Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 06 червня 2019 року на адресу служби у справах дітей Великоберезнянської районної державної адміністрації надійшов лист Верховино-Бистрянської сільської ради та рішення виконкому від 06.06.2019 року №9 щодо відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] від відповідачки [PERSON] , [INFO] та поміщення його в районну лікарню для обстеження. Позивач зазначав, що відомості про батька дитини при реєстрації народження дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідачка станом на сьогоднішній день проживає в [ADDRESS] , ніде не працює. Згідно довідки про склад сім`ї було встановлено факт народження і другої дитини, яка на момент обстеження була відсутня та місцезнаходження якої невідоме. Станом на сьогоднішній день ведеться слідство стосовно зникнення дитини [PERSON] , 2017 року народження. Позивач також вказував на те, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2010 року відповідачка позбавлена батьківських прав відносно двох старших дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В позові також зазначено, що в будинку, де проживає сімя відповідачки, відсутнє світло, вибиті шибки, немає води, частина будинку завалена, кімнати брудні, не прибрані, немає засобів гігієни, відповідного одягу, меблів, майже відсутні продукти харчування. У будинку також відсутня можливість приготування їжі, така готується на багатті біля будинку. Позивач зазначав, що при вилученні дитини вона була брудна, неохайна, порізаний та обпечений пальчик на руці. Зі слів дитини декілька днів тому його збив автомобіль, про що підтвердила і відповідачка. Однак жодного звернення до лікарів не було. Також зі слів мешканців села дитина просила їжу від людей. У зв`язку з тим, що у дитини немає близьких родичів, 11.06.2019 року [PERSON] , за клопотанням служби у справах дітей тимчасово влаштований у притулок для дітей в смт. Батьово, Закарпатської області. На підставі викладеного та у зв`язку з тим, що відповідачка неналежно виконує свої обов`язки по вихованню дитини, позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала повністю та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечила проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду,дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] [INFO] народила сина [PERSON] . Також встановлено, що згідно рішення Верховино-Бистрянської сільської ради Великоберезнянського району №9 від 06 червня 2019 року у зв`язку із загрозою здоровА`ю дитині [PERSON] вирішено невідкладно його відібрати у матері [PERSON] та тимчасово влаштувати для обстеження у районну лікарню. Крім того, в судовому засіданні також досліджено висновок комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної державної адміністрації від 24 червня 2019 року №04-39/295, в якому зазначено, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Так, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2010 року відповідачка позбавлена батьківських прав відносно двох старших дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В будинку, де проживає сім`я відповідачки, відсутнє світло, вибиті шибки, немає води, частина будинку завалена, кімнати брудні, не прибрані, немає засобів гігієни, відповідного одягу, меблів, майже відсутні продукти харчування. У будинку також відсутня можливість приготування їжі, така готується на багатті біля будинку. Також в матеріалах справи є характеристика Верховино-Бистрянської сільської ради від 11 червня 2019 року на відповідачку [PERSON] ,яка є негативною. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно п.п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав можуть бути: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини,відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправити лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки шляхом незабезпечення його фізичного та психологічного розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей З урахуванням всіх обставин справи, а також визнання позову відповідачем, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved