Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом посилаючись на те що, він є власником домоволодіння № 16, розташованого по провулку Польовому міста Куп'янська Харківської області. Крім нього, у помешканні значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON] і її мати [PERSON], які в грудні 2014 року без попередження виїхали за межі України та з того часу убудинку не проживають, участі в утриманні житла не приймають, їх речі відсутні. Реєстрація цих осіб у будинку перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своєю нерухомістю та скористатися правом на оформлення субсидії, тому він змушений звернутися з даним позовом до суду. Сторони по справі надали суду заяви, у яких позивач просив розглянути справу у його відсутності і задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] згідно їх заяви, посвідченої 10.10.2016 року нотаріусом нотаріального округу м. Жигульовська Самарської області [PERSON], не мають заперечень проти позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Харківська область м. Купянськ провулок Польовий, 16 ( а.с.43). \~ Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши позиції сторін і перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область м. Купянськ, провулок Польовий, 16 (колишній номер 12) що підтверджується копіями : свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.06.2012 р. приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 846; витягом про державну реєстрацію прав; договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого 02.08.2012 року приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 1248; витягу з Державного реєстру правочинів та нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 11.03.2013 року про здійснення повного розрахунку за купівлю-продаж частини домоволодіння ( а.с.4-7,14,15). Згідно копій довідок уповноважених виконкому Купянської міськради по квартальним комітетам № 11 і № 5, виданих і 25.02.2016 р. за № 1396 і 12.08.2016 р. за № 3665 відповідно, а також копій побудинкової книги та паспорту позивача, [PERSON] зареєстрований і мешкає за адресою: м. Купянськ, Харківської області, провулок Польовий, 16, та разом з ним значаться зареєстрованими, але не мешкають, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8-13,16,17,18). Крім того, факт не проживання відповідачів з 15 грудня 2014 року за місцем їх реєстрації у будинку позивача підтверджується копією комісійного акту, складеного 30 липня 2016 року мешканцями провулку Польового та погодженого уповноваженим виконкому по квартальному комітету № 5 [PERSON] 12.08.2016 р. ( а.с.19). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на грунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сімї власника житла понад рік). Крім того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Визнання відповідачами предявленого позову, що підтверджується надісланою ними нотаріально посвідченою заявою, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі добровільно виїхали з належного позивачу домоволодіння за межі України, на протязі тривалого часу будинком не користуються, про що свідчить акт і заява відповідачів, надіслана з м. Жигульовська Самарської області, але з реєстраційного обліку дотепер не знімаються, участі в утриманні житла не приймають, не є членами сімї власника майна та підстави для збереження за ними цього приміщення відсутні. [PERSON], як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись свою власністю, однак реєстрація місця проживання відповідачів у належному позивачу домоволодінні перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав. На підставі викладеного вище, ґрунтуючись на наданих суду доказах, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved