Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 07.04.2011 року задоволено позов ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачам на праві спільної часткової власності, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. 12.09.2011 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-138/11, виданого 09.06.2011 року Дніпровським районним судом м. Херсона. ТОВ «Укрспецторг Групп» 15.11.2013 року проведено прилюдні торги по реалізації нерухомого майна боржників [PERSON] та [PERSON], переможцем торгів визначено [PERSON] Таким чином, позивач у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS]. У 2014 році [PERSON] та [PERSON] подали до Дніпровського районного суду м. Херсона позов до [PERSON], ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні та ТОВ «Укрспецторг Групп» про визнання прилюдних торгів та свідоцтв про право власності недійсними, скасування запису про реєстрацію права власності. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.08.2014 року у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2014 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.08.2014 року та позов задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2015 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2014 року скасовано та залишено в силі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.08.2014 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 29.03.2016 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №72430177 від 07.11.2016 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, крім того, на вказаний житловий будинок накладено заборону його відчуження на підставі спадкового договору від 24.03.2015 року. У зв'язку з викладеним просить витребувати житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON]; визнати недійсним спадковий договір, зареєстрований в реєстрі під №193 від 24.03.2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Юрченко Н.В.; скасувати запис про право власності №8467429 від 22.01.2015 року щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями [ADDRESS], яка здійснена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Юрченко Н.В. та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями [ADDRESS]; скасувати запис про обтяження №9150731 від 24.03.2015 року щодо заборони на відчуження житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями [ADDRESS] на підставі спадкового договору, зареєстрованого в реєстрі під №193 від 24.03.2015 року, яка здійснена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Юрченко Н.В. та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову, посилаючись на те, що на момент відчуження відповідачем [PERSON] спірного будинку 22.01.2015 року було чинним рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2014 року у справі №666/2035/14-ц, яким було визнано недійсними прилюдні торги, переможцем яких був позивач. Тому відповідач [PERSON] як власник майна мав законне право на відчуження будинку, який у такому разі взагалі не вибував з власності позивача. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним спадкового договору, укладеного між відповідачами, позивач не вказав якій саме нормі цивільного законодавства суперечить спірний договір, щоб призводило до підстав визнання його недійсним в судовому порядку. Позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що позивач має всі законні підстави витребувати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] з чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] Третя особа в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповіді їм правовідносини. 21.11.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні Алібалаєвою Я.Н. складено акти про реалізацію нерухомого майна в порядку примусового виконання виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-138/11, виданого 09.06.2011 року Дніпровським районним судом м. Херсона про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь АТ КБ «Ерсте Банк» боргу в розмірі по 297488,83 грн. з кожного. Реалізованим нерухомим майном є житловий будинок загальною площею 54,4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтв від 22.11.2013 року, виданих приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Новіковою Л.В., [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м., з будівлями та спорудами (літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - погребиця, літ. «Г» - гараж, літ. «Д» - туалет, №1 - водопровід, №1-4 споруди), розташованого за адресою: [ADDRESS], що раніше належало [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13287879 від 22.11.2013 року та №13287718 від 22.11.2013 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.08.2014 року в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Херсоні, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», треті особи: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Новікова Леніна Василівна, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради, Реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, ПУАТ «Фідобанк» про визнання торгів від 15.11.2013 року з реалізації домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та свідоцтв про право власності на зазначене майно від 22.11.2013 року №1928, №1926 недійсними та скасування запису про реєстрацію права власності - відмовлено за необґрунтованістю. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.08.2014 року скасовано, ухвалено нове, яким, визнано недійсними прилюдні торги, проведені Херсонською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп» 15.11.2013 року з реалізації домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; визнано недійсними свідоцтва про право власності від 22.11.2013 року №1928, №1926 видані на ім'я [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом Новіковою Леніною Василівною; скасувати запис про реєстрацію на ім'я [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2015 року рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2014 року скасовано, залишено в силі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.08.2014 року. 22.01.2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продано житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, що приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Судом встановлено, що 24.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, серія та номер 193, виданий 24.03.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Юрченко Н.В., на підставі якого накладено заборону на нерухоме майно за адресою [ADDRESS], що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №72430177 від 07.11.2016 року. 29.03.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Мустафаєвою Л.А. відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності форма власності: приватна на житловий будинок за реєстраційним номером 220338665101, що розташований за адресою: [ADDRESS], про що винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №28982116. За змістом п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203, на момент вчинення правочину. Згідно вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, оскільки укладений спадковий договір від 24.03.2015 року порушує право позивача [PERSON] на власний розсуд вільно розпоряджатися належним йому майном, вимоги щодо визнання недійсним спадкового договору є такими, що підлягають задоволенню. Згідно із п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, відповідно до ст. 387 ЦК та ч. 3 ст. 10 ЦПК повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається зі змісту ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності. Вимогами статті 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відчуження спірного житлового будинку 22.01.2015 року у зв'язку з набранням чинності рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2014 року, оскільки з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2014 року вбачається, що рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2014 року зупинено до закінчення касаційного провадження. Враховуючи той факт, що при укладенні спадкового договору від 24.03.2015 року, та договору купівлі-продажу від 22.01.2015 року, було здійснено реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та здійснено запис про обтяження щодо заборони на відчуження вказаного житлового будинку, суд приходить до висновку, що дані реєстрації підлягають скасуванню. У відповідності до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що даний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2478,09 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8100,00 грн., що підтверджується квитанціями № 3 від 12.09.2017 року та №6 від 10.11.2016 року. Тобто, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у обсязі відповідно до задоволених вимог.

Outcome: approved