Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами, з урахуванням їх збільшення, про розірвання між ним та відповідачем договору купівлі-продажу, придбаної у останнього у період з 24 жовтня по 9 грудня 2017 року, меблі: комоду, код 18675, ліжку моделі «Емілі»1.8, код 28687; тумб при ліжкових, моделі «Емілі», код 38687, у кількості 2 шт.; шафи чотирьохдверні, моделі «Емелі», код 48687; стягнення з відповідача на його користь коштів за сплачений з дефектами товар в сумі 33147 грн. неустойки за не обмін товару в сумі 148498 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 25000 грн., судові витрати в сумі 8500,80 грн. за проведення експертного дослідження меблі. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач в жодне судове засідання не зявився, від нього та його представника до суду надійшли листи про розгляд справи без участі відповідача та заперечення на позов, через його безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положення ст.ст.1 та 3 ЦПК України передбачають, що завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ст.16 ЦК України, визначені способи захисту цивільних прав та інтересів особи. Як вбачається з положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до положень п.п.12,13 і 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (на далі «Закон»), визначені поняття належної якості товару, його недоліків та істотних недоліків. За положеннями ст.8 Закону, передбачені права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості, а саме його недоліків або істотних недоліків. Так, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків, в тому числі істотного недоліку, який виник з вини продавця товару, підтвердженого за необхідності висновком експертизи на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. У відповідності до положень абз.2 ч.4 ст.17 Закону, у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Як вбачається з положень п.1 ч.1 ст.23 Закону, у разі порушення законодавства про захист прав споживачів, суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених, в тому числі, ст.8 цього Закону, у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначені суми штрафів зараховуються до державного бюджету та їх стягнення здійснюється на підставі рішень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення. Згідно з положення ст.4 і п.4 ч.3 ст.10 Закону, передбачені обовязки споживача під час користування товаром, в тому числі, право на вимагання відшкодування майнової та моральної шкоди завданої відповідно до цього закону. Як вбачається з положень п. 16 «Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових приладів» (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 506 від 11.04.2002 року), споживач у разі виявлення недоліку товару має право вимагати розірвати договір купівлі-продажу товару та відшкодувати заподіяні йому збитки. У відповідності до положень ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана (боржник) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Порядок виконання зобовязання визначений положеннями Глави 48 ЦК України. Положеннями ч.1 ст.626 ЦК України передбачене поняття договору, що є домовленістю двох або більше сторін, спрямоване на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Суд також зазначає, що у відповідності до положень ст.679 ЦК України, передбачена відповідальність продавця за недоліки товару. Положеннями ст.ст.708 та 709 ЦК України визначені права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості та порядок і строки задоволення його вимог про заміну товару або усунення недоліків. З огляду вищезазначених положень діючого законодавства вбачається, що обовязок доведення встановлення неналежності якості та наявності недоліків, в тому числі істотних, товару покладається саме на покупця або саме за його письмовою згодою. При цьому суд зазначає, що свідок [PERSON] дружина позивача, в судовому засіданні підтвердила обставини придбання меблі, а саме, передачі нею 8 грудня 2014 року продавцю відповідача першої частині коштів в сумі 1100 доларів США, та решті коштів в сумі 1035 доларів СЩА після доставки 9 грудня 2014 року товару за місцем їх проживання. З огляду документації: товарного чека від 8.12.2014 року, накладних, позивачем придбані: комод, код 18675, ліжко моделі «Емілі»1.8, код 28687; тумби при ліжкових, моделі «Емілі», код 38687, у кількості 2 шт.; шафа чотирьохдверні, моделі «Емелі», код 48687; У відповідності до висновку експерта № 21045/15-53 від 20.01.2016 року, якість придбаної позивачем меблі: комоду, тумб та шафи не відповідає вимогам стандартів за органолептичними показниками, її реалізація із дефектами не повинна була здійснюватись у будь-який час. Наявність існуючих дефектів погіршує функціональні та естетичні показники досліджуваних меблів, що негативно впливає на їх експлуатацію. Причина утворення дефектів є неякісне проведення лічкувальних робіт, порушення технологічного режиму виготовлення дверей та неякісного закріплення їх кромки, неправильного закривлення личкувального матеріалу, механічного впливу на ділянки комоду та підголовя. Таким чином, з огляду на зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем доведені обставині придбання ним у відповідача товарів неналежної якості та з істотними недоліками. Разом з тим, суд критично ставиться до вимог позивача про стягнення з відповідача розміру неустойки за час затримки повернення ним позивачеві майна у відповідності до положень абз.3 п.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», за якими споживач має право вимагати неустойки в розмірі одного відсотка вартості товару за кожен день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (14 днів), через не доведення ним, з наданням належних доказів, дотримання вимог законодавства щодо звернення до продавця з відповідними вимогами. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з того, що право споживача на відшкодування заподіяної моральної шкоди передбачено положеннями ч.2 ст. 22 Закону та положеннями постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, а тому, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння того, хто її спричинив, причинність звязку між шкодою та противоправними діями винного, у звязку з чим суд, враховуючи ступінь спричинених позивачу незручностей, вчинених відповідачем та його вину в цьому, а також те, що продажем позивачеві неякісного товару призвело до його певних фізичних та душевних страждань та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, і яку суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, визначає у розмірі еквівалентному 8000 грн. У відповідності до положень Глави 8 ЦПК України, суд, з урахуванням ухваленого судового рішення, стягує з відповідача понесені у справі судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial