Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується заключенням про реєстрацію права власності домоволодіння від 14.03.1996 р.. У вищевказаному будинку, крім позивача зареєстрований [PERSON] , який не є власником чи співвласником вказаного житлового будинку, але фактично у цьому будинку не проживає з 2016. Участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей відповідача в будинку немає. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом депутата Коростишівської міської ради № 858 від 21.09.2020 р. У 1996 році позивач як власник будинку ,надав згоду на реєстрацію в будинку відповідача, брата дружини, з якою на даний час шлюб розірвано рішенням суду від 05.10.2016. Відповідач не бажає добровільно змінювати свою реєстрацію місця проживання, що створює перешкоди у належному користуванні майном, зокрема для оформлення субсидії. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення по справі не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду, відзив чи будь-яких інших заяв до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України та приходить до такого. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з належними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної діялнки для будівництва будинку на праві приватної власності від 10.03.1989 р. з відповідним записом про реєстрацію права власності від 14.03.1996 р. Згідно акту депутата Коростишівської міської ради від 21.09.2020, який складений про те, що за адресою: м. Коростишів, вул. Візиренко [PERSON] не проживає у приватному будинку по [ADDRESS] з 30.04.2016 року. Згідно відповіді відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання фізичних осіб УДМС України в Житомирській області вбачається, що відповідач по справі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Коростишівської міської ради від 22.10.2020 №03-32 № 635, складеної секретарем міської ради Єсипчук Н.М., про те, що [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] (шлюб розірвано 05.10.2016 ), та [PERSON] - брат колишньої дружини зареєстровані по [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] фактично проживає без реєстрації за іншою адресою: [ADDRESS] із 30 жовтня 2016 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивача понад встановлені законом строки, житло залишив, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратила право користування даним житловим приміщенням.

Outcome: approved