Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду в кому просив стягнути з просить стягнути з Видавництва «Полтавський літератор» на його користь авторську винагороду в сумі 129 04 грн., не виплачений гонорар - 129 04 грн., моральну шкоду в розмірі 129, 04 грн. та зобов'язати видавництво «Полтавський літератор» виконати умови угоди та видати 8 томів роману «[INFO]» тиражами, зумовленими в договорі. На підтвердження своїх вимог вказував, що 14.10.1999 року він, як автор - професійний письменник, уклав з видавництвом «Полтавський літератор» видавничий договір на літературні твори на створення та видання роману «[INFO]» в 10 томах у 26 книгах тиражем по 25 тисяч примірників кожного тому. Строк видавництва не обумовлювався. Твір він перебав видавництву під час укладення договору, про що зазначено в самому договорі. Винагорода за виконану роботу була встановлена на той час у розмірі 1 612,8 доларів за кожен том, тобто 16 128 доларів, що в гривневому еквіваленті становить 129 024 грн. Видавництво «Полтавський літератор» станом на 28 березня 2013 року 7 томів у 19 книгах з 10 томів у 26 книгах, передбачених договором, а саме: «[INFO]» в трьох книгах, тиражем 25 000 прим.; «[INFO]» в трьох книгах тиражем 2 000 прим.; «[INFO]», в трьох книгах, тиражем 1 000 прим; «[INFO]» в одній книзі тиражем 2 000 прим.; «[INFO]» в трьох книгах тиражем 1 000 прим.; «[INFO]» в трьох книгах тиражем 25 000 прим; «[INFO]» в одній книзі тиражем 2 000 прим; «[INFO]» в трьох книгах тиражем 1 000 прим.; «[INFO]», першу книгу з трьох тому «[INFO]» пробним тиражем 20 шт. Він, як автор, отримав по 10 примірників кожного виданого тому. До видання томів «[INFO]» та «[INFO]» видавництво «Полтавський літератор» не приступило. Тільки два томи «[INFO]» та «[INFO]» видано тиражами, зумовленими в договорі. Позивач вважає, що він виконав свої авторські зобов'язання у день підписання договору, передавши 2 примірники роману, однак видавництво «Полтавський літератор» не виконало повністю взятих на себе договором зобов'язань про надання твору і не виплатило йому винагороду, що передбачена умовами договору, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Видавництво «Полтавський літератор» заперечувало проти позовних вимог [PERSON] на тій підставі, що ніколи не укладало з позивачем видавничого договору на видання твору «[INFO]». Договір вважає сфабрикованим, оскільки він складений з численними порушеннями: використовувались різні кольори кулькової ручки, на підпису позивача стоїть печатка не автора, а Полтавської спілки видавців, сума договору визначена не в національній валюті, а в умовних одиницях, до договору не надано акту приймання - передачі рукописного тексту твору «[INFO]» та комп'ютерних дисків, про які позивач зазначає в позовній заяві. До того ж у видавництва взагалі відсутній екземпляр даного договору. Про видання частини твору «[INFO]» комунальними підприємствами «Гадяч» «Поліграфсервіс» (Глобино), «Кобеляки», «Кременчук», «Лубни» видавництву стало відомо лише з позовної заяви [PERSON] (а.с. 22). Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.11.2013 року в якості співвідповідача по справі була залучена Полтавська спілка видавців, від якої письмових заперечень чи пояснень по даній справі на адресу суду не надходило. Позивач надіслав до суд заяву про неможливість брати участь у судовому засіданні через стан здоров'я. Представник видавництва «Полтавський літератор» подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову заперечував та додатково вказував, що прокуратурою Київського району м. Полтави 28.02.2014 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження за фактом неправомірних дій [PERSON] Представник Полтавської спілки видавців у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 14.10.1999 року між видавництвом «Полтавський літератор» в особі директора «[PERSON]» та [PERSON] як автором був укладений видавничий договір на літературні твори (а.с. 2) П. 1 даного договору обумовлено, що автор передає або зобов'язується створити та передати видавництву для видання та перевидання українською мовою свій твір - роман «[INFO]» в 10 томах у двох примірниках, надрукованих на машинці з великим очком літер через два інтервали, по 28-30 рядків на кожній сторінці і 60 -65 знаків у рядку. Рукопис вважається таким, що надійшов до видавництва, якщо його подано комплексно та оформлено відповідно до вимог Типового положення про підготовку рукопису до видання. У даному пункті в дужках мається застереження, що роман уже поданий до видавництва. П. 2 договору встановлено, що від дня його укладення та до закінчення трьох років після ухвалення рукопису автор зобов'язується не передавати для видання іншим організаціям роман «[INFO]» в 10 томах або його частину без письмової згоди видавництва. П. 9 був визначений гонорар у розмірі 16 128 умовних одиниць, який видавництво зобов'язувалось сплатити автору. У п. 13 вказано, що спори по договору розглядаються згідно з чинним законодавством. Згідно з ч. 2 ст. 472 ЦК Української РСР в редакції 1963 року відносини, що складаються у зв'язку із створенням та використанням об'єктів авторського права і суміжних прав, регулюються законом України «Про авторське право і суміжні права» та іншими законодавчими актами України. П. 3. загальної частини Національного Стандарту № 4 «Оцінка майнових прав інтелектуальної власності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1188, визначено, що авторська винагорода - плата творцю (винахіднику, автору) за використання об'єкта права інтелектуальної власності, розмір якої визначається договором з урахуванням положень нормативно-правових актів з питань інтелектуальної власності. Визначення «гонорар» в чинному законодавстві відсутнє. Змістовне навантаження слова «гонорар» аналогічне змісту словосполучення «авторська винагорода» та використовується в розмовній мові. Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» в редакції, чинній на час укладення договору автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів. Розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі. Ст. 33 цього закону встановлено, що договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України. використання твору встановлюються в авторському договорі Відповідно до ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Ст. 165 цього ж кодексу визначено, що якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання. Позивачем умови договору виконані, твір створено та передано видавництву в момент укладення договору, про що вказано в п. 1. Жодних заперечень з цього приводу директором видавництва [PERSON] не висловлено, умова про оформлення передачі роману через Акт приймання - передачі в договорі відсутня. П. 4 Перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П. 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року N 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» на позовні вимоги майнового характеру, наприклад про стягнення винагороди за договором тощо, застосовується загальний строк позовної давності, визначений ЦК, тобто 3 роки з моменту, коли особа довідалася про порушення свого права (ст. 257 ЦК). Звернувшись до директора видавництва «Полтавський літератор» із письмовим запитом про кількість нереалізованих книг та томів роману «[INFO]», які залишаються на складі виробництва, позивач отримав відповідь, що у видавництві «Полтавський літератор» немає жодного примірника книги «[INFO]» (а.с. 3,4). У заяві від 17.04.2013 року позивач звернувся до видавництва «Полтавський літератор» із заявою про виплату обумовленого договором гонорару (а.с. 5). Протягом семиденного строку з дня пред'явлення вимоги про виплату обумовленого гонорару кошти позивачем не отримані. Таким чином, суд вважає, що договірні відносини між [PERSON] та видавництвом «Полтавським літератор» тривають і досі, оскільки [PERSON] свої обов'язки з передачі твору видавництву виконав, строк виконання видавничого договору на літературний твір не був вказаний в договорі й відраховується від дня пред'явлення вимоги про оплату винагороди, доказів того, що позивач отримав гонорар, відповідачем суду не надано, так само, як і доказів того, що він не укладав жодного договору з позивачем та документ є «сфабрикованим», протягом розгляду справи клопотань про проведення почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлялось, у судовому порядку даний договір не визнаний неукладеним, зустрічна позовна вимога про визнання договору недійсним або неукладеним відповідачем не подавалась, а тому договір є дійсним. Ч. 2 ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» особа, яка має авторське право, для сповіщення про свої права може використовувати знак охорони авторського права, який вміщується на кожному примірнику твору і складається з латинської літери С у колі - (С), імені (найменування) особи, яка має авторське право, і року першої публікації твору. В матеріалах справи містяться копія першого аркушу виданої Полтавським літератором книги [PERSON] «[INFO]: [INFO]», де латинською літерою С у колі - (С) позначені авторські права на цей твір Полтавського літератора та [PERSON] (а.с. 59). Таким чином, твердження видавництва про те, що вони ніколи не укладали з позивачем жодного договору, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до статей 526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та в строк, що ним передбачений. Ч. 1 ст. 612 ЦК України наголошує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання в силу ст. 629 ЦК України. У своєму листі № 17/03-01 від 17.03.2014 року, адресованому Прокуратурі Полтавської області, видавництво Полтавський літератор, описуючи обставини даної цивільної справи вказував, що умовні одиниці, в яких був обумовлений гонорар у спірному договорі, є доларами США. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату йому авторської винагороди, що за підрахунками суду станом на день подачі позову до суду - 07.06.2013 року становить 128 911 грн. 10 коп. ( 16 128 доларів США по курсу НБУ України станом на 07.06.2013 року 7,9930 грн. за 1 долар). Стосовно стягнення з видавництва «Полтавський літератор» на користь позивача моральної шкоди, то слід керуватися роз'ясненнями, викладеними в п. п. 3. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в яких вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на вищевикладене підстав для стягнення моральної шкоди суд не вбачає, оскільки позивач не довів її наявність . Враховуючи, що жодного договору між позивачем та співвідповідачем Полтавською спілкою видавців укладено не було, то в задоволенні позовних вимог [PERSON] до спілки, як до співвідповідача, слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то кошти необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial