Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому позивач, діючи від себе та як законний представник малолітніх дітей [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2013 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, просить усунути перешкоди в користуванні кімнатою житловою площею 17,4 м2 у квартирі [ADDRESS], зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні вказаною кімнатою та звільнити її, вселити позивача з дітьми до вказаної кімнати. Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 р., виданого відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Спірна квартира має житлову площу 41,6 кв.м та складається із трьох ізольованих кімнат: розміром 12.3 кв.м, 12,3 кв.м та 17,4 кв.м. Згідно довідки форми №3, виданої КП «Вітряні Гори Подільського району м.Києва» в спірній квартирі зареєстровано 7 осіб. У зв'язку з тим, що між сторонами постійно виникають сварки з приводу порядку користування вищевказаною квартирою, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2015 р., встановлений порядок користування вищевказаної квартири шляхом виділення позивачу [PERSON] у користування ізольованої кімнати площею 17,4 кв.м., [PERSON] - кімнати площею 12,3 кв.м з лоджією, [PERSON] - кімнату площею 12,3 кв.м. без лоджії, кухня, ванна кімната, коридор, вбиральня залишена у спільному користуванні. Відповідачка [PERSON] створює позивачеві та його сім'ї перешкоди у користуванні виділеною йому кімнатою площею 17.4 кв.м., після визначення порядку користування спірною квартирою відмовляється звільняти вказану кімнату, змінила замки у спірну кімнату. В зв'язку з чим він звертався до Подільського РУ 1 У МВС України в м.Києві із заявою щодо самовільного зайняття сестрою [PERSON] виділеної йому за рішенням суду кімнати 17,4 кв.м у вказані вище квартирі, Подільське РУ ГУМВС України в м.Києві, повідомило, що його звернення має цивільно-правовий характер, та рекомендувало звернутися до суду в порядку цивільного позову. На виконання постановленого рішення суду від 05.11.2014 р. про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] у справі № 758/4630/14-ц 30.03.2015 р. Подільським районним судом м.Києва йому був виданий виконавчий лист. Проте, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції від 08.04.2015 р. йому відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/4630/14 через те, що у резолютивній частині виконавчого документу не містяться вказівки на заходи примусового виконання рішення суду зобов'язального характеру, які передбачені Законом України «Про виконавчого провадження». Відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку, до початку розгляду справи по суті, подала зустрічний позов про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності, в якому просить визнати за нею, [PERSON] та [PERSON] частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі по 1/3 частини за кожним. Зустрічний позов мотивований тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 р. квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до відомостей технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності, вищезазначена квартира складається з 3 ізольованих кімнат жилою площею 41,6 кв.м , в т.ч. розміром 12,3 кв.м, 12,3 кв.м та 17,4 кв.м. У зв'язку з тим, що між сторонами постійно виникають сварки з приводу порядку користування вищезазначеною квартирою, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2015 р., визначено порядок користування вказаною квартирою, зокрема, [PERSON] виділено в користування ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м, [PERSON] - кімнату площею 12,3 кв.м з лоджією, [PERSON] - кімнату І площею 12,3 кв.м без лоджії, кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню залишено у спільному користуванні. В спірній квартирі зареєстровано сім осіб, власником особового рахунку цієї квартири є [PERSON] Вона, як власник, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Оскільки, частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому, а не на певну її частину. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. З огляду на це, вважає, що позивач не може користуватися своєю часткою квартири, яка не визначена. Крім того, вона є людиною похилого віку та бажає укласти договір довічного утримання, але у державній нотаріальній конторі їй було роз'яснено, що у свідоцтві про право власності на квартиру не встановлено розміру часток кожного із співвласників, і укласти договір щодо невстановлених часток неможливо, і рекомендували звернутися до суду. В зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду, за встановленням розміру часток у спільній сумісній власності, щоб мати можливість реалізації права власності на нерухоме майно. Крім того, відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку, до початку розгляду справи по суті, подала доповнення до зустрічного позову, в якому, обґрунтовуючи необхідність визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності на вищевказану спірну квартиру, просить визначити інший порядок користування квартирою квартири [ADDRESS] таким чином: виділити [PERSON] кімнату житловою площею 12,3 кв.м без лоджії, [PERSON] - кімнату житловою площею 17,4 кв.м, [PERSON] - кімнату житловою площею 12,3 кв.