Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 15.09.2006 р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 3700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 31.12.2017 р. в сумі 65042,63 грн., яка\~ складається із заборгованості за кредитом 3977,74 грн., заборгованості за відсотками 53691,43 грн., пені 3800,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3073,46 грн. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.\~ \~ Ухвалою суду від 29.03.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. За змістом ст.ст.3,6,627\~ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049\~ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що між сторонами 15.09.2006 р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 3700,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно розрахунку заборгованість відповідачки перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 31.12.2017 р. становить 65042,63 грн., яка\~ складається із заборгованості за кредитом 3977,74 грн., заборгованості за відсотками 53691,43 грн., пені 3800,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3073,46 грн. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Банк надав відповідачці кредитні кошти, які остання повинна була повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Однак, як встановлено судом, відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконувала свого зобовязання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, вносила платежі в меншому розмірі та несвоєчасно, у звязку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який відповідачкою не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Разом з тим, в межах даної цивільної справи відповідачка заявила про застосування строку позовної давності, тому вирішуючи справу, суд виходить з такого. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявоюсторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір передбачав застосування кредитної картки як засобу надання/повернення кредиту та щомісячне погашення кредитних коштів рівними платежами, з кінцем строком повернення, що відповідає строку дії картки. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що Банк у звязку з порушенням відповідачкою свого обовязку по сплаті щомісячних платежів мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, а щодо вимог про повне повернення кредитних коштів з моменту закінчення строку дії картки. Суд встановив, що за змістом Заяви позичальника від 15.09.2006 р. строк дії кредитної картки становив 3 роки, тобто до 15.09.2009 р. Відомості щодо перевипуску кредитної картки на новий строк надані позивачем докази не містять. В той же час, з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка, отримавши кредитні кошти, вносила платежі на погашення тіла кредиту та відсотків нерегулярно та в меншому розмірі, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 15.09.2009 р. (кінцевий строк повернення кредиту в повному обсязі) кредитні кошти відповідачкою Банку повернуті не були, про що свідчить наявність заборгованості за тілом кредиту в сумі 3540,21 грн. (поточна заборгованість), 176,80 грн. (прострочена заборгованість), та за відсотками 97,07 грн. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що у звязку з порушенням відповідачкою свого обовязку по сплаті щомісячних платежів, позивач мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, а щодо вимог про повернення кредитних коштів в повному обсязі в межах 3-річного строку позовної давності, який повинен обчислюватись в даному випадку з 16.09.2009 р. і спливати 16.09.2012 р. В той же час судом встановлено, що відповідачка після 16.09.2009 р. продовжувала щомісячно вносити платежі на погашення кредиту та нарахованих відсотків, що, на думку суду, є свідченням визнання нею свого боргу та обовязку по поверненню кредиту і нарахованих відсотків, і відповідно до вимог ст.264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної даності. Разом з тим, останній такий платіж відповідачка здійснила 25.09.2014 р., чим в останній раз перервала строк позовної давності за вимогами про повернення кредитних коштів і відповідно до ст.264 ЦК України цей строк почав текти заново та повинен обчислювати з 26.09.2014 р. по 26.09.2017 р. З даним позовом банк звернувся до суду 16.02.2018 р. і суд вважає, що даний позов поданий позивачем поза межами 3-річного строку позовної давності, клопотання про поновлення вказаного строку з поважних причин не заявляв, що відповідно до ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed