Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] надміру отримані кошти житлової субсидії на суму 17004,36 грн. за період з травня 2019 року по квітень 2020 року, а також судові витрати. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що згідно із заявою [PERSON] від 28.05.2019 року їй відповідно до «Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.10.1995 року №848 (в редакції від 01.10.2019р.) відповідно до рішення комісії від 30.05.2019 року №19, була призначена субсидія на період з травня 2019 року по квітень 2020 року. На підставі даних, отриманих в результаті обміну інформації з Пенсійним фондом України, було встановлено, що донька заявниці [PERSON] звільнилася з роботи і у неї відсутня сплата ЄСВ з листопада 2019 року, в період отримання житлової субсидії, що призвело до надмірного перерахування коштів субсидії. Рішенням комісії від 24.06.2020 року №9 було скасовано рішення комісії №19 від 20.05.2019 року щодо [PERSON] з подальшим проведенням перерахунку надміру нарахованої субсидії з 01 травня 2019 року. Отже, внаслідок встановлених обставин житлова субсидія на загальну суму 17004,36 грн. за період з травня 2019 року по квітень 2020 року повинна бути повернута до Державного бюджету України. Також зазначено, що заявнику було виписано повідомлення від 26.06.2020 року №1243/05-02 про перерахунок субсидії, в якому було запропоновано повернути надмірно отримані кошти житлової субсидії на суму 17004,36 грн. у відповідності з чинним законодавством. До цього часу належна до повернення на користь управління сума боргу не погашена. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала повністю та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.33). Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 02.06.2021, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за місцем реєстрації відповідача (а.с.26,31,32), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 14.07.2021 (а.с. 29,30). Проте, у судові засідання, призначені на 14.07.2021 та 28.09.2021 відповідач не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 28 травня 2019 року відповідач звернулася до управління соціального захисту населення Корольовського району із заявою про призначення житлової субсидії (а.с.4). Разом із заявою про призначення житлової субсидії відповідач надала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії за період з 01.07.2018р. по 1.01.2019р., де вказала, що її доходом є пенсія, а доходом її доньки [PERSON] є заробітна плата у ФОП [PERSON] (а.с.5). Рішенням комісією по призначенню житлових субсидій, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначення (відновлення) соціальних виплат, пенсій, надання пільг внутрішньо переміщеним особам від 30.05.2019р. вирішено призначити житлову житлову субсидію домогосподарствам, які протягом двох місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії сплачують єдиний соціальний внесок згідно списку, а саме відповідачу з 01 травня 2019 року (а.с.6). На підставі даних, отриманих в результаті обміну інформації з Пенсійним фондом України, було встановлено, що донька заявниці [PERSON] звільнилася з роботи та у неї відсутня сплата єдиного соціального внеску з листопада 2019 року (а.с.15). Рішенням комісії по призначенню житлових субсидій, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначення (відновлення) соціальних виплат, пенсій, надання пільг внутрішньо переміщеним особам від 24.06.2020 року №9 було скасовано рішення комісії №19 від 20.05.2019 року щодо [PERSON] з подальшим проведенням перерахунку надміру нарахованої субсидії з 01 травня 2019 року (а.с.18). Згідно розрахунку субсидії на ЖКП (заява №005529) відповідачу було призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг починаючи з 01 травня 2019 року і закінчуючи 24 квітня 2020 року включно (а.с.7-13): травень 2019 року 215,25 грн., червень 2019 року 206,56 грн., липень 2019 року 193,64 грн., серпень 2019 року 188,61 грн., вересень 2019 року 185,43 грн., жовтень 2019 року 1358,02 грн., листопад 2019 року 2560,72 грн., грудень 2019 року 2548,32 грн., січень 2020 року 2443,06 грн., лютий 2020 року 2554,89 грн., березень 2020 року 2868,08 грн., квітень 2020 року 1681,78 грн., що разом становить 17004,36 грн. (а.с.16). Відповідачу було направлено повідомлення про необхідність повернення надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії у розмірі 17004,36 грн (а.с.17). Вирішуючи спір суд враховує наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує підставу позову - звільнення з роботи доньки відповідача та те, що у неї відсутня сплата єдиного соціального внеску з листопада 2019 року, при цьому посилається на положення «Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.10.1995 року №848 (в редакції від 01.10.2019р.), зокрема на п.18, який передбачає, якщо протягом строку призначення житлової субсидії за рішенням комісії у випадках, зазначених у підпункті 3 пункту 14 цього Положення, фізична особа - підприємець, доходи якої під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення, не сплатить єдиний соціальний внесок чи сплатить його в розмірі, меншому, ніж мінімальний, за будь-який місяць протягом строку призначення житлової субсидії, а також особа, що працює за трудовим договором, доходи якої під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення, припинить дію такого договору за ініціативою працівника (статті 38 і 39 Кодексу законів про працю України, крім випадку, коли строковий трудовий договір розірвано достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором), за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України), у зв`язку із закінченням строку (пункт 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) або відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) в будь-який місяць протягом строку призначення житлової субсидії, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання інформації від органів Пенсійного фонду України вносить на розгляд комісії подання щодо скасування рішення комісії про призначення житлової субсидії такому домогосподарству і повернення коштів виплаченої житлової субсидії до державного бюджету. Отже, для виникнення у позивача права вимагати повернення коштів виплаченої житлової субсидії до державного бюджету він має довести наявність обставини, які передбачені п. 18 Положення, зокрема звільнення особи з передбачених підстав та те, що доходи особи, яка працює за трудовим договором, під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення. Однак, позивачем не обгрунтовано та недоведено, що розмір доходів особи при призначенні субсидії, відповідали вказаним вище умовам. Також позивачем не доведено, що доньку відповідача було звільнено за її ініціативою (статті 38 і 39 Кодексу законів про працю України), за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України), у зв`язку із закінченням строку (пункт 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) або відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України). Також не до ведено, що строковий трудовий договір було розірвано достроково на вимогу працівника не через його хворобу або інвалідність, які перешкоджають виконанню роботи за договором. Роздрукована інформація з бази даних обміну з Пенсійним фондом України не містить відомостей про підстави розірвання трудового договору (а.с. 15). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд вважає не доведеними позовні вимоги Управління соціального захисту населення Корольовського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed