Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного 28.03.2006 року кредитного договору між АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, остання отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. Далі зазначає, що у зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача натепер утворилась заборгованість в загальному розмірі 5639,10 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача наполягла на заявленому позові за вищевказаними підставами, а представник відповідача на позов заперечив, вказуючи на те, що відповідач вже виконала свої договірні обов'язки, сплативши борг за судовим наказом, виданим за заявою позивача на підставі укладеного між сторонами вищевказаного кредитного договору. Крім того, сторона відповідача просила застосувати до вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши надані у справі докази, суд вважає, що існують законні підстави для часткового задоволення позову. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору від 28.03.2006 року між ЗАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та відповідачем, остання отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору позивач нарахував заборгованість відповідача, яка за період з 01.10.2008 року по 27.10.2014 року утворилася в загальному розмірі 5139,10 гривень, що складається із: 4894,38 гривень - несплачені проценти за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 244,72 гривень - штраф (процентна складова). Перелічені обставини суду підтверджені: копією вищезазначеного кредитного договору з додатком, розрахунком позивача заборгованості відповідача за період з 01.10.2008 року по 27.10.2014 року, правовстановлюючими документами позивача. При цьому суд критично ставиться до розрахунку заборгованості відповідача, який первісно було надано суду позивачем, тобто станом на 30.05.2014 року, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, 5537,01 гривень заборгованості, в тому числі і тіло кредиту в повному обсязі, вже було стягнуто з відповідача за вищевказаним кредитним договором відповідно до судового наказу від 01.08.2008 року, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. Отже, за заявленим позовом стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі нарахованих відсотків, що були несплачені на прострочену заборгованість з 01.10.2008 року по 27.10.2014 року, а також 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 244,72 гривень штрафу (процентна складова), як це передбачено умовами та правилами позивача надання банківських послуг (п. 8.6.). Крім того, відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, останній діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про зупинення дії договору, він продовжується на той же строк. Натомість, суду не було надано доказів про зупинення дії договору якоюсь із сторін, а тому укладений між сторонами договір є чинним і натепер, як і обов'язки, що витікають із нього. Отже, заперечення сторони відповідача стосовно застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставними. Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial