Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого він є, а відповідач - матір`ю. 30.10.2018 шлюб між ними розірвано. Згідно з виконавчим листом №216/1993/16-ц, виданим Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.06.2016, з позивача на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи стягнення з 14.06.2016 до повноліття дитини. Виконавчий лист пред`явлено до виконання лише в серпні 2018 року. Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС міста Кривого Рогу прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №57086924 від 28.08.2018. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам на позивача нараховано заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня 2016 року по 01.03.2019 у розмірі 44404,66 грн. Проте, оскільки з квітня 2016 року по травень 2018 року з відповідачем та малолітнім [PERSON] вони проживали разом, син знаходився на його утриманні, а тому нарахування аліментів за цей період в сумі 32639,20 грн є безпідставними. У зв`язку з чим, позивач просив суд: звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.04.2016 по 01.05.2018, у розмірі 32639,20 грн; врахувати в якості оплати аліментних платежів суму в розмірі 8704,23 грн, за період з травня 2018 року по лютий 2019 року; розстрочити заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.05.2018 по 01.03.2019 у розмірі 4361,23 грн, з погашенням суми не більше як по 200,00 грн щомісячно, до повного погашення суми заборгованості. Відповідач надала зустрічну позовну заяву, яку обґрунтовувала тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.06.2016 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його доходу (заробітку) з 11.04.2016. Відповідач був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення та не оскаржував його. Разом з цим, він ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, а тому розмір загальної заборгованості зі сплати аліментів становить за період з 01.09.2018 по 01.02.2020 - 39229,96 грн. Загальна заборгованість відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.02.2020 становить 75769,16 грн. Розмір пені за спірний період становить 23942,09 грн. За таких обставин, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість зі сплати аліментів за період з 11.04.2016 по 01.02.2020 в сумі 75769,16 грн, а також пеню зі сплати аліментів за період з 01.09.2018 по 01.02.2020 в сумі 23942,09 грн. Позивач за первісним позовом у судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Верхуша Я.О. надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. В матеріалах справи міститься відзив на зустрічну позовну заяву, в якому [PERSON] зазначив, що не погоджується з заявленими зустрічними вимогами, оскільки виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання сина був наданий відповідачем на виконання лише 28.08.2018, проте вона ніяким чином не пояснює поважність причини не пред`явлення виконавчого листа протягом двох років. Тому, на думку позивача, сума заборгованості по аліментним платежам у розмірі 32639,20 грн за період часу з квітня 2016 року по травень 2018 року відсутня. Сума заборгованості по аліментним платежам з 11.04.2016 по 01.02.2020 не відповідає дійсності, оскільки він здійснював переказ коштів зі своєї банківської картки на картку [PERSON] на загальну суму 7532,67 грн. Відповідач за первісним позовом у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги про стягнення заборгованості та пені по аліментам підтримує, проти задоволення первісного позову заперечує. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову, в свою чергу зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України в частині, що стосується неустойки (штраф, пеня). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] , актовий запис №992 (а.с. 6) батьком [PERSON] записаний первісний позивач у справі, а матір`ю записана відповідач [PERSON] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх доходів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вказаного рішення 22.06.2016 було видано виконавчий лист №216/1993/16-ц, а 28.08.2018 відкрито виконавче провадження ВП №57086924 (а.с. 8). Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Саксаганського відділу ДВС міста Кривий Ріг (а.с. 9) станом на 01.03.2019 заборгованість по аліментам складає 44404,66 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Саксаганського відділу ДВС міста Кривий Ріг станом на 01.02.2020 заборгованість по аліментам складає 75769,16 грн. Разом з цим, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Саксаганського відділу ДВС міста Кривий Ріг станом на 01.04.2021 заборгованість по аліментам складає 110986,91 грн. Отже встановлено, що [PERSON] вважає, що має право на часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам та перерахунку заборгованості, оскільки з квітня 2016 року по травень 2018 року з відповідачем та малолітнім [PERSON] вони проживали разом, син та дружина знаходилися на його утриманні, на підтвердження цього надає акт мешканців будинку [ADDRESS] , з якого вбачається, що з липня 2016 року по квітень 2018 року [PERSON] разом зі своєю родиною: дружиною [PERSON] та сином [PERSON] мешкали у кв. [ADDRESS] даного будинку, договір про споживчий кредит, копії сімейних фото, копії чеків на придбання дитячих товарів, продуктів харчування та ліків. В свою чергу [PERSON] заперечує проти вимог [PERSON] , посилається