Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2014 року за ним визнано право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS]. Позивач намагався потрапити до квартири, однак двері йому ніхто не відчинив. 03.12.2014 року [PERSON] звернувся з заявою про кримінальне правопорушення до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яке у своєму висновку зазначило, що відповідачі згодні пустити позивача до квартири лише в присутності працівників міліції та державного виконавця при наявності відповідного припису. Позивач зазначає, що через не допуск його до квартири він змушений винаймати інше житло і зазнав збитків у вигляді витрат за оренду житла за період з 02.01.2015 року по 31.120.2015 року в розмірі 37 800 гривень, які мають бути відшкодовані відповідачами в рівних частинах. Також позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його життєвих зв'язків, душевних стражданнях. Моральну шкоду позивач оцінює у 2 300 гривень. Позивач просить вселити його в квартиру [ADDRESS], стягнути з відповідачів майнову шкоду в розмірі по 18 900 гривень з кожного та моральну шкоду в розмірі по 1 150 гривень з кожного. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги в редакції від 18.12.2015 року з тих же підстав, просили позов задовольнити. Відповідачка та представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на праві власності належить 1/9 частина квартири [ADDRESS]. Право власності на цю частину квартири позивач отримав в порядку спадкування згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014 року (а.с.59-64 - копії рішень). В квартирі [ADDRESS] проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які заперечують проти того, щоб позивач користувався цією квартирою, що підтвердили в судовому засіданні відповідачка та представник відповідачів. З приводу перешкод у користуванні квартирою позивач в грудні 2014 року звертався до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, на підтвердження чого надав копії висновку від 28.12.2014 року та лист від 06.01.2015 року (а.с.5, 6). Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачі створюють перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, не надають доступ до квартири, суд вважає, що вимога про вселення позивача в спірну квартиру підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідачів в рівних частинах на його користь понесені ним збитки в розмірі 37 800 гривень за оренду житла у період з 02.01.2015 року по 18.12.2015 року. На підтвердження своїх вимог позивач надав копію договору найму житлового приміщення від 02.01.2015 року, з якого вбачається, що терміном на один рік [PERSON] для проживання винайняв квартиру [ADDRESS]. Квартира є однокімнатною, житловою площею 18,40 кв.м., загальною площею 58,60 кв.м. Плата за користування квартирою встановлена в розмірі 3 150 гривень. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів збитків в розмірі 37 800 гривень за оренду житла не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з 29.05.2014 року, коли рішення суду, відповідно до якого позивач отримав у власність 1/9 частину квартири [ADDRESS], набрало законної сили, позивач не ставив питання про його вселення. З таким позовом [PERSON] звернувся до суду лише в липні 2015 року. Крім того, позивач орендує квартиру загальною площею 58,60 кв.м. Доля позивача у спірній квартирі становить загалом 6,09 кв.м., а тому вимоги про стягнення орендної плати за 58,60 кв.м. не є обгрунтованими. В судовому засіданні позивач пояснив, що квартира, яку він орендує має загальну площу приблизно 25 метрів, а жилу - приблизно 12 кв.м., хоча в дійсності загальна площа орендованої квартири становить 58,60 кв.м., а жила - 18,40 кв.м. Зважаючи на це, а також на те, що договір оренди на вказану квартиру укладений позивачем зі своїм представником [PERSON], у суду виникають сумніви щодо того, що позивач дійсно орендує вказану квартиру і проживає в ній. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідачів збитків в розмірі 37 800 гривень не знайшли свого підтвердження в суді. Позивач також просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі по 1 150 гривень з кожного, оскільки він душевно страждав, були порушені його життєві зв'язки. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 цієї ж постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судом встановлено, що фактично відповідачі не допускають позивача до спірної квартири, частина якої належить йому на праві власності, заперечують проти його вселення у квартиру та користування нею. [PERSON], які він пояснив в судовому засіданні, іншого житла в м. Києві не має, а тому змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, зазнав моральних страждань. Ураховуючи характер і обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів, а також виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди [PERSON] слід визначити у 1 000 гривень, а отже стягненню з кожного з відповідачів підлягає сума у розмірі 500 гривень. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а отже підлягає частковому задоволенню. Стягненню підлягає також судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 23, 383, 391, 1167 ЦК України,

Outcome: partial