Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-4), який у подальшому неодноразово уточнював (а.с.31, 123-125, 126-128), та уточнюючи позовні вимоги в останній редакції від 06.06.2017 року просив постановити рішення яким: - визнати житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], Одеська область, що складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 64.4 кв.м., житловою площею - 51.9 кв.м., житлового будинку літ «Б» загальною площею 40.5 кв.м., житловою площею 28.0 кв.м., сараю літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ «Д», дворових споруд № 1, спільною сумісною власністю подружжя (державна реєстрація права власності проведена 18.03.2014 року за № 5015889, за № 5013509, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 315845451214; - визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], Одеська область; - припинити право власності за відповідачем [PERSON] на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], Одеська область; - визнати земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], Одеська область, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER], площею 0.1 га, реєстраційний номер 1092528251214, приватизований на ім'я [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя; - визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки, розташовану за адресою: [ADDRESS], Одеська область, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER], площею 0.1 га, реєстраційний номер 1092528251214; - припинити право власності за відповідачем [PERSON] на ? частку земельної ділянки, розташовану за адресою: [ADDRESS], Одеська область, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER], площею 0.1 га, реєстраційний номер 1092528251214; Прийняти рішення про державну реєстрацію за позивачем [PERSON] на: - на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], Одеська область, що складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 64.4 кв.м., житловою площею - 51.9 кв.м., житлового будинку літ «Б» загальною площею 40.5 кв.м., житловою площею 28.0 кв.м., сараю літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ «Д», дворових споруд № 1, спільною сумісною власністю подружжя (державна реєстрація права власності проведена 18.03.2014 року за № 5015889, за № 5013509, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 315845451214; - на ? частку земельної ділянки, розташовану за адресою: [ADDRESS], Одеська область, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER], площею 0.1 га, реєстраційний номер 1092528251214. Внести зміни в записи Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно шляхом державної реєстрації за позивачем [PERSON] на: - на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], Одеська область, що складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 64.4 кв.м., житловою площею - 51.9 кв.м., житлового будинку літ «Б» загальною площею 40.5 кв.м., житловою площею 28.0 кв.м., сараю літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ «Д», дворових споруд № 1, спільною сумісною власністю подружжя (державна реєстрація права власності проведена 18.03.2014 року за № 5015889, за № 5013509, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 315845451214; - на ? частку земельної ділянки, розташовану за адресою: [ADDRESS], Одеська область, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER], площею 0.1 га, реєстраційний номер 1092528251214. Свої вимоги мотивує тим, що 22 листопада 2008 року він, позивач, зареєстрував шлюб з відповідачкою, який рішенням Болградського районного суду від 21 грудня 2015 року було розірвано. В період перебування у шлюбі ними, тобто позивачем та відповідачкою, було придбано домоволодіння за адресою: [ADDRESS], Одеська область. Під час придбання, зазначене майно було зареєстровано на відповідачку. Оскільки добровільно вирішити питання щодо розподілу майна вони не можуть, позивач звернувся з даними вимогами до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2016 року дана справа була передана на розгляд судді Калібовій М.М. (а.с.14). Ухвалою від 01.06.2016 року відкрито провадження по справі (а.с.15), та призначено судовий розгляд. Згідно розпорядження керівника апарату Болградського районного суду Одеської області від 06.07.2016 року № 63 було призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв'язку із знаходженням головуючого судді Калібової М.М. на тривалому лікарняному (більше 21 календарного дня) (а.с.21), та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2016 року передано на розгляд судді Кодінцевій С.В. (а.с.22). 13 липня 2017 року суддею Кодінцевою С.В. справу прийнято до провадження, та призначено судовий розгляд (а.с.23). 28.07.2016 року позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.30), яка ухвалою суду від 06.09.2016 року задоволена, вжито заходи забезпечення позову, а саме до вирішення справи по суті накладено арешт на майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], Одеська область, який належить [PERSON] (а.с.37). Тоді ж, 28.07.2016 року до початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині: - проведення розподілу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], Одеська область між ним, позивачем та відповідачкою на ? частку кожному; - визначення між ним, позивачем та відповідачкою порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться біля будинку за адресою: [ADDRESS], Одеська область (а.с.31). Ухвалою суду від 06.09.2016 року дана заява позивача була задоволена, позовні вимоги в частині: - проведення розподілу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], Одеська область між ним, позивачем та відповідачкою на ? частку кожному; - визначення між ним, позивачем та відповідачкою порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться біля будинку за адресою: [ADDRESS], Одеська область з залишено без розгляду (а.с.36) Також позивачем було подано заяву про витребування доказів (а.с.40), за наслідками розгляду якої було постановлено ухвалу про її задоволення, та витребувано у приватного нотаріуса Ажинтарева В.В. Болградського районного нотаріального округу Одеської області матеріали щодо укладення договорів купівлі-продажу спірного житлового будинку (а.с.41). Протягом розгляду справи позивачем, та його представником подавались заяви про відкладення розгляду справи, оголошення перерви: 30.09.2016 року (а.с.73), 15.11.2016 року (а.с.76), 10.02.2017 року (а.с.88), 27.03.2017 року (а.с.95), 20.04.2017 року (а.с.102), відповідачкою: 03.02.2017 року (а.с.87), 27.03.2017 року (а.с.96), що значно затягувало розгляд справи в розумні строки. Позивач будучи присутнім в судовому засіданні 25.05.2017 року, 26.06.2017 року підтримав уточнені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS], Одеська область, є їх спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було придбано за їх спільні кошти за час перебування у шлюбі, однак договори купівлі-продажу укладалися між продавцями та відповідачкою. Надалі, відповідачка приватизувала присадибну земельну ділянку за цією ж адресою, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вони з відповідачкою мали намір дійти мирової угоди щодо спірного майна, вирішити питання шляхом продажу будинку, та поділу виручених коштів між ними. Проте час спливав, а домовитися вони не змогли. Тому наразі, він має уточнив свої вимоги щодо визнання спірного майна: житлового будинку і земельної ділянки спільним сумісним майном подружжя, та розподілу його у рівних частках, як то передбачають вимоги закону. Представник позивача підтримав доводи позивача, його пояснення. Надавши у подальшому заяви про уточнення позовних вимог від 02.06.2017 року (а.с.123-125), від 06.06.2017 року (а.с.126-128), підтримала їх, наполягала на задоволенні. Пояснила, що у позивача виникло право на ? частку спірного домоволодіння за адресою: [ADDRESS], Одеська область згідно ст.ст.60, 61 Сімейного кодексу України, так як є спільним сумісним майном подружжя. Відповідно до положень ст. 120 Земельного Кодексу України до них з відповідачкою перейшло право користування земельною ділянкою, а відтак мають рівні права на нею, що становить по ? частці, хоча земельна ділянка в цілому приватизована виключно на ім'я відповідачки без особистого погодження, дозволу позивача. Відповідачка уточнені позовні вимоги не визнала. Надала письмові заперечення (а.с.114-115), які підтримала в судовому засіданні. Не заперечувала факту придбання спірного житлового будинку під час перебування у шлюбі, а також щодо оформлення нею права власності земельну ділянку в порядку приватизації. Посилаючись на вимоги ст.70 СК України, просила суд відійти від рівності частин спільної сумісної власності подружжя, та визнати за позивачем право власності на спірне домоволодіння на 1/3 частку, залишивши за нею право власності на 2/3 частини. Стверджувала, що розмір аліментів, який вона отримує від позивача, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку і лікування дитини. Їх доньці постійно необхідні медичні ліки, які коштують дуже дорого. Регулярно потрібно купувати одяг, взуття, засоби гігієни, канцелярські приналежності. Влітку потрібно доньку оздоровлювати, а її, відповідачки заробітної плати в 2 400.00 гривен не достатньо для належного і необхідного забезпечення дитини. На даний час, позивач перешкоджає їй з дитиною проживати в спірному будинку, хоча вона є повноправним його власником. Змушена з донькою проживати в будинку батьків, де не має необхідним умов для проживання. Розподіл будинку в зазначених нею часках необхідно для захисту прав та інтересів виключно дитини. Представник третьої особи, діючий на підставі довіреності від 23.06.2017 року № 01/01-34/1089 надала письмові пояснення, які підтримала в судовому засіданні (а.с.132). Пояснила, що вважають за доцільне відійти від рівності часток подружжя в спільній сумісній власності подружжя, оскільки дитина [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю, займається музикою, малюванням, в зв'язку з чим необхідно забезпечити дитину окремою кімнатою, а будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя має чотири кімнати, 2 коридори, ванну кімнату. Розмір аліментів, який отримує відповідачка є не стабільним доходом сім'ї, так як позивач оскаржує рішення суду про стягнення з нього аліментів. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення уточнених позовних вимог за наступних підстав. Частиною 1 ст. 3 ЦПК встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розподілом спільного майна подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 22 листопада 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 158 (а.с.64), який рішенням Болградського районного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року, справа № 497/2677/15-ц, цей шлюб було розірвано (а.с.8). 18 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді ? частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS], Одеська область (а.с.11, 46). Даний договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності 18.03.2014 року, індексний №19156829, що підтверджується витягом, згідно якого власником ? частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS], Одеська область, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 315845451214 є [PERSON] (а.с.51). Тоді ж, 18 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS], Одеська область, посвідчений приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В., Болградського районного нотаріального округу Одеської області (а.с.52). Договір зареєстровано в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності 18.03.2014 року, індексний № 19171001, що підтверджується витягом, згідно якого власником ? частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS], Одеська область, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 315845451214 є [PERSON] (а.с.12, 57). Дані обставини щодо оформлення договорів купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], Одеська область підтверджуються матеріалами, наданими приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В., Болградського районного нотаріального округу Одеської області (а.с.45-70). При цьому, в матеріалах цієї справи є в наявності заява позивача [PERSON], про надання згоди дружині [PERSON] на купівлю рівними частками за ціною та на інших умовах на її розсуд за їх спільні сумісні кошти нерухомого майна за вказаною вище адресою (а.с.63). Отже, на підставі вище вказаних доказів встановлено, що спірний житловий будинок був придбаний сторонами під час знаходження у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і у тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних підстав не мав самостійного заробітку. З огляду на наведені положення закону, чинного на момент виникнення правовідносин, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними під час шлюбу і доводити наявність такого права ні дружина ні чоловік не повинні. Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Аналізуючи наведені докази, суд вважає, що вимоги позивача в частині, що стосуються житлового будинку є обґрунтованими, оскільки встановлено, що сторони перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти придбали ? + ? частки будинку, що становить 1 (одну) цілу за адресою: [ADDRESS], Одеська область, тому відповідно до ст.60 СК України, цей будинок є майном, що набуте подружжям за час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має piвні права володіння, користування i розпорядження цим майном. Крім того, ч.1 ст. 70 зазначеного Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Виходячи із правил ст.10 ч.2, ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України щодо засад змагальності сторін, обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідачки на вимоги ч.2-3 ст. 70 СК України щодо необхідності відійти від рівності часток, оскільки для цього є підстави, суд до уваги не приймає, та розцінює критично. Так, ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. По-перше, це можливо якщо суд встановить обставини, які «мають істотне значення». Приклади таких обставин, наведені у ч. 2 ст. 70 СК, переконують, що в основу відповідного судового рішення можуть бути покладені випадки, коли один з подружжя, зокрема, не вносив достатньої кількості матеріальних коштів до сімейного бюджету або не бажав працювати незважаючи на те, що мав можливість для цього, витрачав майно подружжя для задоволення виключно або переважно своїх особистих потреб, укладав від імені подружжя матеріально обтяжливі зобов'язання, знищив чи пошкодив спільне майно зі своєї вини тощо. Перелік підстав, які дають можливість суду відступити від принципу рівності часток подружжя є відкритим. До інших випадків слід віднести обставини, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК) (абзац четвертий пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року). По-друге, суд може присудити більшу частку одному з подружжя за умов, що: 1) з нею, ним проживають діти, повнолітні син, дочка, які є непрацездатними; 2) дана особа не отримує аліментів або їхній розмір є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, повнолітніх сина, дочки або другого з подружжя. Однак, з матеріалів справи не вбачається обставин, що мають істотне значення, котрі є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя. Зокрема, відсутні докази про те, що один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Позивач регулярно сплачує аліменти на користь відповідачки для утримання доньки в розмірі 2 000 гривен щомісячно, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Суд вважає такий розмір аліментів достатнім для належного утримання, виховання, матеріального забезпечення, розвитку дитини, тощо. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. З урахуванням цих обставин, суд вважає за можливе визначити частки подружжя у спільному сумісному майні подружжя: домоволодіння, розташованого за адресою: адресою: [ADDRESS], Одеська область - рівними, по ? частці кожному. Щодо земельної ділянки: Судом встановлено, що 11.10.2016 року рішенням № 457-VІІ сімнадцятої сесії VІІ скликання Болградської міської ради Одеської області було затверджено проект землеустрою по відводу земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], Одеська область (а.с.117). Передано громадянці України [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0.1000 га (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], Одеська область (а.с.117). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 73711988 від 23.11.2016 року зареєстровано право власності за відповідачкою [PERSON] на земельну ділянку площею 0.1 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], Одеська область, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1092528251214, підстава виникнення права власності: рішення органу місцевого самоврядування, серії та номер: 457- VІІ , виданий 11.10.2016 року, видавник Болградська міська рада Одеської області (а.с.118). Таким чином, з огляду на зазначені документи, відповідачка набула права власності після спливу майже року після розірвання шлюбу (рішення суду від 21.12.2015 року). Не може бути об'єктом права сумісної власності подружжя названа земельна ділянка площею 0.1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], Одеська область, оскільки право приватної власності на неї відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України у неї виникло 23.11.2016 року, в той час, коли сімейні відносини майже рік як повністю припинились. Крім того, статтею 57 ч.1 п.5 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до положень ст. ст. 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, так як йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Стаття 118 Земельного Кодексу України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Саме у такий спосіб відповідачка [PERSON] і набула право власності на спірну земельну ділянку. Право на приватизацію земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації є особистим майновим правом особи, гарантованим земельним законодавством України. Це право тісно пов'язане з особою і реалізується нею особисто. Не допускається приватизація земельної ділянки на користь інших осіб чи відступлення права на приватизацію земельної ділянки. Законодавство України гарантує кожному громадянину України право на безоплатне одержання земельної ділянки в межах встановлених безоплатної приватизації. Таке право мають кожен із подружжя та можуть реалізувати його незалежно один від одного. Реалізація одним із подружжя права на приватизацію в межах норм безоплатної приватизації не позбавляє права іншого з подружжя скористатись своїм правом на безоплатну приватизацію. Безоплатна приватизація здійснюється кожним з членів подружжя особисто, незалежно один від одного й поза будь-яким зв'язком із сімейними відносинами. При приватизації земельної ділянки одним із подружжя не відбувається витрачання спільного майна подружжя. Інший з членів подружжя жодним чином не бере участі в набутті такого майна. Волевиявлення попереднього власника земельної ділянки (держава, територіальна громада) на передачу земельної ділянки не у спільну сумісну власність подружжя, а в особисту приватну власність одного з членів подружжя. В даному випадку, у приватну власність відповідачки [PERSON], що підтверджується рішенням № 457-VІІ сімнадцятої сесії VІІ скликання Болградської міської ради Одеської області про передачу саме відповідачці спірної земельної ділянки, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому єдиним власником вказана саме відповідачка [PERSON], інших співвласників не має. Позивачем не надано суду доказу того, що він звертався з заявою у виконавчий комітет Болградської міської ради Одеської області про внесення змін у рішення № 457-VІІ сімнадцятої сесії VІІ скликання Болградської міської ради Одеської області, хоча йому достовірно було відомо про приватизацію земельної ділянки відповідачкою. А відтак, єдиним власником земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS], Одеська область для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд слід вважати відповідачку [PERSON] З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] щодо визнання за ним прав власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: partial