Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 22 серпня 2006 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідачу земельну ділянку, загальною площею 0,438 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], а відповідач взяла на себе зобов'язання довічно утримувати позивача. Також позивач стверджує, що 18 вересня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідачу житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], а відповідач взяла на себе зобов'язання довічно утримувати позивача та надавати позивачу щомісячно грошові кошти. Як зазначає позивач, [PERSON] не належно виконує умови вищезазначених договорів, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом, в якому просить спірні договори розірвати. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2014 року вищезазначене рішення суду скасовано та призначено до справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив справу слухати за його відсутності, раніше заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Після скасування заочного рішення, відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 22 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Бобковим О.В., зареєстровано в реєстрі за №2-5360, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідачу земельну ділянку, загальною площею 0,438 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], а відповідач взяла на себе зобов'язання довічно утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом, піклуванням, іншою необхідною допомогою, а також матеріальне забезпечення з утримання, яке щомісячно має надаватися [PERSON] становить 300 гривень. 18 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В., зареєстровано в реєстрі за №2205, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідачу житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, загальною площею 51,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], а відповідач взяла на себе зобов'язання довічно утримувати позивача, щомісячно надавати позивачу грошову суму в розмірі, не менше 500,00 гривень. Відповідно до вимог ст.ст. 744 та 745 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або)доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно,підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Вимогами ч. 1 ст. 756 ЦК України, У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, враховуючи, що відповідач не належним чином виконує свої обов'язки за договорами про довічне утримання, факт якого відповідачем не спростовується, у зв'язку з чим порушено права позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved