Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом, в якому вказав, що 01.05.2013 року його сина [PERSON] став потерпілим при вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України, внаслідок чого неповнолітньому [PERSON] були спричинені легкі тілесні ушкодження. Провина відповідачів по справі підтверджена вироком суду від 08.10.2013 року, який набрав законної сили. Позивач вказує, що внаслідок вчинення злочину потерпілому була заподіяна матеріальна шкода, що виразилася у витратах на лікування, яку він оцінює в 1398,25 грн. та моральна шкода, яку позивач оцінює у 60000,00 грн. А тому позивач звертається д осуду та прохає стягнути з відповідачів ці кошти диференційовано, а саме моральну шкоду відповідно до провини кожного у заподіянні такої шкоди, а матеріальну в рівних пропорціях до кожного відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав представника, який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що неповнолітньому потерпілому заподіяна моральна шкода, внаслідок чого він не має можливості спілкуватися з іншими дітьми, боїться виходити на вулицю. Представник вказує, що потерпілий не міг вночі нормально спати, постійно прокидався. Представник позивача вказує, що внаслідок нецільового використання коштів у сім'ї позивача сталися розлади стосунків. Також представник прохав компенсувати витрати на лікування. Відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] проти позову заперечували, оскільки всудовому засіданні сторона позивача не навела доказів заподіяння матеріальної шкоди неповнолітньому, як і не навела доказів на підтвердження моральної шкоди та не конкретизували її. Відповідач [PERSON] та представник законного представника [PERSON] всудовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що немає жодних доказів на підтвердження заподіяння моральної та матеріальної шкоди неповнолітньому. Відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, вказали, що не має ніяких доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що немає доказів на підтвердження заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні вказав, що жодних доказів на підтвердження матеріальних збитків надано не було, відсутні фіскальні чеки на придбання ліків. Також відсутні докази про звернення сторони позивача за допомогою неповнолітньому відносно душевних та емоційних страждань. А тому прохає відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що доказів на підтвердження придбання ліків позивач не надав, відсутні фіскальні чеки, епікриз не підтверджує придбання таких ліків, що рекомендовані до лікування. Також представник відповідача не згоден з позицією відносно нарахування моральної та матеріальної шкоди, оскільки матеріальна шкода відшкодовується в рівних долях, а моральна диференційовано, підстав для такого обчислення позивач не навів. Також представник відповідача звернув увагу на справедливість та розумність розмірів відшкодування моральної шкоди, послався на ППВСУ № 4 від 1995 року. Прохав відмовити у повному обсязі. Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідка; повно, всебічно та обґрунтовано перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вироку Кремінського районного суду від 08.10.2013 року (а.с. 7-9) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнані винними в скоєнні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України. Відповідно до к/к довідки (а.с. 14) надано перелік ліків та їх ціни станом на 17.02.2014 року. Відповідно до епікризу (а.с. 15) потерпілому були призначені ліки. Відповідно до податкової декларації (а.с. 29-30) дохід [PERSON] за 2013 склав 21243 грн. Відповідно до договору (а.с. 31) [PERSON] навчається в Кремінському професійному ліцеї. Відповідно до довідок (32-34) [PERSON] має захворювання. Відповідно до довідки (а.с. 38-39) [PERSON] отримує державну допомогу сім'ям з дітьми. Відповідно до довідки (а.с. 46) [PERSON] навчається в Кремінському професійному ліцеї та отримує стипендію. Відповідно до довідки (а.с. 56) [PERSON] безробітний. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1182 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представник позивача не навів жодного доказу на підтвердження заподіяння неповнолітньому потерпілому матеріальних збитків, оскільки відсутні будь-які документи (чеки чи накладні), що підтверджують факт купівлі позивачем ліків відповідно до епікризу. Суд погоджується з твердженням відповідачів та їх представників відносно відсутності таких документів у позивача. Довідка про вартість ліків станом на 18.02.2014 року (а.с. 14) ніяким чином не може стосуватися подій, що сталися 01.05.2013 року, а саме вчинення злочину, передбаченого ст. 296 Ч. 2 КК України зі сторони відповідачів. Позивачем не надано документів, що підтверджують купівлю ліків за період лікування, а саме протягом травня 2013 року. Наявність рекомендацій та призначення хворому ліків ще не свідчить про таке придбавання ліків зі сторони позивача. Суд ніяким чином не заперечує проти епікризу, але купівля ліків повинна бути підтверджена належними доказами за відповідний час, а не довідкою про вартість ліків в якійсь конкретній аптеці в лютому 2014 року. Таким чином, в судовому засіданні представник позивача усунувся від доведення належними доказами купівлі ліків, посилаючись лише на епікриз, який на його думку свідчить про купівлю ліків та довідку про їх вартість станом на 17.02.2014 року, що для суду є взагалі необґрунтованим. А тому позов в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки не доведені позовні вимоги. Відносно заявлених вимог про стягнення моральної шкоди та її розмірів, суд погоджується частково як зі стороною позивача, так і сторонами відповідачів на підставі наступного. Дійсно, 01.05.2013 року неповнолітній [PERSON] став потерпілим від злочину, передбаченого ст. 296 Ч. 2 КК України. Внаслідок вчинення злочину неповнолітньому Кладко були заподіяні легкі тілесні ушкодження, а саме садна, піднігтьова гематома, садна обличчя і таке інше. Таким чином, потерпілому заподіяні тілесні ушкодження, які нерозривно пов'язані з болем. Але суд не погоджується з розмірами відшкодування, які сторона позивача оцінила в 60000,00 грн. та не погоджується з диференційованим розподілом цих коштів між відповідачами з тих підстав, що жодного обґрунтування такого обчислення моральної шкоди стороною позивача наведено не було. Більш того, стороною позивача взагалі висловлено таку думку, що позовна заява, що підписана позивачем, є доказом по справі. Позивач вважає, що все, що зазначено позивачем в позовній заяві, повинно прийматися як беззаперечний доказ на підтвердження заподіяння моральної шкоди неповнолітньому [PERSON] Ні закон, ні судова практика не передбачає, що позовна заява може бути доказом. А тому твердження позивача про те, що неповнолітній [PERSON] тривалий час не міг спати спокійно, нервово до всього відносився, боявся виходити на вулицю в темний час доби є нічим іншим, як твердженням позивача, не підтверджене ніяким доказом. Суд також не погоджується з твердження відносно нецільового використання сімейних коштів, внаслідок чого постраждала родина, що призвело до розладу стосунків, оскільки нецільове використання коштів є проблемами сім'ї і не випливають з вимог про стягнення моральної шкоди. Таким чином, жодного обґрунтованого доказу заподіяння моральної шкоди позивачу відповідачами сторона позивача не надала, окрім, звичайно посилання на вирок суду, яким, відповідно до ст. 61 ЦПК України, встановлено заподіяння легких тілесних ушкоджень. Жодне твердження не відповідає вимогам ст.ст. 58-60 ЦПК України, оскільки ні документальних доказів, ні свідчень свідків на підтвердження того, що вказав у позовній заяві позивач, він не надав. Посилання представника на вирок суду, як звільнення від доказування, що передбачено ст. 61 ЦПК України, суд приймає частково, оскільки вироком суду встановлено провину відповідачів у заподіянні легких тілесних ушкоджень. Але, разом з тим, заподіяння моральної шкоди та її розмір вироком суду не встановлено, а тому вони повинні встановити при судовому розгляді та, за наявності всіх доказів та обґрунтувань, повинні бути задоволені в певному обсязі. Таким чином, єдиним доказом по справі, що підтверджує заподіяння легких тілесних ушкоджень та, як наслідок, фізичного болю тастраждань є вирок суду від 08.10.2013 року. Ніякого іншого доказу або доказів, що можуть бути прийнятий до уваги судом, в матеріалах справи не міститься. Статтею 23 ЦК України чітко передбачено, що моральна шкода може виразитися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Суд погоджується, що внаслідок заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому заподіяно фізичний біль, потерпілий дійсно переніс душевні страждання, оскільки відносно нього застосовано протиправні дії. При визначенні розміру морального відшкодування суд приймає до уваги положення ст. 1182 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Дана стаття не містить положення, згідно якої позивач має самостійно вирішити, яку суму з кого потрібно стягнути, тим паче, що таке диференційованість нічим не передбачена та не мотивовано. А тому, враховуючі, що потерпілому [PERSON] заподіяні легкі тілесні ушкодження, відсутність інших доказів заподіяння душевних страждань та фізичного болю, доказів на підтвердження викладеного в позовній заяві, а також враховуючи ППВСУ № 4 від 31.03.1995 року, суд вважає за можливе зменшити суму відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України та заподіяння легких тілесних ушкоджень, до 6000,00 грн., а частка кожного з відповідачів є рівна - 1 / 4 частина - 1500,00 грн., оскільки в судовому засіданні позивач не довів своїх позовних вимог відносно диференціації розмірів шкоди моральної. Відносно задоволення позовних відносно судових витрат, що заявлені позивачем у розмірі 500 грн. за виготовлення позовної заяви та по 400 грн. за одне судове засідання, а разом 1200 грн. суд приходить до висновку про застосування ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Таким чином, оскільки представник відповідача приймав участь у судовому засіданні від 21.03.2014 року з 11-00 по 11-30 годину, то, з врахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та процентного співвідношення задоволення позовних вимог відшкодування складатиме 20 грн. За судове засідання 09.04.2014 року з 10-00 по 12-30, з врахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та процентного співвідношення задоволення позовних вимог відшкодування складатиме 80 грн. За виготовлення позовної відповідно 50 грн. та 60 грн. судового збору. Судові витрати разом будуть складати 210,00 грн. Суд вважає розділити їх між відповідачами в рівних частина, а тому стягненню з кожного підлягає 52,50 грн. А тому вимоги задоволенню підлягають частковому, стягненню підлягає лише моральна шкода у розмірі 6000,00 грн., а 1500,00 грн. з кожного та по 52,50 грн. судового збору, в решті позовних вимог потрібно відмовити за необґрунтованістю. Повний текст рішення виготовлено 11.05.2014 року.

Outcome: partial