Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач\~ звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить: визнати умови договорів про надання консультаційних послуг від 15 січня 2014 року № 40ББ-2 не виконаними; стягнути з відповідача: платіж, внесений за виконання умов договору від15 січня 2014 року № 40ББ-2 у розмірі 800 грн.; інфляційні втрати в розмірі 12411,42 грн.; упущену вигоду в розмірі 2436 грн.; витрати на проїзд до м. Дніпропетровськ у розмірі 122,05 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 січня 2014 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Лукінічною було укладено договір консультаційного обслуговування, відповідно до якого відповідач приймає на себе зобовязанні консультувати клієнта про варіанти житлових приміщень на ринку оренди та надавати інформацію про вакантні місця на ринку працевлаштування, а клієнт приймає на себе зобовязання прийняти зазначені послуги та сплатити їх вартість. Згідно умов договору позивач сплатив вартість послуг у розмірі 800 грн. Позивач вважає, що з боку відповідача умови договорів не виконані, у звязку з ненаданням консультаційних послуг. Крім того, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає, за місцем надання послуг відсутня. У січні, лютому, вересні 2014 року до відповідача направлено претензії, з вимогами розірвання договорів, у звязку з їх не виконанням та поверненням 800 грн. коштів сплачених за виконання умов договорів. Однак відповідач на претензії не відреагувала, продовжує ухилятися від виконання умов договорів. Оскільки відповідач одержала суму оплати за виконання робіт, але свої зобовязання за договорами не виконала, просить стягнути розмір інфляційних втрат у сумі 12411,42 грн. Крім того, у звязку з невиконанням відповідачем умов договорів, позивач не працевлаштувався та не знайшов житлового приміщення на умовах оренди тому розмір упущеної вигоди оцінює за розмірами мінімальної заробітної плати за період з 15.01.2014 по 15.04.2014 в сумі 2436 грн. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи в судове засідання не зявився, звернувся із заявою про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не зявилась, про день, час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності. Крім того, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що позов не визнає, оскільки позивач самостійно відмовився від подальшої співпраці, та повідомив, що в оренді житла більше не потребує. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1ст. 179 ЦПК України). Частинами 1, 3 і 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. В ході судового розгляду встановлено, що\~05 січня 2014 року позивачем було укладено договір № 40ББ-2 консультаційного обслуговування, відповідно до п. 1.1 якого відповідач приймає на себе зобовязанні консультувати клієнта про варіанти житлових приміщень на ринку оренди та надавати інформацію про вакантні місця на ринку працевлаштування, а клієнт приймає на себе зобовязання прийняти зазначені послуги та сплатити їх вартість. Згідно п. 4.1 договору вартість консультаційних послуг консультаційного договору (оренда приміщень) складає 800 грн. Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору позивач виконав умови та сплатив вартість послуг, на момент його підписання, що підтверджується квитанцією № 40ББ2 від 15.01.2014. Однак, відповідач умови договорів не виконав. Згідно ст.\~509 ЦК України,\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 5.3 договору консультаційного обслуговування (оренда приміщень) передбачено можливість розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативою клієнта, а також зазначено, що вартість оплати не повертається клієнту тільки у разі не отримання ним послуг у повному обсязі за відсутністю вини ФОП [PERSON]. Як вбачається з письмових пояснень відповідача, позивач був її клієнтом та уклав договір консультативного обслуговування, за яким вона надала варіанти житла. Інформація була надана в повному обсязі, згідно договору. Позивач оплатив послуги під час підписання договору, чим підтвердив свою згоду на співпрацю. Після першого варіанту надання житла, вона здзвонилася з позивачем, на що останній повідомив, що квартира вже зайнята, після чого від надання подальших послуг він відмовився. Пунктами 3. 3 договору консультаційного обслуговування, передбачено, що ФЛП [PERSON] не несе відповідальності за дію чи бездіяльність роботодавця. Згідно п. 3.8-у випадку невиконання клієнтом п.2.2.3 цього договору, вважається, що ФЛП [PERSON] виконала зобовязання за цим договором. Відповідно до п. 3.9. вказаного договору - при виявленні істотних недоліків у наданій послуги клієнт має право за своїм вибором зажадати у ФЛП [PERSON]: безоплатного усунення недоліків в наданій послуги; безоплатного повторного надання послуги і т.д. згідно діючому законодавству України. Вказані вимоги можуть бути заявлені клієнтом тільки після отримання послуги в повному обсязі та підлягають задоволенню при наявності вини ФЛП [PERSON]. На момент підписання договору позивач був згоден з його умовами. Згідно\~ст. 625 ЦК України\~- боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4. ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частин 1 і 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.\~Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.\~Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.\~ Приписи ст. 625 ЦК України\~про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі\~І «Загальні положення про зобовязання», тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Даючи правову оцінку наданим доказам в обґрунтування вимог позивача, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними, у звязку з чим не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed