Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив усунути перешкоди, в користуванні майном шляхом скасування арешту рухомого майна, а саме причіпа легкового-В, реєстраційний номер 151430А, марка ОДАЗ 8144 Одиссей, рік випуску 1994, колір синій, шасі № 00016270, ОІС 382342, що зареєстрований за [PERSON], 25.11. [INFO], котрий був накладений постановою ДВС ВП №33107432 від 19 червня 2012 року. В обґрунтування позову посилався на наступне. Позивачу [PERSON] на праві власності належить причіп легковий-В, реєстраційний номер 151430А, марка ОДАЗ 8144 Одиссей, рік випуску 1994, колір синій, шасі № 00016270, ОІС. Вироком Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2009 року [PERSON] було засуджено до пяти років і одному місяцю позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в системі правоохоронних органах строком на два роки, з конфіскацією майна. Апеляційним судом був надіслано виконавчий лист № 1-03/07 від 11.08.2011 року на адресу відповідача що до конфіскації всього належного майна [PERSON] на користь держави. Саме в межах виконавчого провадження відповідачем був накладне арешт на причіп. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 21 червня 2011 року, вирок Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2009 року щодо [PERSON] частково скасовано та направлено на новий розгляд до Приморского районного суду м.Одеси. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2016 року у відповідності до ст.70 ч.4. УК України шляхом повного складання покарань за Ухвалою Верховного суду України від 21.06.2011 року [PERSON] було засуджено до пяти років і одному місяцю позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в системі правоохоронних органах строком на два роки, з конфіскацією майна. Відповідно до ст.84 УК України він був звільнений від відбуття основного та додаткового покарання в звязку з хворобою. Позивач звертався до посадовців ВДВС з метою знаття арешту з зазначеного вище причіпу, однак у задоволенні прохання позивача про зняття арешту з майна начальник Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] відмовив, розяснивши, що питання про зняття арешту з майна вирішується у судовому порядку. Крім того, виконавче провадження передано до архіву ВДВС та знищені за закінченням терміну зберігання відповідно до Правил ведення діловодства та архіву. У звязку з зазначеним позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою, т.я. врегулювання зазначеного судового спору позасудовим порядком не представляється можливим. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 липня 2018 року, було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. (а.с. 19). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 27). Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з будь-якими заявами на адресу суду не звертався. (а.с.28). Відповідач в установлений судом строк відгуку та будь-яких інших клопотань не надав. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2016 року у відповідності до ст.70 ч.4. УК України шляхом повного складання покарань за Ухвалою Верховного суду України від 21.06.2011 року [PERSON] було засуджено до пяти років і одному місяцю позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в системі правоохоронних органах строком на два роки, з конфіскацією майна. Відповідно до ст.84 УК України він був звільнений від відбуття основного та додаткового покарання в звязку з хворобою. (а.с. 7-10). Однак раніше, постановою відповідача по ВП №33107432 від 19 червня 2012 року, на виконання Вироку Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2009 року по кримінальній справі № 1-03/07, було накладено арешт на причіп легковий-В, реєстраційний номер 151430А, марка ОДАЗ 8144 Одиссей, рік випуску 1994, колір синій, шасі № 00016270, ОІС 382342 що зареєстрований за [PERSON], 25.11. [INFO]. Тобто арешт накладено по виконавчому провадженню та по вироку, котрий було скасовано ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 21 червня 2011 року. Позивач звертався до посадовців ВДВС з метою знаття арешту з зазначеного вище причіпу, однак у задоволенні прохання позивача про зняття арешту з майна начальник Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] відмовив, розяснивши, що питання про зняття арешту з майна вирішується у судовому порядку. Крім того, виконавче провадження передано до архіву ВДВС та знищені за закінченням терміну зберігання відповідно до Правил ведення діловодства та архіву. (а.с. 11). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~386,\~381 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.319 ЦК України\~власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; 3) зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує його законні права, як власника рухомого майна.

Outcome: approved