Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що рішенням Харцизького міського суду від 30.08.2012р. з нього на користь відповідачки на її утримання у зв'язку з доглядом за дитиною - сином [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно до досягнення сином трьох років, тобто до [INFO]. або до зміни матеріального становища сторін. Крім того, рішенням Харцизького міського суду від 29.08.2012р. з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до повноліття дитини. Вказує, що на даний час змінилось його матеріальне становище, що є підставою для припинення стягнення аліментів на утримання відповідачки по догляду за дитиною. Так, на даний час він влаштувався на роботу і його заробітна плата складає в місяць 3400,00грн., з яких він сплачує аліменти на утримання дружини -800,00грн., утримання сина-1200,00грн. і після сплати аліментів йому не залишається достатньо коштів щоб купувати їжу, одяг, оплачувати комунальні послуги. Крім того, він мешкає разом з батьками, які знаходяться на його утриманні, зокрема, його батько [PERSON] є інвалідом 3 групи і отримує пенсію, згідно довідки МСЕК йому необхідно проходити періодичне лікування в лікарняних установах м.Іловайська та Донецька. Його мати ніде не працює, ніяких доходів немає. Ці обставини свідчать про погіршення його матеріального становища. При цьому посилається на те, що відповідачка ніколи не була його дружиною, в шлюбі вони не знаходились, тому він не зобов'язаний сплачувати аліменти на її утримання як на дружину. Просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на її утримання у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, додатково пояснив, що на даний час погіршилось його матеріальне становище, оскільки він проживає разом з батьками, батьки хворіють і він вимушений витрачати кошти на їх лікування. Так, мати не працю, хворіє, практично не ходить, оскільки в неї болять ноги. Батько переніс інфаркт і один раз в рік йому рекомендоване лікування в стаціонарах, зараз йому слід лягати в лікарню, оскільки стан здоров'я погіршився. Також пояснив, що на той час, коли вирішувалось питання про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки, він також проживав разом з батьками, мати не працювала, батько працював, але хворів, інвалідність йому була встановлена в 2012р., він є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності десь 1600,00грн., при цьому продовжує працювати і отримує зарплату десь 1600,00грн. Він також як працював, так і подовжує працювати в локомотивному депо ст. Іловайськ. Чистими, після усіх утримань та сплати аліментів, він отримує зарплату в середньому розмірі 2800-2900грн. Але цих коштів не витрачає, щоб забезпечити батьків ліками та інші загальні потреби - їжі, одяг, комунальні послуги. Також він півроку тому переніс операцію і зараз йому повторно слід проводити операцію. У зв'язку з цим він немає можливості платити аліменти на відповідачку. Від сплати аліментів на дитину він не відмовляється. Також пояснив, що він не знаходиться на даний час в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, не мешкає разом з жінкою без реєстрації шлюбу, інших неповнолітніх дітей немає. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що немає ніяких підстав вважати, що змінилось матеріальне становище позивача - він як працював, так і працює, отримує заробітну плату в достатньому розмірі, його мати як не працювала, так і не працює, і не тому, що хворіє, а тому, що не бажає цього робити. Батько також постійно працює, визнаний інвалідом 3 групи, але отримує пенсію по інвалідності. Позивач мешкає разом з іншою жінкою та її неповнолітньою дитиною в м.Харцизьку, придбав комп'ютер, відпочиває на морях і не несе ніяких витрат на лікування батьків. Вона мешкає разом з батьками та дитиною, не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, отримує на дитину допомогу в розмірі 130грн щомісячно. Аліменти позивач сплачує регулярно із заробітної плати, заборгованості немає. Але цих коштів їй недостатньо, оскільки дитина хворіє з народження, вони неодноразово знаходились на лікуванні в лікарнях, дитина перенесла операцію і зараз потребує лікування. Вона не може піти на роботу із-за хвороби сина, віддати його до садку. Позивач з дитиною не спілкується, додаткової допомоги у зв'язку з лікуванням не надає. Вважає, що підстав для звільнення його від сплати аліментів на її утримання немає. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами. Згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене ст. 84 цього кодексу, припиняється у разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як про батька з актового запису про народження дитини. Крім того, згідно ст.92 ч.2,3 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст.84 та ст.86,88 цього кодексу. Право жінки та чоловіки на утримання припиняється з підстав, встановлених п.2 і 4 ст.83, ст.85,87,89 цього кодексу. Суд встановив, що сторони в зареєстрованому шлюбі між собою не перебували, але мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір'ю - відповідачкою по справі, що в судовому засіданні сторони не оспорювали. Рішенням Харцизького міського суду від 29.08.2012р., яке набрало законної сили 11.09.2012р., з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини (арк..4). Згідно рішення Харцизького міського суду від 30.08.2012р., яке набрало законної сили 11.09.2012р, з позивача на користь відповідачки на її утримання у зв'язку з доглядом за дитиною - сином [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно до досягнення сином трьох років, тобто до [INFO]. або до зміни матеріального становища сторін (арк..5). Позивач [PERSON] з 06.12.2011р. по теперішній час працює помічником машиніста дизель-потягу цеху експлуатації локомотивів ВП «Моторне депо Іловайськ» ДП «Донецька залізниця», що підтверджується копією його трудової книжки (арк..18-19). Згідно довідок від 03.04.2014р. позивачу нарахована заробітна плата за 12 місяців 2013р. - 58 189,20грн., сплачені аліменти за цей період - 24 929,14грн. За три місяці 2014р. нарахована 17938,92грн., сплачені аліменти - 5 841,69грн. (арк. 20-21) Згідно довідки виконкому Іловайської міської ради від 21.03.2014р. позивач мешкає за адресою [ADDRESS] разом з батьком [PERSON], 1961р.н., матір'ю [PERSON], 1962р.н. (арк..8) Згідно довідки виконкому Іловайської міської ради від 21.03.2014р. та копії трудової книжки мати позивача [PERSON] не працює з 04.08.1992р. по теперішній час (арк..9, 22-23). Згідно довідки МСЕК від 21.11.2013р. батько позивача [PERSON] є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, йому рекомендовано лікування в терапевтичному та кардіологічному відділеннях лікарняних установ м.Іловайська та м.Донецька 1 раз на рік та в міру потреби. При необхідності може бути працевлаштований через центр зайнятості за певним рядом професій (арк..6). Згідно довідки УПФУ в м.Харцизьку від 19.03.2014р. [PERSON] отримує пенсію по інвалідності (3 група) з 20.12.2010р. по 31.12.2015р. (арк..7) Згідно довідки УПФУ в м.Харцизьку від 07.04.2014р. [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1943,27грн. щомісячно (арк.. 24). Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінивши обставини справи та надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач в порушення вимог ст. 10,60 ЦПК України не довів суду наявність підстав для звільнення його від сплати аліментів, зокрема, у зв'язку зі зміною (погіршенням) його матеріального становища. Так, виходячи з вимог ст. 84 СК України, суд вважає, що умовами стягнення аліментів з чоловіка на утримання дружини є те, що з нею проживає їх спільна дитина і що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Приймаючи 30.08.2012р. рішення про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на її утримання, суд встановив, що [PERSON] може надавати відповідачки [PERSON] матеріальну допомогу, оскільки працює, і з урахуванням того, що відповідач не заперечував проти сплати аліментів на дружину в розмірі 1/6 частини, стягнув аліменти в такому розмірі. Вказане судове рішення [PERSON] не оскаржував, воно набрало законної сили і є обов'язковим для виконання. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на даний час погіршилось його матеріальне становище по зрівнянню з тим, що існувало на час постановлення вищевказаного судового рішення, позивач суду не надав. При постановленні рішення суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що його матеріальне становище погіршилось в силу його працевлаштування на роботу, сплати аліментів в значному розмірі, знаходження на його утриманні непрацездатних батьків, оскільки судом встановлено, що позивач працює на одному й тому самому підприємстві, на одній і тій самій посаді з 06.12.2011р. по теперішній час, тобто на цій посаді він працював, як на момент прийняття судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання відповідачки (30.08.2012р.), так і на даний момент. Щомісячно йому нараховується заробітна плата в середньому розмірі 4900,00грн, з яких він сплачує аліменти в середньомісячному розмірі 2000,00грн., що не перевищує 50% його доходу. На те, що заробітна плата йому не виплачується, а є заборгованість, позивач в судовому засіданні не посилався. Його батько [PERSON] дійсно є інвалідом 3 групи, але у зв'язку з цим регулярно отримує пенсію, розмір якої щомісячно становить 1943,27грн. При цьому, в судовому засіданні позивач пояснив, що батько продовжує працювати і отримує заробітну плату в середньому розмірі десь 1600,00грн. Відповідачка підтвердила факт працевлаштування батька позивача. Доказів тому, що стан здоров'я батька погіршився, йому потрібно лікування і позивач несе витрати у зв'язку з цим, суду не надано. Той факт, що за висновком МСЕК батьку позивача рекомендоване стаціонарне лікування, ще не свідчить про те, що позивач несе витрати у зв'язку з цим. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що погіршився стан здоров'я його матері і він вимушений витрачати кошти на її лікування. При цьому, суд враховує, що мати позивача за своїм віком є працездатною, інвалідом не визнана, поважних об'єктивних причин, з яких неможливе її працевлаштування і отримання нею певного доходу, позивач не вказав, тому немає підстав вважати, що вона знаходиться на утриманні позивача з незалежних від неї причин. Крім того, суд враховує, що вона мешкає разом зі своїм чоловіком - батьком позивача, який має певний дохід у вигляді заробітної плати та пенсії, що в свою чергу становить спільний сумісний дохід подружжя. Доказів тому, що саме дохід позивача у вигляді заробітної плати є основним істотним джерелом існування його родини, суду не надано, тому немає підстав вважати, що на його утриманні знаходяться батьки. Ніяких доказів на підтвердження переліку та розміру витрат, які він вимушений нести, крім сплати аліментів, позивач суду не надав. Таким чином, суд вважає встановленим відсутність обставин, які свідчать про зміну (погіршення) матеріального становища позивача. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що позивач мешкає разом з іншою жінкою та її неповнолітньою дитиною, оскільки вони нічим не підтверджені і в судовому засіданні позивач ці обставини заперечував, надавши належну оформлену довідку про те, що його родина складається з нього і батьків. Також суд не приймає до уваги доводи відповідачки і надані нею довідки про стан здоров'я неповнолітньої дитини, оскільки вони в даному випадку не стосуються суті спору. Стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина, не залежить від стану здоров'я цієї дитини, та взагалі від матеріального стану дружини. Крім того, суд вважає, що підстави припинення права дружини на утримання, передбачене ст. 84 СК України, чітко визначені в ст. 85 СК України і вона не передбачає можливість припинення сплати аліментів на утримання дружини у зв'язку зі зміною матеріального становища платника аліментів. В ст. 91 СК України, яка застосується до правовідносин, що виникли між жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі між собою, є посилання на припинення права жінки на утримання з підстав, встановлених п.2 і 4 ст.83, ст.85,87,89 цього кодексу, але вони також не передбачають таку підставу як зміна матеріального становища платника аліментів. Зміна матеріального стану платника аліментів, виходячи зі змісту ст. 192 СК України, може бути підставою для зменшення/збільшення розміру аліментів. Але таких вимог позивач не заявляв. Суд не приймає до уваги при постановленні рішення доводи позивача про те, що взагалі відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на її утримання, оскільки вони ніколи не знаходились в зареєстрованому шлюбі між собою. Ці доводи суперечать вимогам ст. 91 СК України, яка передбачає право жінки на утримання від чоловіка, з яким вона не перебувала у шлюбі, але з якою проживає їхня спільна дитина, з підстав, визначених ст. 84 СК України. Тобто знаходження чи не знаходження жінки та чоловіка у шлюбі між собою не впливає на обов'язок чоловіка утримувати жінку, з якою проживає їхня дитина, до досягнення нею трирічного віку. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed