Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив (а.с. 32 - 33), посилаючись на те, що 07.09.2011 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, за яким передав останній грошові кошти в сумі 3 000 євро, 5 500 доларів США та 55 000 грн. з умовою повернення боргу на першу вимогу позивача, про що була написана розписка. На першу вимогу позивача, а саме з початку 2012 року, відповідач борг не повернула, добровільно повертати борг відмовляється, мотивуючи свою відмову відсутністю коштів. В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача загальну суму боргу в розмірі 158 583, 58 грн., а саме: 3 000 євро, що в гривневому еквіваленті за розрахунком позивача станом на 19.03.2014 року складає 44 250 грн.; 5 500 доларів США, що еквівалентно за розрахунком позивача 55 550 грн., та 55 000 грн. з урахуванням індексу інфляції розрахованого позивачем з лютого 2012 року по лютий 2014 року в сумі 271, 12 грн. та 3 % річних від простроченої суми з лютого 2012 року, що за розрахунком позивача складає 3 512, 46 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав, вказаних в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, матеріалами справи доведено, що 07.09.2011 року відповідач по справі [PERSON], позичила у позивача по справі [PERSON] грошові кошти в сумі 3 000 євро, 5 500 доларів США та 55 000 тис. грн. з умовою повернення боргу або його частини на першу вимогу позивача, що підтверджується відповідною розпискою, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні (а.с. 7). Як вказує позивач, на початку 2012 року він звернувся до відповідачки з вимогою про повернення боргу, проте отримані кошти за твердженням позивача, яке відповідачем спростовано не було, повернуті не були. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами по справі, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов'язалась їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що і було зроблено позивачем. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. В тому числі згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому вимога позивача про стягнення коштів з відповідача є обґрунтованою, та водночас суд звертає увагу, що позивачем невірно визначено гривневий еквівалент суми боргу в іноземній валюті, який позивачем визначено за комерційним курсом валют, тому позов підлягає частковому задоволенню з перерахунком боргу за офіційним курсом валют станом на 19.03.2014 року (а.с. 37). А саме з відповідача слід стягнути загальну суму боргу 155 113, 58 грн., яка складає 41 550 грн. (3 000 євро за офіційним курсом - 13, 85 грн. за 1 євро), 54 780 грн. (5 500 дол. США за офіційним курсом - 9, 96 грн. за 1 дол. США), 58 783, 58 грн. отриманих коштів з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченого боргу в сумі 55 000 грн. за прострочення з лютого 2012 року. Також, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, які підтвердженні документально, а саме відповідними квитанціями, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 551 грн., та понесені витрати на оплату судового збору на забезпечення позову в сумі 121, 80 грн., тобто в загальній сумі 1 672, 80 грн.

Outcome: partial