Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з[PERSON] свою користь заборгованість за кредитним договором № 742/Е від 19.06.2002 року у розмірі 31 403,62 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/78 від 28.02.2012 складає 250\~914,89 грн., стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] 10 000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 742/Е від 19.06.2002 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 4\~270,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.06.2005 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року,у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON] про стягнення заборгованостібула задоволена. Ухвалою суду від 02 червня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання у справі з'явився,позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач[PERSON] та його представник в судове засідання у справі з'явилися, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити. Просили суд застосувати строки позовної давності. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 742/Е від 19.06.2002 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 4\~270,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.06.2005 року. Відповідно до п. 4.1 Договору № 742/Е серв. про відкриття та обслуговування карткового рахунку, Договір вступає у силу з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Строки дії карток вказані на лицьовому боці карток. Протягом місяця закінчення строку дії відповідна картка перевипускається банком на новий строк автоматично, якщо раніше не надійшло заяви клієнта про закриття карткового рахунку. У випадку перевитрати платіжного ліміту банк має право не перевипускати картку на новий строк. Згідно до п.6 Додаткової угоди № 1 до Договору про обслуговування пластикової картки № 742/Е серв. від 19.06.2002 року про встановлення кредитного ліміту Visa-Service, кошти для погашення заборгованості направляють для оплати в першу чергу прострочених відсотків по кредитному ліміту, далі - відсотків по кредитному ліміту, далі - пролонгованої заборгованості по кредитному ліміту, залишкова частина суми - на погашення по кредитному ліміту. Кінцеве погашення заборгованості по кредитному ліміту здійснити 20 червня 2005 року. Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № 742/Е від 19.06.2002 року заборгованість за ним станом на 02.03.2013 року склала 32 655,18 дол. США, де: 4\~270,00 дол. США заборгованість за кредитом; 7\~609,20 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 20 775,98 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № 742/Е від 19.06.2002 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років (а. с. 7-8). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Заперечуючи обставини позову, відповідач [PERSON] просив застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності. Вказав, що про існуючу заборгованість за кредитним договором позивачу було достовірно відомо, оскільки відповідачем жодного разу не проводилося погашення заборгованості по кредитному договору, крім того строк дії договору був встановлений до 20 червня 2005 року, а з даним позовом позивач звернувся до Індустріального районного суду 19.03.2012 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це\~ строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенціальних відповідачів від застарілих вимог, які б було важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. \~ Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 19.06.2002 року, строк дії договору до 20.06.2005 року, при цьому відповідачем не здійснювалося погашення заборгованості, що підтверджується виписками по рахунку, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки у березні 2012 року, через майже сім років, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого кредитним договором. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed