Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про встановлення факту її проживання з померлим [PERSON] однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 2000 року по 7 травня 2008 року та поділу їх спільного сумісного майна, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] батьки померлого [PERSON], та співвідповідач [PERSON] його дочка від першого шлюбу, позов визнали частково, а саме, в частині спільного проживання їх сина та батька с позивачем у період з 2000 року до дня реєстрації їх шлюбу 7 травня 2008 року, заперечуючи лише такий період протягом року у 2006 році, тобто, саме на час придбання ним, [PERSON], спірної квартири. Вони наполягали на тому, що квартира була придбана померлим за його гроші, виручені ним від продажу у 2006 році належного йому земельного паю. Представник третьої особи до суду не зявився, хоча про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, а також чисельні фотографії з відображенням на них померлого [PERSON] з позивачем та у групі інших осіб, в тому числі, свідками по зазначеній цивільній справі, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позову, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Положеннями п.п.1 та 3 ч.1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до положень ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як вбачається з положень п.п.23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. У відповідності до договору купівлі-продажу від 22 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2414, [PERSON] придбав за 17500 грн. трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із свідоцтва серії І-ОК № 062968 від 7.05.2008 року, позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] 7 травня 2008 року. У відповідності до відміток в паспорті, до 5 квітня 2011 року позивач була зареєстрована в [INFO], а потім [ADDRESS]. Згідно свідоцтва серії І-ОК № 322889 від 26 січня 2015 року, [PERSON] помер 23 січня 2015 року. З огляду спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що його спадкоємцями є позивач та відповідачі по зазначеній цивільній справі. Свідки [PERSON] дочка позивача, [PERSON] сусідка позивача, [PERSON] сусід за старою адресою проживання позивача та померлого, [PERSON] та [PERSON] сусідки за новою адресою, [PERSON] мати позивача, [PERSON] у матері якого тимчасово мешкав померлий та їх сусідка [PERSON] дали показання з приводу спільного проживання позивача та померлого [PERSON] у період з 2000 року по час реєстрації ними шлюбу у 2008 році та зловживання ним спірними напоями. При цьому, обставині нібито окремого їх проживання саме у 2006 році, тобто на час придбання [PERSON], спірної квартири суперечливі. Разом з тим, вони підтвердили, що саме після продажу земельного паю у лютому 2006 року [PERSON] купив квартиру та автомобіль. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 493, [PERSON] продав належну йому земельну ділянку, площею 5,34 га, для ведення особистого селянського господарства, за 1.278.930 грн. Таким чином, суд з огляду на зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку щодо проживання сторін однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 2000 року по 7 травня 2008 року. Разом з тим, суд задовольняє вимоги позову в цієї частині частково, виходячи з того, що можливість встановлення зазначеного факту відбулося лише з часу набрання чинності, тобто з 1 січня 2004 року, Сімейного кодексу України, а тому встановлює факт проживання позивача та [PERSON], померлого 23 січня 2015 року, однією сімєю без шлюбу у період з 1 січня 2004 року по 6 травня 2008 року. Що стосується вимог позову про визнання спірної квартири [ADDRESS] спільним майном позивача та її співмешканця, а з травня 2008 року - чоловіка, то вони не підлягають до задоволення, оскільки, на думку суду придбання померлим [PERSON] зазначеної нерухомості відбулося саме за його особисті кошті, що були отримані ним від продажу належної йому земельної ділянки. Суд критично ставиться до пояснень позивача та його представника, а також окремих свідків, щодо придбання спірної квартири саме за спільні кошти заявниці та померлого, оскільки спростовуються встановленими в суді обставинами та зібраними по справі доказами. Матеріалами справи також спростовуються пояснення представника позивача щодо правомірності продажу померлим [PERSON] земельної ділянки у період дії відповідного мораторію на її продаж, оскільки вищезазначений договір невизнаний недійсним та не скасований, а також предметом продажу була земельна ділянка не сільськогосподарського призначення, а ведення, саме особистого селянського господарства. На підставі наведеного та

Outcome: partial