Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача ПАТ «СК «Уніка» на її користь, з урахуванням їх уточнення: 363\~200 грн. страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоровя на випадок хвороби позичальника кредиту № 011145/0136/0000070 від 06.10.2014 року, укладеного між нею та страховою компанією; 300\~706,85 грн. у виді пені у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період за який сплачувалася пеня, за кожен день затримки здійснення страхової виплати за вищезазначеним договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоровя; 24\~060,75 грн. у виді 3% річних за кожен день прострочення здійснення страхової виплати за цим же правочином; 87\~168,00 грн. інфляційних втрат за прострочення здійснення страхової виплати та 100000 грн. моральної шкоди. Свій позов вона мотивувала тим, що 18 липня 2006 року між нею та третьою особою - банком був укладений кредитний договір № 014/0001/74/1607. Відповідно до п.3.7. зазначеного кредитного договору, обовязковою умовою надання кредиту є страхування життя Позичальника та/або страхування від нещасних випадків, залежно від умов програм кредитування. На виконання вимог вказаного пункту кредитного договору заявницею, починаючи з 13.10.2009 року, щорічно, укладались відповідні договори страхування від нещасних випадків та здоровя, а саме, з відповідачем - ПАТ «Страхова компанія «УНІКА». 06.10.2014 року між ними був укладений черговий Договір № 011145/0136/0000070. 17.03.2015 року їй було встановлено інвалідність ІІ-ої групи, що є страховим випадком згідно Договору страхування, про що вона заявила до страхової компанії у визначеному Договором порядку. Однак, відповідач безпідставно прийняв рішення № 3686 від 25.05.2015 року про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до Договору страхування було визначено вигодонабувача третю особу «[PERSON] Аваль», яке при настанні страхового випадку набуває права на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості Застрахованої особи за Кредитним договором № 014/0001/74/1607 від 18.07.2006 року. Через загострення діагнозу Церебральний атеросклероз, який їй був встановлений з 20 по 24 жовтня 2014 року, а тому, вона була направлена на огляд МСЕК, внаслідок чого їй було встановлено II групу інвалідності. Таким чином, загострення хвороби через яку настав страховий випадок, виникло саме під час дії Договору страхування, що безумовно свідчить про неправомірність рішення відповідача про відмову у виплаті їй страхового відшкодування. Після надання доказів про наявність страхового випадку Банку, як Вигодонабувачу, нею було отримано Лист від 13.11.2015 року, яким було повідомлено, що ПАТ «[PERSON] Аваль» прийнято рішення про оскарження відмови у виплаті страхового відшкодування за Кредитним договором № 014/0001/74/1607 від 18.07.2006 року. Проте, понад рік Банком не було вчинено жодних дій, спрямованих на реалізацію його права, як Вигодонабувача, на отримання страхового відшкодування. У звязку з викладеним, до ПАТ «[PERSON] Аваль» було направлено повторний адвокатський запит від 16.01.2017 року щодо строків реалізації права Вигодонабувача на звернення з позовом до суду про стягнення страхового відшкодування за Договором страхування, на який 08.02.2017 року було отримано відповідь від Банку від 01.02.2017 року № 157-2- 7/288, яким [PERSON], вже змінивши попередню позицію, вказав, що відмова у виплаті страхового відшкодування порушує права саме Страхувальника, а не Банку, оскільки [PERSON] не є стороною договору страхування. Таким чином, ПАТ «[PERSON] Аваль», як Вигодонабувач, відмовився від свого першочергового права на звернення до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» з урахуванням пені за кожен день прострочення здійснення страхового відшкодування у відповідності до ст. 10. Закону України «Про захист прав споживачів»; пені, що передбачена п. 7.3. Договору страхування у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачувалася пеня, за кожен затримки; 3 % річних за кожен день прострочення здійснення страхової виплати та інфляційних втрат за прострочення здійснення страхової виплати за Договором страхування та надав можливість звернутися із відповідним позовом до суду особисто. З 20 по 24 жовтня 2014 року під час обстеження і лікування Позивача у відділенні захворювань центральної нервової системи судинної патології головного та спинного мозку КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» Позивачу було встановлено наступний діагноз: Церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба II ступеня. Отже, причиною встановлення інвалідності був «синдром ессенціального тремору рук з інтенційним компонентом до ступеня болізму, що різко обмежує рухову активність», що з'явився у неї 25.02.2015 року, тобто під час дії Договору страхування. Наслідком такого ускладнення стало встановлення діагнозу Церебральний атеросклероз саме під час першого огляду в лікаря, а саме з 20.10.2014 року, тобто вже також після укладення Договору страхування. Страхова сума за вказаним Договором страхування складає 454 000,00 грн., що вбачається з Додатку 1 до Договору страхування. Відповідно до п. п. «в» п. 4.1. Розділу 4 «Інші умови договору», що є додатком та невідємною частиною Договору страхування, при настанні страхового випадку страхова виплата здійснюється у наступних розмірах: при встановленні Застрахованій особі інвалідності ІІ-ої групи внаслідок хвороби 80% суми страхової виплати, що становить 363 200,00 грн. Враховуючи, що Страховик так і не виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, Позивач має право на додаткове стягнення із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» пені, що передбачена п. 7.3. Договору страхування у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день затримки; 3 % річних за кожен день прострочення здійснення страхової виплати та інфляційних втрат за прострочення здійснення страхової виплати за Договором страхування. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 100 000 грн. В судовому засіданні представник заявниці позов підтримав та просив його задовольнити. Представники Відповідача в судовому засіданні позов не визнали, вважаючи, що позивач приховала від страхової компанії наявність у неї хронічного захворювання, що унеможливлювало укладення щорічного договору страхування її здоровя, у звязку з чим відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним, з моменту його укладення вищезазначеного договору добровільного страхування від нещасних випадків та здоровя на випадок хвороби позичальника кредиту № 011145/0136/0000070 від 06.10.2014 року, укладений між сторонами, саме, з цих підстав. Представник третьої особи за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ПАТ ««[PERSON] Аваль», в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи банківська установа повідомлялася належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали,\~ вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст.22 ЦК України\~встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.\~Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з положеннями ст.1166 ЦК України,\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Зазначене положення також міститься в ст. З Закону України «Про страхування». Відповідно до положень ч.2 ст.636 ЦК України, виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Положеннями ч.4 ст.636 ЦК України передбачено, якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Відтак, виходячи з норм чинного законодавства України та умов укладеного сторонами договору страхування, позивач, правомірно заявила вимоги про стягнення страхового відшкодування на свою користь, враховуючи, що банк, як вигодонабувач, не заперечував проти цього. Як вбачається з правового висновку з постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 року у справі № 215/5112/13-ц, за участю ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» як відповідача та ПАТ «[PERSON] Аваль» як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору (ті самі особи, що в справі за позовом [PERSON]І.),встановлена неправомірність висновків апеляційної та касаційної інстанцій щодо відсутності у страхувальника права на вимогу відшкодування на свою користь, оскільки вони суперечать нормам матеріального права та обставинам справи, встановленим судами при розгляді справи. Згідно з положеннями ч.2 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як вбачається з положень ч.2 ст.625 ЦК України, \~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний заплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~ У чинному законодавстві України визначення поняття «грошового зобов'язання» міститься у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 якого грошове зобовязання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобовязань відносяться також зобовязання щодо сплати податків, зборів обовязкових платежів), страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобовязання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобовязань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. Правовий висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування є грошовим зобов'язанням, тому на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, міститься також у Постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року у праві № 6-ІООЗцсІб, у Постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі № 6- 2168цс15, у Постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12. Відтак, до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобовязання, що мало місце з боку Відповідача, оскільки безпідставна відмова у виплаті страхового відшкодування є саме порушенням грошового зобовязання, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з Відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Згідно із\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом п.п. 5, 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~(зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що 18 липня 2006 року між позивачем за первісним позовом [PERSON] та третьою особою ПАТ «[PERSON] Аваль», було укладено Кредитний договір № 014/0001/74/1607 (а.с. 16-17). 13 жовтня 2009 року між нею та відповідачем ЗАТ «СК «Кредо-Класик» був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоровя на випадок хвороби позичальника вищезазначеного кредиту № 011099/0136/0000322 (а.с. 36-37). 14 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоровя на випадок хвороби позичальника кредиту № 011108/0136/0000315 (а.с.19-21) та Додаток до нього (а.с.22). За заявою про його укладення, позивач 12 жовтня 2010 року своїм підписом засвідчила, що на той час вона перебувала в доброму фізичному стані та не мала спадкових та генетичних захворювань, вроджених вад розвитку, надала дозвіл на отримання страховиком від медичного персоналу ЛПУ будь-якої інформації щодо її фізичного стану, та за відміткою відповідача вона не потребує андерайтингу (тобто процесу аналізу запропонованих до страхування ризиків). Аналогічні правочини - страхування від нещасних випадків та здоровя на випадок хвороби позичальника кредиту укладалися між ними щорічно: 19.09.2011 року за № 011108/0136/0000968 (а.с.23-25), 09.10.2012 року за № 011145/0136/0000009 (а.с.26-28), 01.10.2013 року за № 011145/0136/0000050 (а.с.29-31), 06.10.2014 року за № 011145/0136/0000070 (а.с.32-34). 17 березня 2015 року позивачеві було встановлено інвалідність ІІ-ої групи, що підтверджується Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 233 КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» (а.с.94-95). 25 травня 2015 року відповідачем «СК«УНІКА» прийнято рішення № 3686 про відмову позивачеві у виплаті страхового відшкодування (а.с.50-51). Відповідно до умов договору страхування, був визначений вигодонабувач ПАТ «[PERSON] Аваль», яке при настанні страхового випадку набуває права на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за Кредитним договором № 014/0001/74/1607 від 18.07.2006 року. 13.07.2015 року позивач звернулася до третьої особи - ПАТ «[PERSON] Аваль», із заявою-вимогою про звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування із ПАТ «СК «Уніка» (а.с.38). 28 липня 2015 року від ПАТ «[PERSON] Аваль» на імя позивача надійшла відповідь № 151-2-7-00/686 на вказану вимогу-заяву, якою банківська установа повідомила заявницю про не надання установі документів на підтвердження або спростування відомостей про отримання страховою компанією від Васильківської ЦРЛ та Васильківської міжрайонної МСЕК щодо її захворювання, у звязку з чим не можливо обєктивно оцінити правомірність або неправомірність прийнятого Страховиком рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування (а.с.39). З відповіді Васильківської ЦРЛ № 485 від 07.09.2015 року вбачається, що загострення хвороби позивача, а саме, діагноз «ДЕ Пст з вестибулярними порушеннями. Вертебробазилярна недостатність в ст. субкомпенсації. Артеріальна гіпертензія АСТ», що призвело до встановлення їй «2-ої» групи інвалідності виникло 29.09.2014 року під час огляду невропатолога Васильківської ЦРЛ з її направленням до КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», яким, за період перебування позивача на обстежені з 20 по 24 жовтня 2014 року був встановлений діагноз «Церебральний атеросклероз» (а.с.42). У відповідності до листа третьої особи № 157-2-7/238 від 01.02.2017 року, відмова у виплаті страхового відшкодування порушує права саме Страхувальника, а не Банку, оскільки [PERSON] не є стороною договору страхування. Таким чином, ПАТ «[PERSON] Аваль», як Вигодонабувач, відмовився від свого першочергового права на звернення до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування з відповідача з урахуванням пені за кожен день прострочення здійснення страхового відшкодування у відповідності до ст. 10. Закону України «Про захист прав споживачів»; пені, що передбачена п. 7.3. Договору страхування у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачувалася пеня, за кожен затримки; 3 % річних за кожен день прострочення здійснення страхової виплати та інфляційних втрат за прострочення здійснення страхової виплати за Договором страхування та надав можливість звернутися із відповідним позовом до суду особисто, саме, [PERSON] (а.с.47). Відповідно до витягу з історії хвороби № 802921/1551 КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» позивач з 20 по 28 жовтня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.» (а.с. 48). Як вбачається з витягу із історії хвороби № 8200587/280 КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», позивач з 25 лютого по 10 березня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Церебральний атеросклероз. Артеріальна гіпертензія ІІ ст.» (а.с. 49). Виписками з Васильківської ЦРЛ підтверджується амбулаторне лікування [PERSON] в період з 20 по 28 жовтня 2014 року та з 25 лютого по 10 березня 2015 року (а.с. 70-74), що також підтверджується відповіддю Васильківської ЦРЛ на запит ПАТ «СК «Уніка» (а.с. 75-76). Відповідно до листа Васильківської ЦРЛ № 208 від 30.03.2017 року, позивач перебувала на лікуванні в денному стаціонарі поліклініки з 30 січня по 10 лютого 2009 року (а.с. 96-97). Згідно з листом Васильківської ЦРЛ № 235 від 07.04.2017 року, позивач 20 жовтня 2014 року була госпіталізована до КЗ КОР «КОКЛ № 1» (а.с.98-99). У відповідності до листа КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» № 910 від 24.04.2015 року, датою первинного встановлення діагнозу на захворювання позивача, за наслідками та ускладненнями якого вона визнано інвалідом 2-ої групи 22 жовтня 2014 року (а.с.100). 27.03.2015 року позивач повідомила ПАТ «СК «Уніка» про встановлення їй ІІ-ої групи інвалідності та прохання розглянути страховий випадок відповідно до умов страхування № 011145/0136/0000070 від 06.10.2014 року (а.с.101). Хвороба позивача також підтверджується консультативним висновком ГУ «Інститут геонтології ім.Д.Ф.Чеботарєва НАМН України» (а.с.102). Відповідно до висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку позивача «Київського обласного онкологічного диспансеру» від 03.03.2015 року позивач має посттравматичну зміну головного мозку у вигляді посттравматичної дисциркулярної енцефалопатії 2 ст. та посттравматичного церебрального арахноидита. Синдром «Арнольда-Кіарі» (а.с.105). Згідно виробничої характеристики позивач працювала головою правління Барахтянське споживче товариство Васильківської райспоживспілки та перебувала на лікарняному в періоди: з 15.11.2014 р. по 10.12.2014 р.; з 11.12.2014 р. по 08.01.2015 р.; з 09.01.2015 р. по 04.02.2015 р.; з 20.10.2014 р. по 29.10.2014 р.; з 30.10.2014 р. по 14.11.2014 р. (а.с.157-159). У відповідності до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії ААИ № 666596 від 1.04.2015 року та довідки МСЕК від 17 березня 2015 року, позивачці встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням. Таким чином, з урахуванням зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку, що хвороба позивача, яка дає право на отримання страхового відшкодування виникла та встановлена (24.10.2014 року), тобто після укладення (12-14.10.2014 року) чергового щорічного договору страхування її життя, при цьому суд зазначає, що віднесення зазначеної хвороби до спадкової та генетичної, або вродженої вади розвитку, представником страхової компанії не доведена, у звязку з чим, умови для процесу аналізу визначених договором страхування ризиків були відсутні, а тому, вимоги позову щодо його стягнення з відповідача з урахуванням 3%, інфляційних виплат та пені за затримання відповідної виплати підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд задовольняє позов в цієї частині частково, виходячи з положень ст.23 ЦК України, якими визначається відшкодування моральної шкоди (в чому вона полягає) та ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», у відповідності до яких, при задоволені вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ступень спричинених позивачу незручностей, вчинених відповідачем та його вину в цьому, а також те, що не виконання відповідачем покладених на нього за правочином обовязків призвело до певних фізичних та душевних страждань заявниці, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, і яку суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, визначає у розмірі еквівалентному 50000 грн. Відповідно до положень ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial