Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого посилається на те, що 07 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 1126549000, відповідно до якого, останній отримав кредит розмірі 92790,00 грн. у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язалася повернути банку кредит в повному обсязі не пізніше 08 грудня 2014 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 13,00% річних. В якості забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 07 грудня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 1126549000/П від 07 грудня 2007 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі. Відповідач [PERSON] своїх зобов'язань належним чином не виконує, тому станом на 03.11.2014 року заборгованість позивальника за договором складає 20529,76 грн. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 20529,76 грн., а також судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 1126549000, відповідно до якого, останній отримав кредит розмірі 92790,00 грн. у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язалася повернути банку кредит в повному обсязі не пізніше 08 грудня 2014 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 13,00% річних. Станом на 03.11.2014 року заборгованість позивальника за договором складає 20529,76 грн., з яких: - кредитна заборгованість - 15417,77 грн.; - заборгованість по процентам - 3584,90 грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту - 1253,17 грн.; - пеня за прострочення сплати процентів - 273,92 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Відповідно до ч. ст.. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Тому, зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача виниклої суми заборгованості за кредитним договором всього у розмірі 20529,76 грн. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що в якості забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 07 грудня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 1126549000/П від 07 грудня 2007 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі. Частина 4 ст. 559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки. Тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Строк погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, що порушив боржник, почався ще у 04 жовтня 2013 року, а з позовом позивач звернувся до суду лише 13 листопада 2014 року, а отже за межами строку дії договору поруки, таким чином, порука відповідача [PERSON] є припиненою. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial