Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з позовною заявою до відповідача про повернення вартості замовлення за договором, стягнення пені. Свої позовні вимоги, згідно наданих уточнень, мотивує тим, що він 21.05.2019р. надав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 76562,00 грн. строком до 15.07.2019р., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Крім того, відповідачка зобов`язалася у разі не повернення в зазначений в розписці строк грошових коштів сплатити штрафні санкції з розрахунку 2% за кожний день прострочення повернення грошових коштів. Оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, станом на 15.07.2019року у неї утворилась заборгованість в розмірі 122 499,20грн. з яких: 76 562грн - сума основного боргу та 45 937,20грн - відсотки за прострочення повернення грошових коштів, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, провести розгляд справи за його відсутності та проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив не надала. Разом з тим, 14.01.2020р. надала до суду письмову заяву про відкладення слухання справи, у зв`язку з тим, що вона не може бути присутньою на засіданні за сімейними обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі викладеного, зважаючи на те, що відповідач не вказала конкретну та об`єктивну причину, яка унеможливлює її участь у судовому засіданні, а також не надала доказів на підтвердження такої обставини, тому відсутні підстави для відкладення розгляду справи. Крім того, зважаючи на тривалий розгляд справи, відповідач жодного разу не з`явилася в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ст.280 ЦПК, оскільки відповідач відзив не надала, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] передав в борг [PERSON] 76562,00 грн., строком до 15 липня 2019 року, що підтверджується розпискою, яку відповідач написала власноручно та оригінал якої зберігається у матеріалах справи. Таким чином, між відповідачем та позивачем був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем була надана розписка. Як вбачається із вказаної розписки, відповідач зобов`язалася у разі не повернення в зазначений в розписці строк грошових коштів сплатити штрафні санкції з розрахунку 2% за кожний день прострочення повернення грошових коштів. У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525, 526 даного кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, в силу приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як слідує із боргової розписки, контрагентами погоджено строк виконання боржником свого зобов`язання щодо повернення отриманих у позику коштів, а саме 15.07.2019р. У відповідності до ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1049 коментованого нормативно-правового акту, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, а також зважаючи на те, що станом на час розгляду та вирішення справи у суді відповідачем свої зобов`язання щодо повернення отриманих у борг грошових коштів у сумі 76562,00 грн. не виконані, позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення у повному обсязі як обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Разом з тим, приписами ст.1048 даного нормативно-правового акту унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як слідує із наявної у матеріалах справи розписки, сторонами погоджено сплату позичальником процентів за користування позикою у розмірі - 2% за кожен день прострочення повернення грошових коштів. Таким чином, сторонами договору позики самостійно встановлено розмір, методику обчислення процентної ставки за договором й порядок одержання процентів, що прямо передбачено законом та повністю відповідає принципу цивільного права - свободі договору (ст. 3 ЦК). З огляду на те, що у цивільному законодавстві відсутня пряма заборона, то сторони можуть вибрати просту форму нарахування процентів і в цьому випадку вони нараховуються лише на суму позики, або більш складну форму, згідно з якою проценти нараховуються на суму позики і на нараховані, але невиплачені проценти. Таким чином, оскільки відповідач відзив не надала та жодним чином не спростувала доводи позивача, зважаючи на те, що суд приймає рішення на підставі наявних в справі документів, оцінивши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за прострочення повернення грошових коштів в сумі 45937,20 грн. підлягають до задоволення. Окрім цього, відповідно до ст..141 ЦПК України, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved