даної заяви відповідач зобов'язався відшкодувати завдану шкоду у строк до 01.06.2013 року. Крім того, у своїй заяві [PERSON] зазначив, що фактом повного розрахунку та відсутність будь-яких фінансових претензій у [PERSON] до нього підтверджуватиметься заявою про це, справжність підпису на якій буде посвідчена нотаріально. На день розгляду справи з боку відповідача [PERSON] суду не надано доказів про виконання взятого на себе зобов'язання щодо відшкодування шкоди. Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити кошти тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання шкоди є однією з підстав виникнення цивільного обов'язку завдану шкоду відшкодувати і водночас є однією з підстав виникнення цивільного права на вимогу щодо здійснення цього відшкодування. Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 12 300,00 грн. не відшкодованої майнової шкоди є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Окрім того, відповідно до ч.2 ст.625 боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з порушенням відповідачем строку виконання грошового зобов'язання розмір боргу відповідача станом на 30.10.2014 року становить 14 350,41 грн., у т.ч.: 12 300,00 грн. - розмір заборгованості по відшкодуванню шкоди; 1 619,91 грн. - розмір інфляційних витрат за час прострочення сплати грошового зобов'язання; 430,50 грн. - розмір 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання. Такий розрахунок суми боргу підтверджується розрахунком позивача та, на думку суду, є вірно обрахованим. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача також і інфляційних витрат та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірах 1 619,91 грн. та 430,50 грн. відповідно. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать і витрати на правову допомогу. Частиною 2 ст.84 ЦПК України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, граничні розміри витрат на правову допомогу встановлені Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Зокрема, згаданим законом встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді (ст.1 Закону). Мінімальна заробітна плата в період розгляду справи становила 1218 грн., а відповідно 40 відсотків від цієї суми відповідають 487,20 грн. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із необхідністю звернення до суду з даним позовом, позивач скористався правовою допомогою та оплатив її надання, зокрема: ознайомлення з первинними документами по справі, надання консультації, складання позовної заяви, розрахунку заборгованості (на що юристом було затрачено 4 год.). Вартість оплачених послуг правової допомоги склала 1 600 грн. (400 грн. х 4 год. = 1 600 грн.), що не перевищує граничні розміри витрат на правову допомогу. На підтвердження зазначених витрат позивачем долучені до позовної заяви такі документи: договір про надання юридичних послуг від 30.10.2014 року укладений [PERSON] з ТОВ «Юридична компанія «Соломон», рахунок-фактура, акт приймання-передачі наданих послуг від 30.10.2014 року, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, квитанція прибуткового касового ордера №2 від 30.10.2014 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 1 600 грн. Крім того, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, судовий збір по даній справі у розмірі 243,60 грн. також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, судові витрати по даній справі включають в себе: судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 600 грн., а всього 1 843,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved