Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, просив суд розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що 29.09.2010 зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що останні півтора року сімейне життя з відповідачкою дуже погіршилось, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вихованням дитини займається він самостійно та його мати. Відзначив, що відповідач іноді провідує сина, його матеріальним забезпеченням та материнським вихованням не займається, а наразі влаштовує своє особисте життя з громадянином Росії та планує взагалі переїхати до нього в Ростовську область на постійне проживання. На сьогоднішній день спільна дитина зареєстрована по місцю проживання відповідача, однак проживає з позивачем. [PERSON] зазначив, що забезпечений житлом та має стабільний дохід, достатній для того, щоб утримувати дитину та давати їй все необхідне. Позивач також відзначив, що як батько спільної дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з ним за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, зазначивши, що не заперечує щодо подальшого проживання малолітнього [PERSON] з батьком. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що свідчить свідоцтво про шлюб, актовий запис №1387 (а.с.18). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 20.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.19). Так позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, при цьому зазначаючи, що стосунки між ними носять формальний характер, з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства тощо. Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За приписами ст.7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.150 СК України одним із основних батьківських обов'язків є обов'язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані піклуватися, зокрема, про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитиною, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], суд враховує ставлення його батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, матеріальний стан батьків, умови їхнього проживання, вік дитини та її інтереси. Оскільки батько малолітнього [PERSON] має постійний дохід, місце проживання, створив належні умови для проживання дитини, її виховання і утримання, проти чого не заперечує і відповідач, суд приходить до висновку про те, що визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] максимально забезпечить інтереси та потреби дитини, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати, а саме - судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved