Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10.02.2006 року його було призначено на посаду генерального директора Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» на умовах укладеного контракту №2-10. 30.09.2010 року позивача було звільнено із займаної посади відповідно до наказу №126-Д та розірвано контракт. На день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок. Станом на 30.09.2010 року заборгованість по зарплаті становить 53 785 гривень 24 копійки. Позивач вважає, що за час затримки розрахунку відповідач має сплатити йому середній заробіток в розмірі 68 423 гривні 63 копійки за період з 30.09.2010 року по 10.12.2013 року. Також [PERSON] зазначає, що йому завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях у зв'язку з отриманою душевною травмою, зміною звичного графіку життя, необхідністю значну частину сімейних коштів витрачати на ліки через погіршення стану здоров'я. Моральну шкоду позивач оцінює у 5 900 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 53 785 гривень 24 копійки, середній заробіток за затримку виплати зарплати в розмірі 68 423 гривні 63 копійки та моральну шкоду в розмірі 5 900 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з тих же підстав, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 10.02.2006 року був призначений на посаду генерального директора Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» на умовах укладеного контракту №2-10 відповідно до наказу №19-Д від 10.02.2006 року (а.с.6). 30.09.2010 року позивача було звільнено із займаної посади відповідно до наказу №126-Д від 30.09.2010 року за невиконання умов контракту від 10.02.2006 року №2-10 (пункт 26 підпункт «д») відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України та розірвано контракт (а.с.7 - копія наказу). На день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З довідки (а.с. 12) вбачається, що заборгованість по зарплаті за період з березня 2009 року по вересень 2010 року становить 53 785 гривень 24 копійки. Оскільки й до цього часу позивачу зарплата не виплачена, заборгованість в розмірі 53 785 гривень 24 копійки підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за рішенням суду. Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 68 423 гривні 63 копійки. Суд вважає, що ця вимога позивача задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Позивач працював на підприємстві на посаді генерального директора. 17.01.2011 року [PERSON] було засуджено до штрафу за ч. 2 ст. 175 КК України, т.т. за невиплату заробітної плати внаслідок нецільового використання коштів, призначених для виплати заробітної плати. Отже, заборгованість по зарплаті фактично була допущена самим позивачем. А тому, на думку суду, немає підстав для виплати позивачеві його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Крім того, [PERSON] зазначає, що йому завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях у зв'язку з отриманою душевною травмою, зміною звичного графіку життя, необхідністю значну частину сімейних коштів витрачати на ліки через погіршення стану здоров'я. Моральну шкоду позивач оцінює у 5 900 гривень. Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди з вини підприємства, адже невиплату своєчасно зарплати допустив сам позивач як генеральний директор корпорації, направляючи призначені для виплати зарплати грошові кошти за нецільовим призначенням. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає задоволенню частково. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 116, 117, 231, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial