Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача кошти в сумі 7\~308 грн, та понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що позивачем на виконання вимог Закону 76-VІІІ, ч.6 ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи рішення ради суддів України № 6 від 05.02.2015 року та рекомендаційний лист головного розпорядника коштів ДСАУ № 1-315/15 від 15.01.2015 року, було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління № 13 від 10.02.2015 року виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. В подальшому, територіальним управлінням від ДСА України в Київській області отримано рекомендації до звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту, де зазначено, що необхідно забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди, виплаченої з порушенням вимог прикінцевих положень закону 76-VІІІ суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на загальну суму 919,6 тис. грн. Наказом голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року до начальника управління було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, однією з підстав винесення якого була виплата суддям винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на загальну суму 919,6 тис. грн. В подальшому наказ голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року було оскаржено в судовому порядку. 22.11.2016 року Вищий адміністративний суд України, задовольнивши касаційну скаргу начальника територіального управління ДСА України в Київській області, залишив в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2016 року, якою було визнано незаконним та скасовано наказ голови ДСА України № 84 від 28.04.2016р. про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до начальника територіального управління ДСА України в Київській області. Листом голови ДСАУ №6-6511/16 від 14.09.2016 року повідомлено територіальне управління щодо подальшого притягнення начальника управління до дисциплінарної відповідальності через не усунення територіальним управлінням «порушень», виявлених під час аудиту (зокрема щодо невжиття заходів по стягненню з суддів та працівників апаратів судів «надмірно» виплачених коштів). На виконання вищевказаного листа, 29.09.2016 року територіальне управління було вимушено звернутись до 136 суддів (в тому числі до відповідача даного позову) із інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які на думку голови ДСАУ (розпорядника коштів вищого рівня) були їм незаконно виплачені. Тому, на виконання вимоги голови ДСАУ (як головного розпорядника коштів) територіальне управління було вимушено звернутися із позовом до відповідача про стягнення виплаченої суддівської винагороди у сумі 7\~308,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. направив на адресу суду клопотання із зазначенням недоліків позовної заяви та просив залишити її без руху. Інших заяв чи клопотань не подавав. Представник третьої особи Державної судової адміністрації України в засідання суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини. Судом встановлено, що на виконання вимог п. 10 розділу ІІІ прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України № 75-VІІІ від 28.12.2014 року, листа Державної судової адміністрації України від 15.01.2015 року № 1-315/15 та на підставі наказу начальника територіального управління ДАС України в Київській області від 02.02.2015 року № 15/0 проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області (у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди). На підставі наказу начальника територіального управління № 13 від 10.02.2015 року виплачено суддям суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Відповідно до рекомендацій до звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності, ефективності та фінансового аудиту у територіальному управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 25 березня 2016 року № 6-16/2 рекомендовано забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди виплаченої з порушення вимог Прикінцевих положень Закону 76-VІІІ у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на загальну суму 919,6 тис. грн. За змістом ст. 127 КЗпП повернення підприємству зайво виплачених коштів\~можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених унаслідок рахункових помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації\~(ст. 136 КЗпП). Відповідно до частин першої та другої статті\~1212\~Цивільного кодексу України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У п. 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13 зазначається, що вирішуючи спори, пов'язані із застосуванням ст. 127 КЗпПУ суди мають враховувати, що: вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати і сум, зайво виплачених унаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого та своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами, якщо роботодавець не має можливості провести вирахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього або минув місячний строк для видання відповідного наказу, або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону й інших нормативно-правових актів, у т. ч. колективного договору. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що\~не підлягають\~поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування,\~якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з позовної заяви, лічильна помилка при нарахуванні суддівської винагороди була відсутня, тому відсутні і підстави для її стягнення. Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП, ст. 1215 ЦК України. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої\~статті 1215 ЦК\~України (зокрема), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про стягнення коштів. Відповідно до вимог\~статті 88 ЦПК України\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача вимоги про стягнення судового збору не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed