Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області із вказаною позовною заявою в якій просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2001 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON] . Подружні стосунки з відповідачкою були припинені з лютого 2015 року через відсутність взаєморозуміння, спільних поглядів на життя та сімейних обов`язків по веденню спільного господарства. Спору про поділ майна і утримання та виховання дитини немає. Примирення та подальше сімейне життя позивач вважає неможливим, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року справу прийнято до провадження та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі визначений строк для надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечення. В судове засідання позивач не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив справу розглянути без його участі зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 25 серпня 2001 року, актовий запис № 408, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 серпня 2001 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачкою припинили вести спільне господарство, сімейні відносини між ними припинились остаточно з лютого 2015 року. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спору про поділ спільного майна подружжя та про утримання і виховання дитини між сторонами на час розгляду даної справи немає. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 110, 112, 115, СК України,

Outcome: approved