Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом про розподіл майна подружжя яке набуто у шлюбі, просив суд: - визнати за [PERSON] [INFO] право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; - стягнути з [PERSON] [INFO] розмір судових витрат, а саме судовий збір у розмірі 2 912 гривень 35 копійок та витрати на правову допомогу адвоката. Від представника позивача, адвоката Малінінкової Д.К. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідачі не з`явилась попередньо надавши до суду заяву у якій вона відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] перебуваю у шлюбі, що зареєстровано 26 червня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 86 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Допропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Спільних малолітніх або неповнолітніх дітей від даного шлюбу у сторін не має. Згідно договору купівлі - продажу від 21 червня 2018 року, посвідченого Луговою Л.П., приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області, встановлено, що продавець - [PERSON] передала, а покупець - [PERSON] , зі згоди чоловіка [PERSON] , підпис якого на відповідній заяві засвідчено 21.06.2018 року Луговою Л.П. , приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області, прийняла у власність наступне майно: квартиру номер 1, двокімнатну, житловою площею 30,4 кв.м., загальною площею 58, 1 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності від 21.06.2018 року. Факт фінансової участі, позивача та наявність коштів для придбання квартири, підтверджується виписками за депозитними договорами, а саме: - за Договором «Депозит Плюс» за період 3004.2013 року - 25.06.2019 року; - за Договором «Депозит Плюс» за період 31.07.2013 року - 25.06.2019 року; - за Договором «стандарт» з 11.10.2012 року по 25.06.2019 року; - за випискою по рахунку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 25.06.2019 року. Із позову також вбачається, що на даний час позивач, через непорозуміння із Відповідачем не може знайти спільної, як і не можемо вирішити питання із спірною квартирою. На даний час позивач не має бажання розривати шлюб, але хоче встановити рівність прав, як рівного співвласника квартири [ADDRESS] , адже на даний час я відчуваю обмеження своїх прав на володіння, користування та розпорядження даним майном. Отже, судом встановлено, що за час спільного проживання у період часу з 26.06.2012р. по 21.06.2018р. сторони мають спільне майно подружжя у виді квартири [ADDRESS] , так як відповідач в позасудовому порядку відмовився від його поділу. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на визнання права власності на частку у спільному сумісному майнові подружжя у загальному порядку, окрім судового. У відповідності до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них. продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакогіичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- удівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] посилаючись на норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині визнання права власності на Ѕ частину квартири, стягнення частини судового збору, що ж стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу то в цій частині, - слід відмовити, оскільки позивачем до суду не надано доказів та відповідних розрахунків понесених таких витрат.

Outcome: partial