Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до відповідачки, мотивуючи тим, що 18.07.2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір про виготовлення, поставку та монтаж метало-пластикових конструкцій. Згідно угоди позивачка сплатила відповідачці 5400 гривень, в ому числі 3400 гривень 18.07.2013 року при укладенні договору та 2000 гривень в той же день під час замірів дверей чоловікові відповідачки - [PERSON]. Однак, свої зобов'язання відповідачка не виконала, металопластикові конструкції не виготовила, не поставила та монтаж не провела, грошові кошти не повернула. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань, позивачка просить стягнути з відповідачки неустойку в розмірі 199 грн. 20 коп. Також відповідачка спричинила позивачці моральну шкоду, яку та оцінює в 2000 гривень. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судові засідання не з'являлась, про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. З урахуванням думки представника позивачки та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідачка [PERSON] є фізичною особою суб'єктом підприємницької діяльності, що вбачається із копії угоди (а.с.4). 18 липня 2013 року між позивачкою та СПД ФО [PERSON] було укладено угоду В-С 1 № 267 на виготовлення, поставку та монтаж металопластикових конструкцій. Як стверджує позивачка, на виконання угоди вона сплатила відповідачці 5400 грн., однак, суд до такого твердження ставиться критично, оскільки як вбачається з п. 3.3.1 угоди та копії товарного чеку (а.с.4 зв., 6), позивачка безпосередньо відповідачці на виконання Угоди сплатила 3400 грн., а не 5400 грн. Доказів того, що позивачка передала відповідачці ще 2000 грн. на виконання Угоди суду не надано, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Угода, яка укладена між сторонами 18 липня 2013 року відповідачкою не виконана, будь-яких доказів на спростування вказаного відповідачка суду не надала. Відповідно до п. 6.2 Угоди, у випадку несвоєчасного виконання робіт Виконавцем протягом термінів встановлених даною угодою, чи угодою сторін, він сплачує на користь Замовника неустойку в розмірі подвійної ставки НБУ, встановленої у цей період, нараховану на суму вартості несвоєчасно виконаних робіт, але не більше ніж 3% від вартості угоди (а.с.5). Сума вартості несвоєчасно виконаних робіт становить 6640 грн. Ставка НБУ складає 7%, подвійна ставка відповідно 14%. Якщо 6640 грн. *14%, то виходить 929 грн. 60 коп., однак це більше ніж 3% від вартості угоди, оскільки 6640 грн. *3% становить 199 грн. 20 коп. Тому стягненню з відповідачки підлягає неустойка в розмірі 199 грн. 20 коп. Уклавши договір, відповідачка взяла на себе певні зобов'язання, а відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. З урахуванням наведенного суд прийшов до переконання, що угоду між сторонами слід розірвати та стягнути з відповідачки на користь позивачки внесену нею суму грошових коштів в розмірі 3400 гривень. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При вирішенні спору в частині вимоги позивачки про стягнення з відповідачки моральної шкоди суд врахував роз'яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, встановленої судом, та з'ясував, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань та втрат немайнового характеру відбувся за тих обставин, що відповідач жодним чином не намагався відшкодувати завдану шкоду. Однак, суд вважає, що розмір моральної шкоди, зазначений позивачкою у позові не зовсім обгрунтованим. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі, який суд за внутрішнім переконанням вважає співмірною моральним стражданням позивачки, а саме в сумі 1000 грн. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 23, 526, 527, 530, 612, 651, 653 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial