Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 01.02.2013 року [PERSON] було надано кредит в розмірі 4900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 31.08.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 217013,28 грн. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 119199,86 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 119199,86 грн. та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного з викликом сторін. Представник відповідача надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначив, що відповідач не ознайомлювався із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, також відповідач не підписував окрім заяви жодних інших документів, які б підтверджували факт укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, і тарифами становить укладений договір про надання банківських послуг. В той же час, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, і тарифів, що в сукупності із заявою, свідчило про укладення у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Пам`ятку клієнта, Умови та правила надання банківських послуг і тарифів не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо ці документи не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються а встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18.02.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у зазначеній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанк, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядок нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредиту. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Жодного первинного документа, якими би підтверджувалось фактичне (реальне) отримання відповідачем як кредитних коштів, так і кредитної картки позивачем не надано. Позивач також не надав жодного доказу, який би підтверджував, в якому саме тарифі обслуговувалась нібито отримана відповідачем кредитна картка. Крім того, наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки є по суті калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. При цьому, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Сам розрахунок заборгованості та заява не є первинними документами, що підтверджують наявність заборгованості (чи її відсутність) відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому слугувати доказами отримання Відповідачем коштів у розумінні ст.76 ЦПК України не можуть. Окрім того, розрахунок заборгованості містить невідповідність розмірів заборгованості, що дає підстави сумніватись у його правильності. Окрім того, як вказує розрахунок заборгованості, останній платіж в погашення боргу по кредиту позичальник здійснив 26.02.2015 року. Позов же про стягнення заборгованості позивач подав у листопаді 2019 р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності для стягнення основного боргу та відсотків за користування кредитом. У зв`язку з цим суду слід застосувати позовну давність до вимог стягувача. Представник позивача надав до суду пояснення. Зазначив, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомився, про що свідчить підпис в заяві. На підставі заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач в заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість до карткового рахунку можливими шляхами. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 01.02.2013 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуй виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячні платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщені у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищезазначеного договору про що свідчить його підпис, а тому заперечення відповідача являється необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Щодо строків позовної давності. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідно до Правил користування кредитною карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 09.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом о відповідача 26.09.2019 року до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності, враховуючи його збільшення згідно умов договору, позивачем дотримано при зверненні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, ну позові просив розглядати справу у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, надали до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просили застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 01.02.2013 року [PERSON] було надано кредит в розмірі 4900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 31.08.2019 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2013 року становить 217013,28 гривень, що складається із: -4899,00 грн. заборгованість за кредитом; -206814,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -5300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 119199,86 грн., що складається із: -4899,00 грн. заборгованість за кредитом; -114300,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 01.02.2013 року по 30.12.2018 року. З виписки по рахунку, яку надав АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що останній платіж відповідачем був здійснений 26.02.2015 року на суму 550,00 грн. Ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини , яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства , гарантує кожній людині право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, представник відповідача та відповідач вказував на те, що сплив строк позовної давності. Слід також зазначити, що Верховний Суд своєю Постановою від 16.01.2018 року в справі № 279/11064/15ц погодився з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. В постанові ВС зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Також, відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30.03.2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 р. у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. у справі № 6-31цс15. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Матеріали справи не містять підтверджень, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку розумів відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, що може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності. Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено ст.259 ЦК України, тому положення п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років не підлягають застосуванню. З врахуванням наведеного, відповідно до статті 257 ЦК України судом застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки. Судом встановлено, що останній платіж внесено відповідачем саме на погашення кредиторської заборгованості перед банком, 26.02.2015 року. Позов про стягнення заборгованості з відповідача позивачем надано до суду 30.09.2019 року в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо захисту порушених прав та інтересів. Частинами 4,5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа 200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. На підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності, зокрема, виписки по банківському рахунку, довідки про умови кредитування та розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про те, що банк в даному випадку підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості, проте в межах умов, визначених довідкою про умови кредитування. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16. Банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК), а не закінченням терміну дії договору. Доводи позивача АТ КБ «Приватбанк» про те, що ним не пропущено строк позовної давності, так як згідно довідки про видачу кредитних карток відповідач кредитну картку отримала 01.02.2013 року терміном до вересня 2016 року, суд оцінює критично, оскільки дана довідка відповідачем не підписана. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Приватбанк». З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed