Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04 квітня 2013 року, відповідач отримала кредит у вигляды встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості кредитом. Разом з тим, скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконує умови договору, вказані кошти, проценти та інші обовязкові платежі передбачені договором не повертає, у звязку з чим, станом на 23 лютого 2016 року виникла заборгованість в сумі 26351,33 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 13255,83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 11264,48 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 100,00 грн., а також штраф 500,00 грн. (фіксована складова), та 1231,02 грн. (процентна складова). На підставі ст.ст. 526, 530, 610-612, 629,651, 1054 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість по договору кредиту 26351,33 грн. та судовий збір 1378,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечував. \~ Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством \~порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань суду не надавала. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи \~за його відсутності або якщо \~повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобовязана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 04 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви, довідки про умови кредитування, Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умов та Правил). На підставі вказаного договору, 30 квітня 2013 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в сумі 5000 грн.. Договором передбачено, що за користування кредитними коштами боржник сплачує проценти у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.. Пунктами 2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов та Правил передбачено, що банк має право самостійно змінювати розмір кредитного ліміту (зменшувати, збільшувати). Зі змісту довідки про зміну умов кредитування відповідача, 21 травня 2013 року, 11 грудня 2013 року, 10 червня 2014 року, 21 червня 2014 року та 11 липня 2014 року розмір кредитного ліміту було збільшено до 16700 грн., 4 вересня 2015 року розмір кредитного ліміту зменшено до 13180 грн.. Відповідно до п. 1.2.5. Умов та Правил позичальник зобовязувалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісію відповідно до умов договору. З умов кредитування вбачається, що позичальник повинен погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами, до 25 числа місяця, що слідує за обліковим, у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Разом з тим, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 23 лютого 2016 року відповідач порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за кредитом 13255,83 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 11264,48 грн.. Зі змісту ч.2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно ст. 1048 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] свої зобов'язання, щодо повернення кредиту, процентів за його користування не виконує, вимога позивача про стягнення з відповідача вище вказаних сум є обґрунтованою. Разом з тим, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісії та пенею задоволенню не підлягає, оскільки комісія та пеня мають різну правову природу та не можуть поєднуватись. З наданих позивачем умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна Голд», вбачається, що комісія за кредитне обслуговування - відсутня. Згідно до вказаних умов кредитування, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості має наступні складові: пеня 1 (базова процентна ставка за договором/30 - починаючи за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1 % від заборгованості, але не менше 50 грн.) З дослідженого розрахунку заборгованості вбачається, що пеня (комісія) нараховувалась позивачем з 01 березня 2014 року у сумі 50 грн., а з 30 червня 2015 року в розмірі 100 грн. При заявлені вказаної вимоги, позивачем не зазначено яким із зазначених способів нараховувалась пеня. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що навіть після неодноразової зміни процентної ставки, розмір нарахованої пені (комісії) не змінився, що ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості за даною вимогою. Враховуючи, що згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за комісією (пенею) в сумі 100,00 грн. не знайшла своє підтвердження, у звязку з чим, в задоволенні вказаної вимоги необхідно відмовити. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пунктом 1.5.30. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф 500 грн. + 5 % від заборгованості. Враховуючи, що [PERSON] порушила встановлені строки платежів, з неї, відповідно до п. 1.5.30. Умов та Правил, має бути стягнений штраф: 500 грн. (фіксована частина) та з врахуванням вищевикладеного, щодо відмови в задоволені вимоги про стягнення комісії, - 1226 грн. 02 коп. (процентна складова): ((13255,83 грн. + 11264,48 грн.) х 5% /100 % = 1226,02 грн.) За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача на користь банку мають бути стягнуті судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1364 грн. 22 коп. (1378 грн. х 99 % / 100% ). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial