Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначав, що у вересні 2011 року він та відповідач в присутності [PERSON] домовилися про купівлю частини будівлі № 200 (другу половину першого поверху) по вул. Кірова в с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької області за 21 тисячу доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 527 100, 00 (п'ятсот двадцять сім тисяч сто) грн. Відповідно до курсу валют станом на 26.05.2016 р. вартість долара США, складає 25 грн. 10 коп. В підтвердження своїх намірів та на прохання відповідача у вересні 2011 року він передав йому 5 (п'ять) тисяч доларів США. В квітні 2012 року ще 5 (п'ять) тисяч доларів США, у серпні та у вересні 2013 року 7 (сім) та 3 (три) тисячі доларів США відповідно. Таким чином, загалом ним було передано відповідачу 20 (двадцять) тисяч доларів США. Решту суми він зобов'язався віддати до 0.09.2014 р. Тобто, фактично дата укладення угоди була визначена саме до 01.09.2014 р. Вони домовилися, що як тільки у відповідача будуть виготовлені всі необхідні документи на частину буд. № 200 по вул. Кірова в с. Дніпровка, то відразу буде укладена угода купівлі-продажу вказаної частини майна, а з його боку передано йому решту грошей, а саме 1 тисяча дарів США. При цьому відповідач власноруч написав та підписав розписку від 11 квітня 2014 р., яка підтверджує передачу йому грошей в розмірі 20 тисяч доларів США, в рахунок майбутнього платежу за договором купівлі-продажу, який вони повинні були укласти до 01.09.2014 р. Однак, ні в період від 11 квітня 2014 року до 01 вересня 2014 року, ні після угоду про купівлю-продаж частини будівлі № 200 по вул. Кірова в с. Дніпровка укладено не було. Причина цьому, зі слів відповідача через відсутність у нього необхідних для цього документів. Приймаючи до уваги, що сума в 20 тисяч доларів США на підтвердження намірів [PERSON]І укласти угоду про купівлю-продаж частини будівлі як завдаток була більш ніж достатньою, при тому, що загальна сума за угодою мала складати 21 тисячу доларів США, позивач вважає, що своїми діями відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання щодо укладення угоди купівлі-продажу. Подальші дії відповідача після 01 вересня 2014 року стали тому підтвердженням, він знаходив різні причини, які заважають ніби то укладенню договору купівлі-продажу, при цьому не вбачає необхідним і повернути передані йому гроші, призначає постійні зустрічі з ним нібито вирішення цього питання мирним шляхом однак, нічим конструктивним це не закінчується. Договір купівлі-продажу частини будинку № 200 по вул. Кірова в с. Дніпровка між сторонами до 01.09.2014 року укладено не було, грошові суми, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання у вигляді завдатку ним були надані в достатньому обсязі та своєчасно, підтвердженням чому є розписка від 11 квітня 2014 року, яка була надана йому відповідачем. При укладенні угоди в той же день позивач готовий був передати залишок у сумі 1000 доларів США. Таким чином, позивач вважає, що виходячи зі змісту абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України, він має всі правові підстави вимагати від відповідача повернення розміру завдатку в сумі 20 тисяч доларів США, а також у зв'язку з тим, що порушення зобов'язання сталося саме з вини відповідача, вимагати додатково сплатити йому суму у розмірі завдатку, що складає 20 тисяч доларів США. Бажаючи врегулювати питання мирним шляхом, він неодноразово телефонував відповідачеві з вимогою повернення грошей, з цього приводу неодноразово з ним зустрічався, щоб вирішити всі питання без звернення до суду, але відповідач навідріз відмовці повернути йому гроші. У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] грошові кошти, передані йому в якості завдатку у розмірі 40 000 тисяч доларів США, (з яких 20 тисяч доларів завдаток, а також 20 тисяч доларів у відповідності до п. 2, ч. 1. ст. 571 ЦК України), що гривневому еквіваленті складає 1 004 000,000 грн. (один мільйон чотири тисячі). У відповідності до відомостей про вартість доларів США, який складає 25 грн. 10 коп. (40 000 тис. долар США х 25,10 грн. 1 004 000, 000 грн.), а також судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, до суду надав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Представник позивача [PERSON] підтвердив доводи викладені у позовній заяві, також просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, до суду надав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги просив залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, заявлені вимоги просив залишити без задоволення. Суд, заслухавши думки учасників провадження, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2 ст. 15 зазначеного Кодексу стверджує, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В той же час, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 11 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про завдаток (а.с. 2). Відповідно до розписки, потенційний покупець [PERSON] передав потенційному продавцю [PERSON] завдаток у вересні 2011 року 5.0 т. дол., в квітні 2012 року ще 5.0 т. дол., у серпні та у вересні 2013 року відповідно 7.0 т. дол. і 3.0 т. дол., а 20.0 т. дол. США. Решта суми повинна бкти погашена до 01 вересня 2014 року. В протилежному випадку завдаток втрачає силу договору купівлі-продажу. Представник позивача зазначив, що вказані суми грошей передавалися в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення виконання договору купівлі-продажу належної потенційному продавцю частини будівлі № 200 (другу половину першого поверху) по вул. Кірова в с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була свідком передачі її чоловіком [PERSON] лише першої частини грошей у вересні 2011 року в сумі 5 тисяч доларів США. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Отже, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Розписка про отримання [PERSON] завдатку, яка надана позивачем на підтвердження своїх доводів, не є належною формою укладення договору купівлі-продажу чи будь-якого іншого договору, та з її змісту не можливо чітко встановити вид і характер зобов'язань, які виникли між сторонами, оскільки в останній не зазначено обов'язки в рахунок виконання яких відповідачем було отримано вказану ним як завдаток суму. Проте, поведінка сторін та вчинені ними дії свідчать про наявність домовленості сторін та спрямованості їх дій на встановлення, зміну цивільних прав та обов'язків та досягнення юридично значимого результату, тобто про існування між сторонами договірних правовідносин. Той факт, що сторонами не було укладено договір у формі, яка відповідає закону не означає відсутності між ними договірних зобов'язань. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові у справі № 6-122цс14 від 24.09.2014 р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі продажу може бути товар, який є в продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, тобто зазначена норма допускає укладення договору купівлі продажу майна, яке не є обєктом права власності продавця на момент укладення договору. Разом з тим, виходячи з аналізу положень ст.ст. 657, 662 ЦК України, ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», норма ч. 1 ст. 656 ЦК містить виключення, а саме не може бути укладений договір купівлі продажу нерухомого майна, яке не є обєктом права власності продавця на момент укладення договору, оскільки такий договір не може бути посвідчений нотаріально через відсутність у продавця документа про належність йому квартири на праві власності, хоча цей договір підлягає обов?язковому нотаріальному посвідченню. Як вбачається із заяви приватному нотаріусу від ССТ «Дніпровка» в особі голови [PERSON], останній доводив до відома [PERSON] про те, що Сільске споживче товариство «Дніпровка», продає належні йому 53/100 частки торгівельного центру, що знаходиться за адресою: с. Дніпровка, кам?янсько-Дніпровського району, Запорізької області, вул. Центральна (стара адреса вулиця Кірова), будинок № 200, за 100\~000 тися грн., де він є співвласником (а.с. 5). Доказів того, що [PERSON] станом на час складання розписки був, і на даний час є власником вказаного об?єкту нерухомості матеріали справи не містять, а відтак між сторонами не міг бути укладений договір купівлі-продажу даної частини будинку. Таким чином, судом встановлено, що договору купівлі-продажу будинку сторони не укладали, а тому зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло і сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом. Зазначений правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, суд вирішуючи вимогу позивача про стягнення подвійної суми завдатку, виходить з того, що передана грошова сума не є завдатком і її неможливо стягнути відповідно до ст. 571 ЦК України в подвійному розмірі, оскільки у разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його відповідно до норм чинного законодавства, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а вимог про стягнення авансу позивачем заявлено не було. За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, що однак, не позбавляє права позивача звернутись з позовом до відповідача про стягнення авансу. На підставі ст.ст. 570, 571, 656, 657, 662 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed