Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 45000 грн. матеріальної та 155 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на понесені матеріальні втрати по придбанню, утриманню собаки породи «західносибірської лайки» та моральні страждання, пов'язані з її втратою, яку відповідач в порушення чинного законодавства застрелив з мисливської рушниці 19.11.2016 року, в судовому засіданні з представником підтримав заявлені вимоги. Відповідач та його представники позов не визнали, надали до суду письмові заперечення в яких зазначили, що 19.11.2016 року відповідач разом з дружиною та приятелем перебували в належному їм домоволодінні [ADDRESS]. Близько 11 год. 30 хв. відповідач почув собачий лай, що доносився з території городу, розташованого на його земельній ділянці. Вийшовши на город відповідач побачив, що належного йому свійського козла, який випасався на городі, оточили невідомі люди зі зброєю і трьома мисливськими собаками, які лаяли і кидалися на тварину. Відповідач разом з товаришем вибігли на город і почали вимагати забрати собак, на що невідомі особи відповіли нецензурною лайкою. Оскільки особи були озброєні, відповідач побіг до будинку за рушницею, якою, будучи мисливцем, володіє законних підставах. Повернувшись з рушницею відповідач побачив, що один з чоловіків свого собаку відтягнув, тоді як позивач двох своїх собак не забрав. Одна з собак, поводила себе неадекватно, кидалася і кусала козла, який не мав можливості втекти, будучи прив'язаним. Позивач, в свою чергу, до собаки не підходив і стояв осторонь, не роблячи нічого аби заспокоїти свою собаку. Відповідач спробував криками відігнати собаку, однак та не реагувала і почала кидатися на самого відповідача і його дружину. Відповідач, з метою самозахисту спробував вистрілити по лапах собаки, яка в той самий момент кинулася на нього. Внаслідок того, що собака в момент пострілу стрибнула на відповідача, постріл прийшовся їй в тулуб. Відповідач не заперечує, що стріляв в собаку позивача, однак робив це з метою самооборони. Сама ж ситуація була спровокована протиправними діями позивача, який вів полювання в неналежному місці з порушенням вимог законодавства. З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що його дії носили характер необхідної оборони і не були неправомірними, а відтак стягнення з нього збитків в даному випадку с неможливим. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що він є старшим єгерем ГО «Запорізька районна організація Українського товариства мисливців та рибалок» та до його обов'язків входить організація проведення полювання контроль його проходження та недопущення порушення законодавства. Приблизно наприкінці 2016 року він проводив полювання, та разом з іншими мисливцями зупинились на обід поряд з с. Червоний Яр. В ході обіду до них підійшов, раніше знайомий, мисливець [PERSON] з двома собаками, привітався та пішов далі полювати. Обід проходив недалеко від ставка, біля якого був прив'язаний козел. Собака свідка [PERSON] побігла до козла та почала з ним гратись, при цьому собаки [PERSON] козла не чіпали, а бігали поряд. Інший мисливець - [PERSON], пішов забирати собаку [PERSON] В цей час з будинку вийшов господар та почав лаятись, після чого повернувся до будинку, вийшов та застрелив собаку [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що він є єгерем ГО «Запорізька районна організація Українського товариства мисливців та рибалок». В листопаді 2016 року він брав участь у полюванні поблизу с. Червоний Яр, Запорізького району. По завершенню полювання, їхня група зустріла, раніше знайомого, мисливця [PERSON] з собаками, який обходив озеро, біля якого був прив'язаний козел. Собаки [PERSON] бігали поряд з козлом, кусали його, ми їх відганяли, в цей час вибігав господар будинку, потім повернувся до будинку взяв рушницю та вистрелив в собаку [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що він є мисливцем, та особисто спілкується з [PERSON] лише під час полювання. Крім того зазначив, що під час полювання в середині листопада 2016 року, він з компанією мисливців зупинились на обід біля населеного пункту с. Червоний Яр. До них підійшов [PERSON], який в той час полював з іншою компанією, разом з ним були 2 собаки. Після чого одна з собак, яка була в компанії свідка побігла разом із собаками [PERSON] та почала лаяти на козла, який був прив'язаний неподалік. собаки [PERSON] також почали гавкати на козла. Після чого вийшов господар будинку та почав кричати і забирати козла, свідок в цей час забрав собаку яка була з їхньої компанії та потягнув її назад. Поки йшов до машин, почув постріл, та потім вже побачив вбиту собаку [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є дружиною відповідача, та вони разом з ним проживають в [ADDRESS]. 19.11.2016 вона була свідком того, що на їхньому городі, невідомі собаки нападають на їхню тварину - козла, який там випасався. Окрім собак була 2 чоловіки зі зброєю. Її чоловік - [PERSON] разом з товаришем [PERSON] побігли до собак та козла. Після чого її чоловік повернувся до будинку, взяв рушницю та повернувся. Біля козла залишився 1 чоловік та 2 собаки. В цей час [PERSON] вів козла з городу, а собаки продовжували нападати на тварину, кидались на [PERSON] В свою чергу її чоловік почав кричати «Прибери собак, буду стріляти». Невідомому чоловіку вдалося відігнати 1 собаку, а інша продовжила кидатись, після чого чоловік вистрілив. Також повідомила, що після цього інциденту, до ветеринара вони не звертались, а козла відразу зарізали. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що він є сусідом [PERSON], в середині листопада 2016 року, почув шум та крики на городі сусіда, вийшов та побачив чоловіків у камуфляжі, сусіда з рушницею та його дружину. Подумав, що прийшли якісь бандити, більш нічого не бачив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що він є товаришем [PERSON] та інколи допомагає йому по господарству. 19.11.2016 року біля обіду відбувся конфлікт, який розпочався з того, що він та [PERSON] побачили, як невідомі собаки кусають свійського козла, який прив'язаний на городі відповідача. разом з собаками стояли 2 мисливці. Собаки бігали біля козла. В цей час [PERSON] побіг до будинку та повернувся зі своєю рушницею. В свою чергу [PERSON] намагався відвести козла до будинку, однак той заплутався в ланцюгу. В свою чергу 2 собаки, які залишились почали кидатись на козла. [PERSON] та його дружина почали відганяти собак, одна відбігла метрів на 10, а друга залишилась та її застрелив [PERSON] Також свідок повідомив, що він панічно боїться собак, на козлі була видна кров та укуси. Однак людей собаки не кусали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є депутатом сільської ради с. Червоний Яр, однак нічого з приводу конфлікту не зазначила, оскільки особисто свідком не була. З'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників по справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Так судом було встановлено, і проти цього не заперечують учасники судового засідання, що 19.11.2016 року в с. Червоний Яр виникла конфліктна ситуація між [PERSON] та [PERSON], яка сталась через те, що собаки [PERSON] забігли на город [PERSON] та нападали на його свійську тварину - козла, який випасався в цьому місці. В ході конфлікту [PERSON] застрелив одну з собак [PERSON] Відповідно до звіту про результату дослідження патологічного (біологічного) матеріалу № 001592 п.м./16 від 22.11.2016 року, було досліджено труп собаки - західносибірська лайка (кличка Багіра), яка належить [PERSON] та встановлено, що собака загинула від знекровлення внаслідок механічного пошкодження аорти та легеневої артерії, можливо від вогнепального поранення. Відповідно до родоводу № 30096-ФМСУ від 02.04.2014 року на мисливську собаку вбачається, що власником західносибірської лайки на кличку Багіра є [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що відносно [PERSON] 23.11.2016 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АА № 409511 за ст.. 174 КУпАП за те, що 19.11.2016 року о 11-30 год. знаходячись у населеному пункті с. Червоний Яр, здійснив постріл з власної мисливської рушниці ТОЗ-34Р кал. 12. Згідно до постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 20.02.2017 року провадження у вказані справі закрито в зв'язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому слід зазначити, що положенням ч. 1 ст. 251 КУпАП визнано, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із джерел доказів. З огляду на те, що зазначений протокол є чинним, а [PERSON] не було виправдано за ст.. 174 КУпАП, суд вважає можливим використати протокол про адміністративне правопорушення серія АА № 409511 як доказ у даній цивільній справі. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично проживає в будинку який належить його сину - [PERSON], що відповідно підтверджується договорами купівлі-продажу, витягами з державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію прав та державними актами на право власності на земельні ділянки (а.с. 53-63) З вказаних документів вбачається, що будинок по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га., також за вказаною адресою мається земельна ділянка площею 0,28 га. для ведення особистого селянського господарства. Тобто судом було встановлено, що конфлікт дійсно відбувся на земельній ділянці [PERSON], яка примикає до ставка, та якою зі згоди останнього користується відповідач [PERSON] Слід зазначити, що нормативно-правове регулювання правовідносин, що склались, здійснюється Законами України «Про тваринний світ» №2894 від 13.12.2001р., «Про захист тварин від жорстокого поводження»№3447-ІУ від 21.02.2006р. (далі Закону №3447-ІУ від 21.02.2006р), «Про охорону навколишнього природного середовища»№1264-ХІІ від 25.06.1991р, «Про мисливське господарство та полювання»№1478-Ш від 22.02.2000р. (далі закону №№1478-Ш від 22.02.2000р), Правилами тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР від 17.06.1980 р. (далі - правилами), Методичними рекомендаціями з розроблення правил утримання домашніх тварин в населених пунктах, затверджених наказом МЖКГ України від 09.11.2007р. Відповідач вчинив дії, які суперечать чинному законодавству, яке регулює поводження з тваринами і ґрунтується на принципах гуманності, виключенні жорстокого поводження з тваринами та забезпеченні права власності на тварину. Так, відповідно до ст.24 Закону №3447-ІУ від 21.02.2006р, собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордниками, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях вважаються безпритульними і підлягають вилову, їх вилов окремими громадянами забороняється. Аналогічні положення містять і Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах України (п.13, п.17). Таким чином, відстріл собак, хижих тварин, як тих, що утримуються окремими громадянами так і тих, що перебувають у стані природної волі в Україні є забороненим і це є елементом державної політики у сфері захисту тварин від жорстокого поводження. При цьому слід зазначити, що позивач також порушив чинне законодавство, що регулює порядок утримання собак. Так, як власник собаки, він не забезпечив належного утримання останньої, відповідно до ст. 9 Закону, пп. «в»ст.3 Правил, яким дозволяється утримувати домашніх тварин у вільному вигулі на ізольованій, добре обгородженій території, на прив'язі або без неї, та допустив втечу пса з місця полювання на територію земельної ділянки яку використовував відповідач. Відповідно до ст. 22 Закону №3447-ІУ від 21.02.2006р. при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов'язана дбати про домашню тварину, забезпечити наявність нашийника з ідентифікуючими позначками, намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу поза межами її постійного утримання. Суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] що вбивство собаки було здійснено ним в стані крайньої необхідності, оскільки вони спростовуються його показами та показами інших свідків, з яких вбачається що небезпеку в даній обстановці можна було усунути іншими засобами (залишитись в будинку, викликом МНС, застосувати інший предмет, не летальну зброю тощо). А так само відсутні будь-які докази того, що собака безпосередньо нападала на людей, чи спричинила їм якість травми, зокрема про це не зазначив жодний із допитаних свідків Відтак відповідач застреливши собаку позивача, діяв всупереч чинному законодавству, і своїми діями заподіяв власнику собаки, як матеріальну так і моральну шкоду. Відповідно до ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Однак ч.2 ст. 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом Виходячи з висновку про невідповідність дій позивача вимогам законодавства щодо утримання тварин, з врахуванням ступеню його вини у виникненні шкоди та ступеню вини відповідача, суд вважає доцільним задовольнити позов частково, визначивши розмір матеріальної шкоди подвійною вартістю цуценя, відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експерта-кінолога. Що стосується доводів представників відповідача, які стосуються розрахунку вартості собаки, слід зазначити, що суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так позивачем до свого позову надано розрахунок вартості мисливського собаки складений експертом-кінологом [PERSON] 30.11.2016 року, відповідно до якого середня вартість собаки складає 45 000 грн. Відповідач в свою чергу жодних висновків, які б спростовували висновок експерта-кінолога [PERSON] не надав, із клопотаннями про проведення відповідних товарознавчих експертиз до суду не звертався, а лише надав роздруківку оголошень про продаж тварин навіть без зазначення Інтернет ресурсу, тобто не довів свої заперечення в цій частині. В частині відшкодування моральної шкоди суд також вважає необхідним позов задовольнити частково, враховуючи ту обставину, що від самого придбання собака не жила разом з позивачем, а лише починаючи з 2014 року, що відповідно підтверджують свідки [PERSON], [PERSON], а крім того позивач ставить питання про спричинення моральної шкоди також членам його родини, які свою чергу не позбавлені права звернутись до суд із відповідними позовами. Крім того, згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позову, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат.

Outcome: partial