м з лоджією; кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню залишити у спільному користуванні. Доповнення мотивовані тим, що запропонований порядок користування спірною квартирою є найбільш прийнятним з огляду на те, що виділення у користування [PERSON] житлової кімнати площею 12,3 кв.м та [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON] житлової кімнати площею 17,4 кв.м не призведуть до штучного погіршення житлових умов двох співвласників і не викличуть необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов, а відхилення від ідеальної частки у праві власності є незначним. Натомість виділення у користування [PERSON] будь-якої житлової кімнати не поліпшить житлових прав його як наймача та членів його сім'ї, а тому виділення у користування йому кімнати площею 12,3 кв.м з лоджією є найбільш прийнятним варіантом порядку користування жилих кімнат для всіх співвласників, а відхилення від ідеальної частки у праві власності є незначним (13,96-12,3-1,66). Оскільки, правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, запропонований позивачем за зустрічним позовом порядок користування є найбільш прийнятним та наближеним до часток кожного із співвласників, всі співвласниками разом із членами їх сімей проживають у спірній квартирі, між ними склався саме такий порядок користування спірним житлом, якого вони дотримуються. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, зустрічний позов не визнав та дав пояснення, аналогічні викладеним в його позові обставинам. Надав письмові заперечення проти зустрічного позову, посилаючись на те, що [PERSON] неправомірно посилається, що спірна квартира належить їм на праві сумісної власності, оскільки в свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру чітко вказано, що квартира належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках, тобто по 1/3 частки кожному із співвласників. В зв'язку з чим, спірна квартира належить співвласникам не на праві сумісної власності, а на праві спільної часткової власності. Крім того, [PERSON], яка вказує на намір укласти договір довічного утримання, не надала доказів на відмову нотаріуса про неможливість вчинення нотаріальної дії через відсутність встановленого розміру часток у свідоцтві про право власності на квартиру. Після винесення судом рішення від 05.11.2014 р. частки співвласників не змінились, тому права співвласників ніяким чином порушені не були. [PERSON] на теперішній час незаконно займає кімнату площею 17,4 кв.м, що була виділена йому у користування, не впускає його до даної кімнати. На даний час разом з ним у спірній квартирі мешкають його діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які зареєстровані в квартирі, та його дружина [PERSON] Діями відповідачів порушуються не тільки його права, а й права його дітей. Додав, що в березні 2015 р. він розподілив особовий рахунок на спірну квартиру та ЖЕК на виділену йому судовим рішенням кімнату нараховує окремі платежі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав первісний позов, заперечував проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що спір щодо порядку користування спірної квартирою вже розв'язаний судом рішенням від 05.11.2014 р., яке набуло законної сили та повинно виконуватися, оскільки є обов'язковим до виконання. Тому вважає, що не має підстав для розгляду доповнення до позовної заяви. Додав, що в свідоцтві про право власності на спірну квартиру вказано на рівність часток співвласників, тому, не зважаючи на те, що в свідоцтві не вказаний саме арифметичний розмір часток, спірна квартира належить співвласникам на праві спільної часткової власності. Крім того, вважає неможливим визначення розміру ідеальних часток співвласників, оскільки необхідно робити розрахунки часток по фактично займаним сторонами приміщенням, виходячи зі встановленого порядку користування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, свій підтримала в повному обсязі та пояснила, що з 2000 р. в їх квартирі склався порядок користування, згідно якого вона займає кімнату площею 12,3 кв.м без лоджії, її син [PERSON] - кімнату площею 12,3 кв.м з лоджією, а дочка [PERSON] - кімнату 17,4 кв. Такий порядок залишився і після одруження [PERSON] та народження його дітей, а також і після винесення судом рішення 05.11.2014 р. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, зустрічний позов з доповнення підтримала та дала пояснення, аналогічні викладеним в зустрічному позові обставинам, надавши додаткові письмові пояснення, посилаючись на таке. Спірна квартира згідно з правовстановлюючими документами є саме спільною сумісною власністю сторін у справі, тому, не зважаючи на вказування у свідоцтві рівність часток співвласників, необхідно визначити розмір цих часток. Прав на таке визначення передбачено законом. Оскільки згоди щодо роз поряд ження майном, що є у спільній сумісній власності, між сторонами по справі не має і після постановлення судового рішення, то є право на пред'явлення позову. Оскільки в результаті визначення розміру частки позивача, між останнім та відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності, в зв'язку з чим позивач по зустрічному позову і пропонує змінити порядок користування спірною квартирою Запропонований [PERSON] порядок користування спірною квартирою є похідною позовною вимогою від визначення ідеальних часток співвласників та такий порядок абсолютно обґрунтованим, оскільки враховує інтереси принаймні двох співвласників квартири, зокрема, [PERSON] та [PERSON], яка не заперечую проти такого порядку користування. Виділення у користування [PERSON] житлової кімнати площею 12,3 кв.м, [PERSON], її чоловіку та їх неповнолітньої доньки [PERSON] житлової кімнати площею 17,4 кв.м. не призведе до штучного погіршення житлових умов двох співвласників і не викличе необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов. Відхилення по площі з урахуванням ідеальної частки [PERSON] в сторону зменшення є незначним (13,96-12,3=1,66), і вона не заперечує передати на користь [PERSON] Натомість виділення у користування [PERSON] будь-якої житлової кімнати не поліпшить житлових прав його як наймача та членів його сім'ї, а тому виділення у користування йому кімнати площею 12,3 кв.м. з лоджією є найбільш прийнятним варіантом порядку користування квартирою, відхилення від ідеальної частки у праві власності є незначним (13,96-12,3=1,66). Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Між тим, виділення [PERSON] кімнати площею більшою від розміру його ідеальної частки буде здійснено за рахунок обмеження прав [PERSON] та [PERSON] Саме в порядку, який пропонується [PERSON], співвласники користувалися з моменту заселення у квартиру і по сьогоднішній день. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала, зустрічний позов з доповненнями визнала в повному обсязі та пояснила, що в кімнаті площею 17,4 кв.м вона мешкає з 2000 р. Крім того, в цій кімнаті вона мешкає разом з цивільним чоловіком та їх сумісною дочкою [PERSON] Після судового рішення не звільняє цю виділену [PERSON] кімнату, оскільки чекає рішення суду касаційної інстанції за їх касаційною скаргою на постановлене 05.11.2014 р. рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Спірна квартира [ADDRESS] відноситься до приватного житлового фонду (є приватною власністю сторін по справі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 р., виданого відділом приватизації житла Подільської РДА м.Києва та зареєстрованого в БТІ м.Києва 20.11.1998 р.), розташована на 11 поверсі 16-поверхового будинку, має загальну площу 72,3 кв.м, складається з: 3-х ізольованих кімнат жилою площею 41,6 кв.м, у т.ч. 1 кімната - 12,3 кв.м з лоджією, 2 кімната - 17,4 кв.м з лоджією, 3 кімната - 12,3 кв.м без лоджії; кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. На час розгляду справи в квартири зареєстровані та постійно проживають: [PERSON], 1953 року народження, [PERSON], 1981 року народження, [PERSON], 1978 року народження, [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2013 року народження, [PERSON], 2013 року народження. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 р. по цивільній справі № 758/4603/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2015 р., для співвласників встановлений порядок користування вказаною квартирою, а саме: [PERSON] виділена в користування ізольована кімнату площею 17,4 кв.м, [PERSON] - кімната площею 12,3 кв.м з лоджію, [PERSON] - кімната площею 12,3 кв.м без лоджії; кухню, ванна кімната, коридор, вбиральня залишена у спільному користуванні. 30.03.2015 р. на підставі вказаного судового рішення [PERSON] був виданий виконавчий лист, у відкритті виконавчого провадження за яким постановою ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 08.04.2015 р. відмовлено відповідно до ст.26 ч.1 п.8 Закону України «Про виконавче провадження». Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], яка є дружиною позивача та мешкає у спірній квартирі без реєстрації з 2005 р., [PERSON], з яким у фактичних шлюбних відносинах перебуває відповідачка [PERSON] та який мешкає в спірній квартирі без реєстрації з 2000 р., [PERSON], яка є сусідкою сторін по справі з 2004 р., суду показали, що у сторін постійно виникають сварки та конфлікти з приводу користування кімнатами та після судового рішення від 05.11.2014 р. порядок користування кімнатами не змінився, а саме: відповідачка [PERSON] з чоловіком та дочкою займає кімнату 17,4 кв.м, відповідачка [PERSON] - кімнату 12,3 кв.м без лоджії, позивач [PERSON] з дружиною та дітьми - кімнату 12,3 кв.м з лоджією. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачкою [PERSON] до теперішнього часу не звільнена кімната площею 17,4 кв.м, яка судовим рішенням виділена у користування позивачеві, що підтвердили і самі відповідачі по справі. На підставі ст.319 ЦПК України рішення Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 р., яким встановлений саме такий порядок користування спірної квартири, набуло законної сили з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, тобто з 04.03.2015 р. Відповідно до ст.124 ч.5 Конституції України, ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Тому суд не приймає до уваги твердження відповідачів по первісному позову, що відповідачка [PERSON] не звільняє кімнату площею 17,4 кв.м в зв'язку з тим, що в касаційному порядку оскаржені вищевказані судові рішення, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Згідно довідки ЖЕД 704 «Вітряні гори» Подільського району м.Києва від 26.06.2015 р. № 2687, позивач [PERSON] є власником особового рахунку на кімнату житловою площею 17,4 кв.м, що виділена йому в користування. Як вбачається з матеріалів справи, постановляючи рішення від 05.11.2014 р., районний суд виходив з того, що [PERSON] при розгляді його позову про встановлення порядку користування вищевказаною спірною квартирою, діяв від себе та в інтересах своїх малолітніх дітей. Звертаючись з даними позовом про усунення перешкод, [PERSON] також діє від себе та в інтересах своїх малолітніх дітей. Відповідно до ст.155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків встановлених законом. Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України встановлена непорушність права власності, до змісту якого , відповідно до ст..317 ЦК України, входить і право користування. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачем [PERSON] порушено право позивача [PERSON] та його малолітніх дітей на користування виділеним йому житловим приміщенням, співвласником якого він є, тому це право підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод в користуванні позивачем кімнатою із зобов'язанням відповідачки [PERSON] не чинити позивачу перешкод та зобов'язанням її звільнити кімнату площею 17,4 кв.м та шляхом вселення позивача разом з малолітніми дітьми до цієї кімнати. Розглядаючи зустрічні позовні вимоги, суд приходить до таких висновків. Приймаючи до провадження відповідно до вимог ст.123 ЦПК України зустрічний позов про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності, суд виходив з того, що правовідносини між сторонами по первісному та зустрічному позовам виникли з приводу квартири [ADDRESS], між тими ж сторонами, є взаємопов'язаними та їх спільний розгляд є доцільним. Приймаючи до сумісного провадження з первісним та зустрічним позовами заяву позивача по зустрічному позову [PERSON] про внесення змін до предмету позову про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності, суд виходив з того, що на підставі ст.31 ч.2 ЦПК України позивачка доповнює свої вимоги та, обґрунтовуючи вимоги вже наявністю спільної часткової власності сторін по справі на спірну квартиру, ставить вже питання про фактичну зміну порядку користування спірною квартирою відповідачки. Тому, реалізуючи право позивача по зустрічному позову на доступ до правосуддя, суд вважає, що підстав для закриття провадження по справі в частині зустрічних позовних вимог щодо визначення порядку користування житловим приміщення не має, оскільки, незважаючи на те, що правовідносини виникли між тими самим сторонами, з приводу тієї ж самої квартири, але за цими вимогами позивачка просить змінити порядок користування спірною квартирою, виходячи вже з наявності спільної часткової, а не спільної сумісної власності, на квартиру. В зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути позовні вимоги в цій частині по суті. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), може належати їм на праві спільної власності часткової або на праві спільної сумісної власності. Приписами статті 356 ч.1 ЦК України визначено, що спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Приписами ст.368 ч.1 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 р., виданого відділом приватизації житла Подільської РДА м.Києва та зареєстрованого в БТІ м.Києва 20.11.1998 р., в ньому зазначено, що спірна квартира [ADDRESS] належить сторонам по справі - співвласникам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 р. по цивільній справі № 758/4603/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2015 р., при розгляді житлового спору з приводу користування співвласників вказаною квартирою встановлено, що вищевказана спірна квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та, постановляючи судові рішення, виходи з цієї обставини. На підставі ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони. Статтею 370 ЦК України передбачено право співвласника лише на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, і розмір часток співвласників (в т.ч. і їх рівність) у праві спільної сумісної власності визначаються лише у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. № 20 (зі змінами та доповненнями) вказано на те, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасника) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Порядок користування вищевказаною спірною квартирою вже встановлений судовим рішенням від 05.11.2014 р., що набрало законної сили; вимоги про виділ часток у праві спільної сумісної власності позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не заявляє, правове обґрунтування її позову (ст.ст.368, 372 ЦК України) регулюють саме виділ частки та поділ майна; рівність же ідеальних часток вже встановлена вищевказаним свідоцтвом про право власності та з їх рівності суд виходив, встановлюючи порядок користування квартирою рішенням від 05.11.2014 р. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що зустрічний позов в частині визначення частки в спільній сумісній власності не заснований на законі. Оскільки суд прийшов до висновку до залишення без задоволення зустрічного позову в цій частині, то в задоволенні зустрічного позову в частині зміни порядку користування спірної квартирою необхідно відмовити, оскільки сторона відповідача посилалася на ці вимоги, як на похідні від визначення часток. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає повному задоволенню, оскільки його вимоги є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не засновані на законі. На підставі викладеного, ст.ст.41, 124 ч.5 Конституції України, ст.ст.321, 355, 368, 370 ЦК України, ст.155 ЖК України,

Outcome: approved