Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача - КП «СПЕЦЕКО» на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 7 172 грн. 64 коп. та моральну шкоду у сумі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 07.08.2017 о 13 год. 02 хв. в м. Горішні Плавні, Полтавської області, на перехресті вулиць [PERSON] [PERSON], керуючи трактором марки «Беларусь 82П», державний номерний знак 14622НО з причепом, номерний знак 14036ВІ, під час руху заднім ходом, допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.09.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП позивачу заподіяно матеріальну шкоду у сумі 25 298 грн. 70 коп. 27.10.2017 позивач отримав від страховика відповідача СК «УПСК» страхове відшкодування у сумі 18 126,06 грн. Тому просить стягнути з відповідача - КП «СПЕЦЕКО» не відшкодовану суму 7 1 72,64 грн. матеріального збитку. Разом з тим, зазначив, що внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, хвилюваннях, роздратованості, яку він оцінив у сумі 50 000 грн. Від відповідача - КП «СпецЕко» 01.12.2017 до суду надійшло заперечення проти позову (а.с.49-55). Відповідач вказує, що позивач посилається на приписи ч.1 ст.1172 ЦК України, якою передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідач наголошує, що трудовий договір між КП «СпецЕко» та [PERSON] укладено не було. В момент здійснення ДТП [PERSON] перебував з КП «СпецЕко» в цивільно-правових відносинах з приводу надання послуг в порядку 901 ЦК України. За таких обставин та враховуючи, що [PERSON] не є працівником КП «СпецЕко», відповідача вважає, що КП «СпецЕко» є неналежним відповідачем у даному процесі, а тому проти позову заперечує в повному обсязі у звязку із необґрунтованістю вимог позивача. Позивачем 27.12.2017 було заявлено клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача [PERSON], на підставі чого ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.02.2018 дане клопотання позивача задоволено та залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] Відповідачем [PERSON] надано суду відзив на позов, в якому останній не визнав позов у звязку з його необґрунтованістю та зазначив, що позивач на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди внаслідок ДТП, отримав від страхової компанії «УПСК» грошові кошти у сумі 18 126 грн. 06 коп. Також на момент скоєння ДТП автомобіль позивача вже мав видимі пошкодження. Таким чином у позивача відсутні правові підстави вимагати від нього сплати грошових коштів у сумі 7 171 грн. 64 коп., як різниці між вже відшкодованою шкодою і вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу. В обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди позивач не надав жодних достатніх та допустимих доказів. 22.02.2018 від позивач надійшло клопотання про зменшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 4 000 грн 22.03.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому на своїх заявлених вимогах наполягав. Вказував, якщо суд встановить, що [PERSON] не перебував з КП «СпецЕко» в трудових відносинах, то завдана матеріальна та моральна повинна бути стягнена з [PERSON] Позивач у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, на заявлених позовних вимогах з урахуванням їх уточнень наполягав. Представник відповідача КП «СпецЕко» та [PERSON] у засіданнях, що відбулися раніше позов не визнав з підстав викладених у відзивах. [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав за його необґрунтованістю. Заслухавши пояснення представника відповідачів, та самого відповідача, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.09.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.7). Згідно даної постанови 07.08.2017 о 13 год. 02 хв. в м. Горішні Плавні, Полтавської області, на перехресті вулиць [PERSON] [PERSON], керуючи трактором марки «Беларусь 82П», державний номерний знак 14622НО з причепом, номерний знак 14036ВІ, під час руху заднім ходом, допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №62/08-17 та Звіту про оцінку вартості матеріального збитку з додатками (а.с.8-25), вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER], без урахування фізичного зносу вузлів і деталей становить 25 298 грн. 70 коп. Як убачається із наданих позивачем письмових доказів, що приєднані до матеріалів справи 27.10.2017 позивач отримав від страховика відповідача СК «УПСК» страхове відшкодування у сумі 18 126 грн. 06 коп. У поданій позовній заяві з урахуванням уточнень позивач просить стягнути з відповідачів невиплачену матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у сумі 7 172 грн. 64 коп. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення в частині стягнення матеріальної шкоди з наступних підстав. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суд вказує, що відповідальність особи, визначеної ч.1 ст.1172 ЦК України настає у разі, якщо особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною чи фізичною особою у трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у звязку із виконанням трудових обовязків. Згідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У силу вимог ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Дослідивши зміст договору про надання послуг № 128 та додаткової угоди №1 до договору про надання послуг №128 від 24.07.2017 (а.с.51-52, 53), укладених між КП «СпецЕко» та [PERSON], суд вказує, що останній взяв на себе зобовязання за винагороду на свій ризик надавати для підприємства індивідуально визначені послуги, вказані у договорі, а тому [PERSON] не є працівником КП «СпецЕко», разом з тим останні перебувають у цивільно-правових відносинах. У судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що будь-якого наказу чи розпорядження керівника КП «СпецЕко» про його зарахування до штату не було і фактично до роботи як найманий працівник не допускався. Вказав, що було внесено доповнення до Договору про надання послуг від 24.07.2017 №128, зокрема, щодо предмета договору. В додатковій договорі зазначено, що [PERSON], окрім послуг з ремонту та обслуговування трактору, також здійснює перевезення сміття за допомогою даного трактору. Додатковий договір було оглянуто у суді, проте відповідач з невідомих суду причин не забажав долучати його до матеріалів справи. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідач КП «СпецЕко» не є належним відповідачем, оскільки [PERSON] не перебував з останнім у трудових відносинах. Тому позов в частині стягнення з КП «СпецЕко» на користь позивача матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без задоволення. Суд вказує, що з урахуванням вимог ст.1187 ЦК України в частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 7 172 грн. 64 коп. позовна вимога належить до задоволення Вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у сумі 4 000 грн. підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, відшкодування позивачу спричиненої моральної шкоди в розмірі 4 000 грн., суд вважає, завищеною та з відповідача слід стягнути суму моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., оскільки позивачу була завдана певна моральна шкода, яка виразилась у хвилюваннях за значне пошкодження автомобіля та необхідністю звертатись до суду за захистом свого порушеного права. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 468 грн. 15 коп. з урахуванням пропорційно задоволених позовних вимог. Представник відповідачів при здійснення розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у порушення приписів ст.ст.137, 141 ЦПК України відповідних дій не вчинив, тому суд позбавлений можливості вирішити питання про розподіл таких витрат.

Outcome: partial