Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є співвласником будинковолодіння по [ADDRESS] колишнього селища Пуща-Водиця). Позивач вказував, що дане будинковолодіння належить на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.06.2000, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2015, наступним особам: [PERSON] (63/100 частин), спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] (11/400 частин), [PERSON] (11/400 частин), [PERSON] (10/200 частин), спадкоємиці [PERSON] - [PERSON] (1/200 частин), спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] (26/100 частин). Зі слів позивача, у судовому засіданні 04.09.2017 під час розгляду цивільної справи № 756/3358/15-ц за його позовом до комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відновлення становища, яке існувало до порушення, де позивач намагається скасувати незаконно виготовлений на ім`я [PERSON] технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , його представнику стало відомо, що на разі право власності на будівлі під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л» зареєстровано за відповідачем [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , під адресою: [ADDRESS] , на підставі договорів дарування, посвідчених 03.08.2017 та 10.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровими номерами 842 та 870. Зазначена інформація була перевірена представником позивача та підтверджена даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказані договори дарування не могли мати місце, оскільки будівлі під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л» належать до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , і згоди на їх виділення та передачу у власність стороннім особам всі співвласники цього будинковолодіння не давали й ніяких правочинів зі сторонніми особами щодо цього не укладали. Позивач посилався на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2015, у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, [PERSON] , про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , - у задоволенні позову було відмовлено. Звертаючись до суду з вказаним позовом та просячи суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] надала суду технічний паспорт на цей будинок, складений 18.01.2013 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», з якого вбачалось, що приналежними будівлями до так званого будинку під літерою «К» є об`єкти під літерами «к», «И», «Л» та «л». Крім того вказував, з матеріалів інвентаризаційної справи № 42421 на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що мало місце незаконне виокремлення з цього будинковолодіння будівель під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л». Звертав увагу суду на те, що, поруч із цим, у вказаних судових рішеннях встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відноситься до самочинного будівництва та входить до складу будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить на підставі затвердженої судом мирової угоди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] або їх спадкоємцям, а також, що житловому будинку окрема адреса: [ADDRESS] , не присвоювалась. Крім того, вже згаданою ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.06.2000, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2015, було затверджено мирову угоду, згідно з якою будинковолодіння по [ADDRESS] належить: [PERSON] (63/100 частин), [PERSON] (11/400 частин), [PERSON] (11/400 частин), [PERSON] (10/200 частин), [PERSON] (1/200 частин), [PERSON] (26/100 частин). У подальшому частку [PERSON] було успадковано [PERSON] , частку [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] Позивач зауважив, що у даній ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2015, якою було залишено без змін ухвалу про затвердження мирової угоди, було зазначено теж, що будівля під літерою «К» є самочинно переобладнаним з гаража будинком і відноситься до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначав, що також згаданою вище ухвалою суду про затвердження мирової угоди не до кінця здійснено розподіл будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , в частині господарських будівель і споруд та не визначено порядок користування земельною ділянкою, а тому будівлі під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л» за цією адресою продовжують знаходитись у спільній частковій власності співвласників всього будинковолодіння, до числа яких відноситься і позивач, а земельна ділянка під цими об`єктами перебуває у їх спільному користуванні. На переконання позивача, мало місце незаконне вибуття з його власності та власності інших співвласників будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , будівель під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л» за цією адресою, що змусило його звернутися до суду з позовом для захисту його прав на дане нерухоме майно. Позивач зазначав, що, будучи неодноразово учасником різних цивільних справ, у яких предметом розгляду було право власності на об`єкт нерухомого майна під літерою «К» за адресою: [ADDRESS] , достеменно знаючи позицію судів, що цей об`єкт не є окремим, а є частиною будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яке перебуває у спільній частковій власності позивача та третіх осіб, користуючись тим, що у даному випадку державний реєстратор не має можливості перевірити, чи являється об`єкт частиною іншого об`єкту нерухомого майна, та спрощеною процедурою реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані до 05.08.1992, [PERSON] звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію на своє ім`я права власності на даний об`єкт, як на житловий будинок «К, к», та ще й з господарськими будівлями під літерами «И», «Л» та «л» з адресою: [ADDRESS] 18-к. Згідно з наданими Департаментом з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації копіями матеріалів інвентаризаційної справи № 1294403780000 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] 05.07.2017 звернулась до державного реєстратора державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , при цьому надавши наступні документи: рішення виконавчого комітету Пуща-Водицької селищної ради Подільського району м. Києва № 69/1 від 05.06.2001 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку по [ADDRESS] , черговий кадастровий план (витяг з бази даних міського земельного кадастру від 30.06.2017, довідку про показники, видану ТОВ «БЛАГОБУДКОНСАЛТ», технічний паспорт на садибний житловий будинок за вказаною адресою, виготовлений 21.02.2017 ТОВ «БЛАГОБУДКОНСАЛТ». На підставі вказаних документів державним реєстратором державного підприємства «СЕТАМ» Хибою Анною Володимирівною 07.07.2017 було прийнято рішення № 36031198 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер/ серія, номер паспорта [NUMBER] /[NUMBER], та відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна. Як вказано позивачем, з огляду на зазначене на підставі згаданого рішення державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок «К, к», 1980 року забудови, загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, із сараями під літерами «И», «л» та «Л» за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, в результаті чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 21275691 від 05.07.2017. Позивач зазначав, що у подальшому [PERSON] на підставі двох вище згаданих по тексту договорів дарування відчужила будинок за адресою: [ADDRESS] , своїй доньці [PERSON] , у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду. Позивач вважав, що будівлі під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л», які на даний час мають адресу: [ADDRESS], та зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності на ім`я відповідача [PERSON] , є складовими будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить йому та іншим співвласникам. Зі слів позивача, жодних дій щодо виділення в окремий об`єкт та відчуження іншим особам будівель під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л» співвласники зазначеного будинковолодіння не вчиняли, а тому в особи, яка подарувала відповідачу [PERSON] , спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , тобто у [PERSON] , не могло виникнути права власності на нього. З урахуванням вказаного рішення державного реєстратора від 07.07.2017 про реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] на спірний будинок повинно бути скасовано судом і, як наслідок, повинен бути скасований запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на цей об`єкт нерухомого майна, оскільки при зверненні до державного реєстратора з проханням зареєструвати об`єкт нерухомого майна, який фактично виділявся з вже існуючого об`єкту нерухомого майна (будинковолодіння), право власності на який вже було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства, вона не надала йому: документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу, письмову згоду всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, чи договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. З огляду на це позивач стверджував, що [PERSON] , яка ніколи не була законним власником спірного будинку за адресою: [ADDRESS] , не мала права дарувати даний об`єкт нерухомого майна відповідачу [PERSON] , оскільки лише власник наділений правом розпоряджатись своїм майном. Позивач вважав спірні договори дарування, посвідчені 03.08.2017 та 10.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровими номерами 842 та 870, недійсними, оскільки їх зміст суперечить нормам ЦК України. При цьому позивач вказував, що для реального захисту його прав як співвласника будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , слід відповідно застосувати наслідки недійсності оспорюваних у даному позові правочинів, а саме: скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, за номерами 21699815 та 21805932. Посилаючись на викладене вище та законодавство, позивач просив суд: - скасувати рішення № 36031198 державного реєстратора державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни від 07.07.2017 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер/ серія, номер паспорта [NUMBER] /[NUMBER], та відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, за номером 21275691, дата реєстрації: 05.07.2017; - визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, посвідчений 03.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровим номером 842; - застосувати наслідки недійсності договору дарування 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, посвідченого 03.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровим номером 842, та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, за номером 21699815, дата реєстрації: 03.08.2017; - визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, посвідчений 10.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровим номером 870; - застосувати наслідки недійсності договору дарування 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, посвідченого 10.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровим номером 870, та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, за номером 21805932, дата реєстрації: 10.08.2017. В судовому засіданні представник позивача, позов підтримала, просила суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві з урахуванням заяви про зміну предмету позову та доповнення підстав позову. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила його залишити без задоволення, вказувала на необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та законність оспорюваних правочинів та реєстрації права власності на ім`я відповідача [PERSON] . Відповідач державний реєстратор Хиба А.В. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки та свою позицію щодо вимог позивача суду не повідомила. Відповідач ДП «СЕТАМ» у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки представника та свою позицію щодо вимог позивача суду не повідомив. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання теж не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки та свою позицію щодо вимог позивача суду не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Наталя Сергіївна у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулась до суду із проханням слухати справу без її участі та вирішувати спір відповідно до вимог законодавства. Вислухавши думку осіб, які брали участь у судовому засіданні, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] є співвласником будинковолодіння по [ADDRESS] колишнього селища Пуща-Водиця), що підтверджується реєстраційним посвідченням, копія якого міститься у матеріалах справи. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.06.2000, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2015, було затверджено мирову угоду, згідно з якою будинковолодіння по [ADDRESS] належить: [PERSON] (63/100 частин), [PERSON] (11/400 частин), [PERSON] (11/400 частин), [PERSON] (10/200 частин), [PERSON] (1/200 частин), [PERSON] (26/100 частин). У подальшому частку [PERSON] було успадковано [PERSON] , частку [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину. У даній ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2015, якою було залишено без змін ухвалу про затвердження мирової угоди, було зазначено, що будівля під літерою «К» є самочинно переобладнаним з гаража будинком і відноситься до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2015, у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, [PERSON] , про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , - у задоволенні позову було відмовлено. У вказаних судових рішеннях встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відноситься до самочинного будівництва та входить до складу будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить на підставі затвердженої судом мирової угоди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] або їх спадкоємцям. Згідно з наданими Департаментом з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації копіями матеріалів інвентаризаційної справи № 1294403780000 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] 05.07.2017 звернулась до державного реєстратора державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , при цьому надавши наступні документи: рішення виконавчого комітету Пуща-Водицької селищної ради Подільського району м. Києва № 69/1 від 05.06.2001 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку по [ADDRESS] , черговий кадастровий план (витяг з бази даних міського земельного кадастру від 30.06.2017, довідку про показники, видану ТОВ «БЛАГОБУДКОНСАЛТ», технічний паспорт на садибний житловий будинок за вказаною адресою, виготовлений 21.02.2017 ТОВ «БЛАГОБУДКОНСАЛТ». На підставі вказаних документів державним реєстратором державного підприємства «СЕТАМ» Хибою Анною Володимирівною 07.07.2017 було прийнято рішення № 36031198 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер/ серія, номер паспорта [NUMBER] /[NUMBER], та відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна. З огляду на зазначене на підставі згаданого рішення державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок «К, к», 1980 року забудови, загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, із сараями під літерами «И», «л» та «Л» за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, в результаті чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 21275691 від 05.07.2017. 03.08.2017 відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровим номером 842, було подаровано 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , разом з господарськими будівлями під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л» відповідачу [PERSON] . 10.08.2017 відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровим номером 870, було подаровано іншу 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , разом з господарськими будівлями під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л» відповідачу [PERSON] . Зазначене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2017, а також самими договорами, копії яких знаходяться в матеріалах справи. З наданих суду КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» матеріалів інвентаризаційної справи № 42421 на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , копія якої знаходяться у матеріалах даної справи, вбачається, що мало місце виокремлення з цього будинковолодіння будівель під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л». Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. З огляду на ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як визначено ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. З огляду на ст. 112 ЦК УРСР 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно з ч. 1 ст. 113 УРСР 1963 року володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Статтею 15 ЦК України 2003 року визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України 2003 року передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами ст. 204 ЦК України 2003 року правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України 2003 року підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України 2003 року недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У статті 236 ЦК України 2003 року визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України 2003 року власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України 2003 року право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 355 ЦК України 2003 року визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України 2003 року власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зважаючи на ч. 1 ст. 364 ЦК України 2003 року співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 367 ЦК України 2003 року передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За правилами ст. 381 ЦК України 2003 року садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України 2003 року держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зважаючи на зміст ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Як визначено у ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Як визначено у п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (у редакції на час здійснення на ім`я [PERSON] державної реєстрації права власності на спірний будинок 05.07.2017), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком. Відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (у редакції на час здійснення на ім`я [PERSON] державної реєстрації права власності на спірний будинок 05.07.2017), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Згідно з п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (у редакції на час здійснення на ім`я [PERSON] державної реєстрації права власності на спірний будинок 05.07.2017), державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин. Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються: документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення); технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо). Відповідно до п. 55 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (у редакції на час здійснення на ім`я [PERSON] державної реєстрації права власності на спірний будинок 05.07.2017), для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, крім документів, передбачених пунктом 54 цього Порядку, також подається письмова згода всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності. За правилами п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (у редакції на час здійснення на ім`я [PERSON] державної реєстрації права власності на спірний будинок 05.07.2017), для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. Зважаючи на п. 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15.01.1966, під домоволодінням розуміється два і більше будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці , провулку , площі. З огляду на п.п. 2.5, 2.6 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 № 55 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041, при підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально. Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до висновку, що будівлі під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л», що на даний час мають адресу: м. Київ [ADDRESS], та зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності на ім`я відповідача [PERSON] , є складовими будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить позивачу [PERSON] та іншим співвласникам, які залучені до участі у справі у якості третіх осіб. Жодних дій щодо виділення в окремий об`єкт та відчуження іншим особам будівель під літерами «К», «к», «И», «Л» та «л» співвласники зазначеного будинковолодіння не вчиняли, а тому у [PERSON] , яка подарувала відповідачу [PERSON] , спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , не могло виникнути права власності на нього. Існування рішення виконавчого комітету Пуща-Водицької селищної ради Подільського району м. Києва № 69/1 від 05.06.2001 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку по [ADDRESS] , черговий кадастровий план (витяг з бази даних міського земельного кадастру від 30.06.2017, довідка про показники, видана ТОВ «БЛАГОБУДКОНСАЛТ», та технічний паспорт на садибний житловий будинок за вказаною адресою, виготовлений в порушення вимог п.п. 2.5, 2.6 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 № 55 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041, на ім`я [PERSON] 21.02.2017 ТОВ «БЛАГОБУДКОНСАЛТ», жодних прав на вказані об`єкти нерухомого майна їй не давали і не дають на даний час. Будь-яких правовстановлюючих документів на ім`я відповідача [PERSON] на спірний житловий будинок у ході судового розгляду суду надано не було. Тобто, рішення державного реєстратора від 07.07.2017 про реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] на спірний будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на цей об`єкт нерухомого майна повинні бути скасовані, оскільки при зверненні до державного реєстратора з проханням зареєструвати об`єкт нерухомого майна, який фактично виділявся з вже існуючого об`єкту нерухомого майна (будинковолодіння), право власності на який вже було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства, вона не надала йому всупереч вимогам ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 40, 54-56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (у редакції на час здійснення на ім`я [PERSON] державної реєстрації права власності на спірний будинок 05.07.2017): документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу, письмову згоду всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, чи договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. З урахуванням зазначеного [PERSON] , яка ніколи не була законним власником спірного будинку за адресою: [ADDRESS] , не мала права дарувати даний об`єкт нерухомого майна відповідачу [PERSON] , оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України лише власник наділений правом розпоряджатись своїм майном. Зважаючи на вказане та на зміст ч. 1 ст. 215 ЦК України, спірні договори дарування, посвідчені 03.08.2017 та 10.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною за реєстровими номерами 842 та 870, є з огляду на недотримання вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України недійсними, як такі, зміст яких суперечить нормам ЦК України. Разом із цим, для реального захисту прав позивача як співвласника будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , слід відповідно до вимог ст. 216 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» застосувати наслідки недійсності оспорюваних правочинів, а саме: скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1294403780000, за номерами 21699815 та 21805932. Враховуючи наведені обставини,

Outcome: approved