Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 20 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № SME0013034, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 39 372, 30 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 травня 2008 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № SME0013031/3. 30 вересня 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір Факторингу, відповідно до якого товариство набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість в сумі 53 332, 89 доларів США, що еквівалентно 1 398 284, 69 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі Як встановлено в судовому засіданні, 20 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № SME0013034, відповідно до якого банк зобов'язався надати кредит в сумі 39 372, 30 доларів США на строк 72 місяці зі сплатою 17 % річних /а.с.10-11/. Банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, що підтверджується копією меморіального ордеру № 27308 від 20 травня 2008 року /а.с. 13/. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SME0013031/3, відповідно до якого поручитель поручився за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором /а.с.14/. 30 вересня 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір Факторингу, відповідно до якого товариство набуло право вимоги за вказаним кредитним договором /а.с.4-9/. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань по кредитному договору № SME0013034 від 20 травня 2008 року, станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість в сумі 53 332, 89 доларів США, що еквівалентно 1 398 284, 69 грн., що складається з: 1) за кредитом - 36 663, 95 доларів США, що еквівалентно 961 257, 49 грн. 2) по відсотках - 16 668, 94 доларів США, що еквівалентно 437 027, 20 грн. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов'язку боржників частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України. З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути солідарно за кредитним договором № SME0013034 від 20 травня 2008 року заборгованість в сумі 53 332, 89 доларів США, що еквівалентно 1 398 284, 69 грн. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved