Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 15 340 гривень та моральної шкоди в сумі 50000 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Суворовського суду м.Одеси від 07.12.2011 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди, позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 51 496 гривень. Рішення до теперішнього часу не виконане, відповідач продовжує користуватись коштами позивача, за що повинна сплатити, за період з 05.09.2013 року по 05.06.2014 року, борг за процентами в розмірі 11800 гривень та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 3540 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, заяви про розгляд справи без її участі не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2011 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди, позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 51 496 гривень. Рішення набрало законної сили 20.12.2011 року (а.с.11). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 05.09.2013 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за користування грошима (проценти та 3% річних), позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам визначеними у договорі позики (5%) в розмірі 12000 гривень. Рішення набрало законної сили 17.09.2013року (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, а саме, договорів та інших правочинів. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч.1 ст.598 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, як то передбачено ст.599 ЦК України. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки умовами договору позики від 10.11.2008 року на суму 2 000 доларів США, що підтверджено рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2011 року, передбачено сплата відсотків в розмірі 5% в місяць, тому сума відсотків за період з 05.09.2013 року по 05.06.2014 року кладає 11800 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Умовами договору позики від 10.04.2009 року на суму 1000 доларів США, що підтверджено рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2011 року не визначено сплату відсотків тому є підстави застосування положення ч.2 ст.625 ЦК України, та стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3540 гривень. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280,611,1167,1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а договорами позики від 10.11.2008 року та від 10.04.2009 року не було передбачено відшкодування моральної шкоди, то задоволення позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Outcome: partial