Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 15.07.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, зобов'язання нарахувати та виплатити премію. Відповідно до рішень Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.02.2016 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 року позовні вимоги було частково задоволено. 23.03.2017 року рішення апеляційного суду було повністю виконано відповідачем та його поновлено на попередній посаді інженера І категорії сектору планування мережі регіонального технічного центру (м.Дніпропет-ровськ) технічного департаменту Київської філії ПрАТ «Київстар». Також зазначив, що трудові відносини з новим керівництвом ПрАТ «Київстар» з самого початку після поновлення його на роботі були напружені, як послідовність тривалих судових процесів та обіймання ним виборної посади члена профспілкового комітету. Як сумлінний працівник він повністю виконує вимоги ст.139 КЗпП України. В 2015 році він долучився до благодійної акції «Здай кров - спаси життя воїна АТО», вирішив стати донором та перебував на обліку в КП «Дніпропетровська обласна станція переливання крові», неодноразово викликався для здавання крові в конкретному випадку. 21.09.2017 року долучився до акції «Порятунок дитини», прибув близько 8 годин до КП «Дніпропетровська обласна станція переливання крові» за викликом координатора благодійної акції та розпочав проходити огляди та обстеження перед здачею крові. Після того, як він пройшов всі необхідні огляди та був допущений до здачі крові він близько 09-30 г. повідомив відповідного працівника відділу кадрів, що відповідальний за облік робочого часу та ведення табелю, про його відсутність на робочому місці. Після здачі крові за рекомендацією лікарів він направився до дому для відпочинку, отримавши в медичному закладі відповідну довідку №239532 від 21.09.2017 року. Також в цей день він вимушений був прибути на роботу, оскільки безпосередній керівник повідомив йому про те, що складено акт про відсутність його на робочому місці без поважних причин і він чекає відповідних пояснень. Близько 17-30 г. він прибув до офісу компанії та на прохання відповідального працівника відділу кадрів написав заяву про надання дня відпочинку наступного за днем здавання крові і передав довідку з медичного закладу. 25.09.2017 року на вимогу керівника він надав письмове пояснення з приводу відсутності на робочому місці в день здачі крові. 04.10.2017 року його під підпис ознайомили з повідомленням про попередження вчиненого порушення Закону України «Про донорство крові та її компонентів», обґрунтовуючи це тим, що у відповідності до ст.14 вказаного Закону особа яка виявила бажання здати кров зобов'язана не пізніше ніж за три дні до дня медичного обстеження повідомити про це письмово адміністрацію за місцем роботи. Вважає вказане повідомлення незаконним, оскільки КЗпП України не передбачено право роботодавця застосовувати до працівника як захід дисциплін-нарного стягнення попередження про вчинення порушень Законів України, як не передбачено таке право і внутрішніми корпоративними документами компанії. Крім того, посилався на те, що відповідачем не враховано його доводи про те, що за три дні до здачі крові він не міг знати про те, що народиться дитина з необхідністю в переливанні крові. Крім того, 04.10.2017 року його ознайомили із розпорядженням №300-дб від 28.09.2017 року «Про проведення внутрішньої перевірки» з бажанням отримати він нього пояснень, як порушника трудової дисципліни. 05.10.2017 року ним на керівника відділу інформаційної безпеки були надані пояснення. 21.11.2017 року йому під підпис було доведене повідомлення про попередження за порушення трудової дисципліни. Зі змісту останнього стало зрозумілим, що попередня спроба проведення внутрішньої перевірки була реалізована шляхом виконання нового розпорядження №314-дб від 09.10.2017 року «Про проведення внутрішньої перевірки» щодо стану додержання вимог чинного законодавства України та корпоративних документів компанії у сфері захисту інформації з обмеженим доступом, пов'язану із витоком інформації опублікованої в Інформаційній Системі «Корпоративний портал», що виконує функції внутрішнього Інтернет-сайту компанії та подальшому виявленню публікації на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook [PERSON] Вказане повідомлення також вважає незаконним, оскільки КЗпП України не передбачено право роботодавця застосовувати до працівника як захід дисциплінарного стягнення попередження. Натомість внутрішнім корпоративним документом, а саме: Системою мотивації працівників ПрАТ «Київстар», передбачено застосування до працівників у разі неналежного виконання ними роботи або грубих порушень трудової дисципліни такого стягнення, як дисциплінарний вплив, винесення письмового попередження за поданням безпосереднього керівника з оформленням наказу за підписом президента компанії. Доведене до нього повідомлення не має ознак розпорядчого документу, не відповідає порядку оформлення письмового попередження. В зв'язку з цим, позивач просив визнати незаконними та скасувати повідомлення від 04.10.2017 року про попередження вчиненого порушення Закону України «Про донорство крові та її компонентів»; а також повідомлення від 20.11.2017 року про попередження за порушення трудової дисципліни. В судовому засіданні позивач позов підтримав та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідача заперечували проти позову та просили відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що оскаржувані позивачем повідомлення не є розпорядженнями відповідача, як власника, які будь-яким чином впливають на права позивача, не є визначеними законом видами дисциплінарного стягнення та позивачем не наведено фактів порушення його особистих прав та свобод. Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач працює в ПрАТ «Київстар» на посаді інженера І категорії сектору планування мережі регіонального технічного центру (м.Дніпропетровськ) технічного департаменту Київської філії. 04.10.2017 року [PERSON] було ознайомлено з письмовим повідомленням про попередження вчиненого порушення Закону України «Про донорство крові та її компонентів» від 04.10.2017 року за вих.№22130/06, щодо неподання останнім у визначені ст.14 цього Закону строки та спосіб заяви про медичне обстеження та здачу крові. 21.11.2017 року [PERSON] було ознайомлено із повідомленням про попередження за порушення трудової дисципліни від 20.11.2017 року за вих.№25658/06, стосовно порушення вимог корпоративних документів ПрАТ «Київстар» у сфері захисту інформації з обмеженим доступом та користування інформаційними системами, а саме: розділу 5.1.2.1.3 «Положення про відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом у ЗАТ «Київстар» та п.3.6, 4.3.16 «Інструкції про порядок роботи користувачів з інформаційними системами ПрАТ «Київстар». Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, за загальним принципом, закріпленим ч.1 ст.147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути застосовано винятково за порушення трудової дисципліни. Таке порушення, у розумінні КЗпП, настає в разі недотримання працівником приписів ст.139 КЗпП України. Наказ (розпорядження) про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за своєю юридичною природою є рішенням відповідного суб'єкта згідно з його повноваженнями, яке спрямовано на регулювання трудових відносин у середині колективу, містить норми права (або правила), що були порушені, має персоніфікований характер і розрахований на одноразове застосування. Аналіз викладеного дає підстави для висновку про те, що наказ про накладення на працівника дисциплінарного стягнення є рішенням роботодавця, якому притаманні певні ознаки: стислий виклад обставин (причин) його видання, підстави його видання, зазначення конкретних норм, на яких воно ґрунтується, дата його видання, інші реквізити, які надають цьому розпорядчому акту індивідуальних рис. Оспорювані позивачем повідомлення про попередження вчиненого порушення за своєю природою не є наказами (розпорядженнями) роботодавця, не відносяться до заходів дисциплінарного стягнення, визначених ст.147 КЗпП України та внутрішніми документами відповідача; носять інформативний, попереджувальний характер. Таким чином, вказані повідомлення не є актами, що можуть бути визнані незаконними та скасовані в судовому порядку, самі по собі не тягнуть будь-яких правових наслідків для позивача. З урахуванням цього та положень ст.ст.15,16 ЦК України суд вважає, що позивачем обрано неналежний способом захисту прав та інтересів, не вбачає порушення таких прав та інтересів останнього, що підлягають судовому захисту та приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed