Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом (а.с.2-4), яким просив стягнути нанесену йому моральну шкоду в розмірі 9744,00 грн., завдану протизаконними діями посадових осіб відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, що встановлено рішенням суду від 03.12.2013 року постановленим по цивільній справі № 182/4155/13-ц провадження № 2/0182/2417/2013 та зобовязати Державну казначейську службу України виплатити йому з рахунку державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 9744,00 грн. Також просив стягнути з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір. В обґрунтування вимог позову посилається на наступні обставини. У відділі державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції (далі по тексту ВДВС НМРУЮ) на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист 2- 5153, виданий 09.10.2007 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з нього - [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини, щомісячно, на утримання доньки [PERSON], [INFO]. При наявності спору по нарахуванню аліментів, що розглядався в Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області розглядалась цивільна справа № 0426/1520/2012 провадження № 2/0182/186/2014, державний виконавець в квітні 2013 року видав ще одну довідку про заборгованість на підставі якої були уточнені вимоги позовної заяви [PERSON] до нього про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, ціна позову склала 45252,52 грн. (цивільна справа № 2-467/11 провадження № 2/426/1148/2012). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2013 року по цивільній справі № 182/4155/13-ц провадження № 2/0182/2417/2013 за його-Гринчука В.М. позовом до начальника ВДВС НМРУЮ [PERSON], державного виконавця Сінченко О.В., третя особа - [PERSON], про визнання дій неправомірними, визначення заборгованості по аліментам було визнано дії державних виконавців ВДВС НМРУЮ щодо визначення розміру аліментів виходячи із заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості фізичній особі-підприємцю [PERSON] під час примусового виконання виконавчого листа 2-5153, виданого 09.10.2007 року Нікопольським міськрайонним судом неправомірними. Визначено заборгованість по аліментам станом на 01.11.2013 року платнику [PERSON] в розмірі 1747,17 грн. Апеляційною інстанцією вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Посилається на те, що незаконними діями відділу державної виконавчої служби йому завдано матеріальні, фінансові втрати та моральні страждання, що відобразилися: оплата судового збору по поданим ним позовним заявам, скаргам на протизаконні дії державних виконавців ВДВС НМРУЮ; у порушенні його звичайного життєвого укладу, йому весь час доводиться відволікатися від роботи на відвідування судових засідань, як в Нікопольському суді так і в судах м. Дніпропетровська, м. Києва; у виснажливій підготовці до засідань, як в матеріальному плані: роздруківка матеріалів до справи, оплата послуг юристу, неотриманий прибуток під час прийняття участі в судових засіданнях, так і моральній приймати заспокійливі засоби, щоб більш-менш спокійно дивитися на людей, які при наявності спору по нарахуванню аліментів, розгляді в судах поданих цілої низки позовних заяв, скарг на неправомірні дії державних виконавців, начальника ВДВС НМРУЮ, знову видають довідку про надуману заборгованість, яку він вимушений був знову оскаржувати; ганебний обовязок ходити не на роботу, а в судові засідання на розгляд поданих позовів з намаганням захистити своє право у суді, що принижувало і принижує його честь і гідність, державний виконавець навмисно, зловживаючи своїми правами, здійснював дії, які направлені на приниження його честі і гідності, як громадянина України; в спадку сил і нехватці життєвої енергії, погіршенні відносин з оточуючими внаслідок підвищеної нервовості та дратівливості; в частих нападах апатії і тривалому перебуванні у стані депресії; в хвилюваннях та внутрішньому дискомфорті, від усвідомлення, що просто так, взяли нарахували, з порушенням вимог чинного законодавства, надуману «заборгованість» і потім, під час оскарження цих протиправних дій ще додатково видали одну довідку про заборгованість, глузуючи, насміхаючись на ним; зруйнована його репутація, як законослухняного громадянина бездоганної ділової репутації, від якої залежить чи прийдуть до нього клієнти; внаслідок спору, що виник, він весь час перебував і перебуває під посиленою увагою державних виконавців, відчуваючи від цього постійний тиск і дискомфорт. На це вказують: ухвала Нікопольського міськрайонного суду від 06.10.2011 року по справі № 4с-12/11, якою скасовано постанову державного виконавця ВДВС НМРУЮ [PERSON] від 22.02.2011 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в частині стягнення з нього витрат за зберігання транспортного засобу на штрафмайданчику в розмірі 788,00 грн.; постанова від 30.04.2013 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 153,15 грн.; постанова від 05.12.2012 року, ВП№ 35361441, про накладення штрафу за невиконання рішення суду про не вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Подані ним позови, скарги на неправомірні дії державних виконавців розглядаються в судах більше чотирьох років, завдану моральну шкоду він оцінив по дві мінімальні заробітні плати за один рік сумою в розмірі 9744,00 грн. (1218,00 грн. мінімальна заробітна плата х 4 х 2). Позивач у судове засідання не зявився, причини неявки невідомі. У судовому засіданні 21.09.2015 року (а.с.26,27) позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник ВДВС НМРУЮ [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував за недоведеністю та безпідставністю. Прокурор Гаврилюк Ю.В., який вступив у справу в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України (а.с.31), у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти позову за недоведеністю та безпідставністю. Суд, вислухавши представника позивача, представника ВДВС НМРУЮ, прокурора, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п.5 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» закріплено, що суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач у позові посилається на те, що незаконними діями відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції йому завдано матеріальні, фінансові втрати та моральні страждання, однак просить стягнути з відповідачів саме моральну шкоду нанесену протизаконними діями посадовими особами ВДВС НМРУЮ. Тому, суд, виходячи з положень ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В обґрунтування вимог позову позивач надав такі докази: рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2013 року постановленому по справі № 182/4155/13-ц провадження № 2/0182/2417/2013 (а.с.5-7, а.с.43-45 залучена судом належним чином завірена копія) та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2014 року, якою рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2013 року залишено без змір. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2013 року, крім іншого, було визнано дії державних виконавців відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції щодо визначення розміру аліментів виходячи із заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості фізичній особі-підприємцю [PERSON] під час примусового виконання виконавчого листа 2-5153, виданого 09.10.2007 року Нікопольським міськрайонним судом неправомірними. Визначено заборгованість по аліментам станом на 01.11.2013 року платнику [PERSON] в розмірі 1747 грн. 17 коп. У позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивач посилається також на: ухвалу Нікопольського міськрайонного суду від 06.10.2011 року по справі № 4с-12/11, якою скасовано постанову державного виконавця ВДВС НМРУЮ [PERSON] від 22.02.2011 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в частині стягнення з нього витрат за зберігання транспортного засобу на штрафмайданчику в розмірі 788,00 грн.; постанову від 30.04.2013 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 153,15 грн.; постанову від 05.12.2012 року, ВП№ 35361441, про накладення штрафу за невиконання рішення суду про не вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні не було доведено, що позивач зазнав моральних страждань від оплати судового збору по поданим ним позовним заявам, скаргам на протизаконні дії державних виконавців ВДВС НМРУЮ; що було порушено звичайний життєвий уклад позивача, що позивачу весь час доводилося відволікатися від роботи на відвідування судових засідань, як в Нікопольському суді так і в судах м. Дніпропетровська, м. Києва; що позивач зазнав моральних страждань від виснажливої підготовці до засідань ( як він зазначив: в матеріальному плані: роздруківка матеріалів до справи, оплата послуг юристу, неотриманий прибуток під час прийняття участі в судових засіданнях, в моральній приймання заспокійливих засобів); що від того, що позивач ходив у судові засідання на розгляд поданих позовів було принижено його честь і гідність; що у позивача був спадок сил і нехватка життєвої енергії, що в нього погіршилися відносин з оточуючими; що у позивача були напади апатії і що він тривалий час перебував у стані депресії; що було зруйновано репутацію позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ні позивач ні його представник у судовому засіданні не довів обставин на які посилається позивач у позові. Жодних доказів на підтвердження завдання позивачу моральних страждань з боку відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції або його посадових осіб суду, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, не представлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведений факт спричинення йому моральної шкоди, а тому у задоволенні вимог позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed