Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить виселити [PERSON] з житлового будинку (предмету іпотеки), розташованого у м. Дніпрі по вул. Костичева, 51. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.В позовній заяві просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2013р. позовні вимоги ПАТ «КБ Приватбанк» до [PERSON] задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNG0G100002250 від 16 серпня 2007 року у розмірі 62658,17 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 500638,79 грн., звернуто стягнення на домоволодіння № [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. А1, загальною площею 51,90 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня - літ. Б, б, погріб з шийкою - літ. В, вбиральня - літ. Г, гараж - літ. Д, сарай - літ. Е, споруди - літ. К 1-3, І, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNG0G100002250 від 16 серпня 2007 року) Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок № 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з проведенням дій щодо оформлення та отримання кадастрового номеру земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м., розташованої за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Костичева, будинок № 51, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З позовної заяви вбачається, що незважаючи на вищевказане судове рішення у зазначеному домоволодінні проживає [PERSON] Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Водночас, відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до наявного в матеріалах справи листа позивач направляв відповідачу повідомлення № 30.1.0.0/2-760 від 13.06.2017р. про добровільне звільнення спірного будинку, проте на момент звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, відповідач добровільно не звільнила житловий будинок. Беручи до уваги те, що будинок, розташований в [ADDRESS], був придбаний за рахунок кредитних коштів, а також враховуючи, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська на будинок звернуто стягнення як на предмет іпотеки, суд доходить висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи, що 07.06.2014р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та його дія поширюється на правовідносини сторін, суд доходить висновку, що дане рішення не підлягає виконанню на час дії цього Закону. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016р. №6-2947цс15. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved