Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 жовтня 2012року на підставі генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н [PERSON] отримав кредит в розмірі 6666,89грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в свою чергу відповідач зобов*язувався здійснювати погашення заборгованості, починаючи з 1 до 25 число кожного місяця. В порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вищевказаним договором не виконав. В звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 23.03.2016 року має заборгованість в розмірі 10075.84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 5090.58 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1523.72 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3461,54грн., а також штрафу в розмірі 2171.23 грн. на підставі наведеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 10075.84 грн., а також судові витрати, які були сплачені позивачем при подачі позову до суду, а саме судовий збір в розмірі 1378.00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судовому засіданні пояснив суду, що дійсно оформлював карту в «Приват Банку», проте не кредит, а реструктуризацію заборгованості за кредитом,кошти йому не перераховувались , просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити банку в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні було встановлено, що 16 жовтня 2012року на підставі генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н [PERSON] отримав кредит в розмірі 6666,89грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в свою чергу останній зобовязався кожного місяця починаючи з 1 до 25 число повертати кредитні кошти, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії та інші витрати. Статтею 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено зобовязання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і відсотків за користування кредитними коштами. Тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту та відсотків відповідачем не виконувалися. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов*язань перед банком. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.10.2012року сума заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 23.03.2016 року складає 10075.84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 5090.58 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1523.72 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3461,54грн., а також штрафу в розмірі 2171.23 грн. З вимогами про стягнення заборгованості за пенею та штрафом позивач звернувся до суду 17.05.2016року. Згідно до положень ст.258ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки \\штрафу,пені\\. В судовому засіданні відповідачем на підставі положень ст.267 ЦК України наголошено про застосування до правовідносин строку позовної давності, що на думку суду є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу за період з моменту порушення зобов*язання по травень 2015року. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача стосовно стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5090.58 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1523.72 грн., заборгованості за пенею 15,23коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обовязковими для виконання сторонами. Відповідно п. 2.2 генеральної угоди у випадку порушення строків погашення заборгованості на строк більш ніж на 31 день, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 2171.23 грн. Оскільки початком строку порушення умов договору є 11.09.2013року коли відповідач здійснив останнє погашення, відповідно з вимогами про стягнення штрафу банк звернувся з пропуском строку, передбаченого ст.258 ЦК України, тому в даній частині стягнення суд відмовляє, застосувавши при цьому положення ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1378грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial