Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 01 березня 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 400 000 грн. строком до 01 березня 2013 року. У вказаний строк відповідачем сума боргу не повернута та на прохання позивача відповідач відмовився від виконання своїх зобов'язань. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 400 000 грн., суму інфляційних втрат 86 850, 60 грн., 12% річних 186 082, 19 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 01 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики /а.с.6-8/, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмірі 400 000 грн. строком до 01 березня 2013 року зі сплатою 12% річних, що починають нараховуватися з 01 березня 2011 року. Ця форма договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки, що мається в матеріалах справи /а.с.5/. Відповідач свого зобов'язання щодо повернення грошових коштів позивачу не виконав, грошові кошти не повернув. В зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за договором позики виникла заборгованість в сумі 672 932, 79 грн., яка складається: - 400 000 грн. - основна сума боргу; - 86 850, 60 грн. - сума інфляційних витрат /а.с.9/; - 12 відсотків річних за період з 01 березня 2011 року по 13 січня 2015 року - 186 082, 19 грн. /а.с.10/ З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за договором позики грошові кошти у розмірі 672 932, 79 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved