Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 01.08.2008 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 739-104/08Р. Відповідно до умов договору позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 25 451 дол.США на термін до 01.08.2015 року та був зобовязаний повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено 01.08.2008 року договір поруки. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором [PERSON] допустив виникнення заборгованості на загальну суму 38256,82 долари США, яку позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку та стягнути судові витрати по справі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подала суду зустрічний позов про визнання недійсним окремої частини договору та припинення договору поруки, посилаючись на положення ч.1 ст. 215, ч. 1ст. 559 ЦК України, мотивуючи тим, що пункт 4.1. договору поруки, яким забезпечене основне зобовязання, має відмінний (більший) строк дії договору від строку дії самого кредитного договору та позивач звернувся з даним позовом після закінчення строку, встановленого договором поруки. 01.12.2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду було прийнято зустрічний позов та обєднано в одне провадження з первісним позовом. Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «Правекс-Банк» не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, а також, направили суду письмові заперечення на зустрічний позов. Представник відповідача за первісним позовом не визнала первісний позов в частині вимог до відповідача [PERSON] та просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, заяв чи клопотань суду не подав. Заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що 01.08.2008 року між [PERSON] і АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», був укладений кредитний договір № 739-104/08Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 25 451 долар США, строком до 01.08.2015 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,99 % річних. Відповідно до умов даного договору позичальник зобовязався своєчасно погашати частини боргу відповідно до Графіку, що є невідємним додатком до кредитного договору , щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у повному розмірі у строк до 01.08.2015 року (п.1.2. Кредитного договору.). Згідно п.4.5. Кредитного договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця у термін до 10 числа місяця включно, на ступного за місяцем нарахування процентів, а також на момент припинення дії Договору. Наведене підтверджується копією Кредитного договору з додатками (а.с.8-11). ПАТ КБ «Правекс-Банк» зазначає, що позичальник допустив порушення своїх зобовязань щодо своєчасного повернення коштів і станом на 27.05.2015 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту в розмірі 21 633 долари США та по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі 16 623, 82 долари США. Встановлено, що в забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 739-104/08Р від 01.08.2008року (а.с.14). Відповідно до п.1.1. договору поруки, поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, погашення основної суми боргу за кредитом. Банк наголошує, що даний договір поруки було укладено до 01.08.2018 року, що визначено в пункті 4.1 цього договору поруки. Позивач за зустрічним позовом оскаржує даний пункт договору поруки, мотивуючи тим, що саме для забезпечення вищевказаного Кредитного договору, 01.08.2008 року між [PERSON] та АКБ «Правекс-Банк» було укладено договір поруки. Договір поруки є додатковим договором, а не самостійним договором і порука припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії кредитного договору. [PERSON] вказує, що п.4.1. договору поруки є недійсним, оскільки суперечить ЦК України. Строк дії договору поруки не може бути більшим ніж строк дії основного зобовязання, та оскільки банк звернувся з даним позовом в березні 2016 року, то позивач за зустрічним позовом просить суд на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України визнати припиненим договір поруки № 739-104/08Р від 01.08.2008року. При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Згідно статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). На підставі пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Встановлено, що ПАТ КБ «Правекс-Банк» мав банківську ліцензію на право надання банківських послуг, які є валютними операціями. Отже, кредит було правомірно надано [PERSON] в іноземній валюті і кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, частиною другою статті 1050 ЦК встановлено, що коли договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Також, відповідно до ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. А тому, суд вважає за можливе задовольнити первісний позов частково та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 38 256 доларів 82 центи США. Жодних клопотань щодо строків звернення банком до суду з даним позовом, чи інших заперечень з посиланнями на докази, - відповідач [PERSON] не подавав. Щодо позовних вимог за первісним позовом в частині солідарного стягнення заборгованості, як з позичальника так і з поручителя, то суд вважає, що в цій частині первісний позов не підлягає задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання. З вищевказаного вбачається, що основним зобовязанням є кредитний договір № 739-104/08р., термін дії якого визначено з 01.08.2008 року по 01.08.2015року, а договір поруки № 739-104/08р., який укладений з метою забезпечення виконання основного зобовязання, і є, лише, додатковим договором до кредитного договору, - то його строк дії визначено датою 01.08.2018року. Крім того, суд звертає увагу, що датою укладення Договору поруки №739-104/08 Р є 01.08.2007 року (а.с.14), тобто цей договір було укладено за рік до укладення Кредитного договору № 739-104/08Р від 08.08.2008 року, і якщо вважати опискою дату укладення Договору поруки, то можливо припустити, що є і опискою строк дії цього договору поруки (а.с.14). Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Субсидіарна відповідальність (лат. subsidium підтримка) один із різновидів цивільної відповідальності. Субсидіарна відповідальність додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають у випадках, передбачених законом або договором. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Отже, пункт 4.1 договору поруки, яким визначено строк його дії до 01.08.2018 року є недійсним виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст.216 ЦК України недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Частиною 4 ст.559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, даючи аналіз вказаним правовим нормам та встановленим обставинам по справі, суд вважає, що пункт 4.1 Договору поруки, яким визначено строк дії договору до 01.08.2018 року є недійсним, оскільки за загальним правилом строк дії додаткового договору не може перевищувати строк дії основного зобовязання, і більший термін дії Договору поруки не є додатковою (субсидіарною) відповідальністю поручителя. Отже, з наведеного вище слідує, що [PERSON] правомірно звернулася до суду з вказаними позовними вимогами та є доведеними в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсною окремої частини договору - пункту 4.1. та про припинення договору поруки, оскільки банк звернувся з вимогами до поручителя в березні 2016 року, тобто після шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. А порушення позичальником [PERSON] умов кредитного договору щодо вчасного повернення частини кредиту за графіком, відбулося з жовтня 2009 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судові витрати по справі за оплату судового збору в сумі 14885,73 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням (а.с.4). І оскільки підлягає задоволенню зустрічний позов, то згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь [PERSON] судові витрати в сумі 551, 20 грн., що підтверджено відповідною квитанцією (а.с.147).

Outcome: partial