на ту обставину, що вони з квітня 2016 року по травень 2018 року не проживали разом, що підтверджується актом про проживання від 19.02.2020, з якого вбачається, що [PERSON] спільно зі своїм сином [PERSON] постійно проживали за адресою: [ADDRESS] з 22.11.2015 по теперішній час, а також підтверджується довідкою про постановку на облік сина [PERSON] у дитячий садок, який знаходиться по [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] ухиляється від сплати аліментних платежів, що підтверджується розрахунками заборгованості, а тому, окрім заборгованості по аліментам, яка станом на 01.02.2020 складає 75769,16 грн., просить стягнути з [PERSON] пеню, яка за її підрахунками складає 23942,09 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до ЗУ від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. У статті 179 СК України зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з цим, частина 2 статті 197 Сімейного кодексу України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Однією з причин, по якій позивач [PERSON] , посилаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що деякий проміжок час він проживав разом з колишньою дружиною та сином. Проте, дана обставина не може бути взята до уваги судом, оскільки з огляду на надані сторонами письмові докази достовірно судом не встановлена та позивачем [PERSON] не доведена, в свою чергу позивач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття незалежно від наявності рішення суду про стягнення аліментів. Також позивач зазначає, що відповідач [PERSON] пред`явила до виконання виконавчий лист про стягнення аліментів лише через два роки з дати його видачі, що свідчить про перебування її та сина на його утриманні. Зазначена обставина також не може бути підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах. Враховуючи наведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам слід відмовити. Щодо вимог [PERSON] про стягнення пені по аліментам суд приходить до такого висновку. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Головною підставою стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів є наявність рішення суду та виконавчого листа по даній справі, яким платника аліментів зобов`язано здійснювати сплату аліментів в частині доходу (заробітної плати) платника. Також наявність заборгованості зі сплати аліментів з вини боржника. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді сплати неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року, на підставі частини першої ст. 58 Конституції України має зворотну дію в часі. (Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц відступив від попередніх правових позицій щодо розрахунку пені та вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Згідно з формулою обрахування пені, визначеній у постанові Верховного суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, вказано наступне. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, формула є такою: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. При виплаті аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. До аналогічних висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616 цс 18). У даному випадку розрахунок пені, проведений [PERSON] указаній формулі та порядку обрахування не відповідає, а тому, виходячи з принципу змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України) та принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення пені по аліментам, у зв`язку з недоведеністю її дійсного розміру. Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Так, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості по аліментам з боку [PERSON] , згідно з розрахунком державного виконавця станом на 01.02.2020 складає 75769,16 грн. Вказаний розрахунок сторонами не оскаржений у порядку, встановленому Законом та не спростований під час розгляду справи. За таких обставин суд приходить до висновку, що факт існування заборгованості по аліментам знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи та підтверджений належними доказами по справі, у зв`язку з чим, враховуючи, що між сторонами існує спір з приводу його розміру, вважає за можливе взяти до уваги розрахунок заборгованості державного виконавця Саксаганського відділу ДВС міста Кривий Ріг станом на 01.02.2020 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 75769,16 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені зустрічні позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам є законним, обґрунтованим та підлягають задоволенню, разом з цим, зустрічні позовні вимоги про стягнення пені по аліментам задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю розміру пені, позовні вимоги про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам також задоволенню не підлягають, оскільки жодних документальних підтверджень обставин, через існування яких можливе таке звільнення відповідачем суду не надано та належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судові витрати у вигляді судового збору, які позивачем [PERSON] за подання зустрічної позовної заяви до суду не сплачувалися в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи, що у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічну позовну заяву задоволено частково, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 638,91 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial