Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07.10.2001 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] і проживали разом до березня 2018 року. Від шлюбу у них є неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені з березня 2018 року, примирення та збереження сім`ї неможливе. Спільне господарство не ведеться , проживають окремо, стосунків не підтримують і подальше спільне проживання та збереження сім`ї суперечить його інтересам, що має істотне значення. На примирення категорично не згоден. В органах ДРАЦС розірвати шлюб неможливо через те, що вони мають спільну неповнолітню доньку. На підставі ст. 16 ЦК України, ст.ст. 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 175-177 ЦПК України просить суд розірвати шлюб між ним [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений 07.10.2001 року, зареєстрований Великолепетиським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, актовий запис № 64. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, зазначив у позовній заяві про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просить суд його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася по невідомим для суду причинам, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого Великолепетиським відділом реєстрації актів громадянського стану 07.10.2001 року, між [PERSON] та [PERSON] одружилися 07 жовтня 2001 року , (прізвище дружини після одруження змінено на « [PERSON] »), про що в книзі реєстрації актів про одруження зробленог запис № 64. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з жовтня 2001 року. В період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.11.2002 року серія [NUMBER] . Шлюбні відносини сторони припинили з причин несумісності характерів, різні погляди на сімейне життя, разом не проживають та не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VІ від 01.07.2010 року у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням того, що вимога про відшкодування витрат по сплаті судового збору позивачем не ставиться, суд дотримуючись принципу диспозитивного цивільного процесу, не може вийти за межі позовних вимог та вирішити це питання на власний розсуд. На підставі викладеного, п. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VІ від 01.07.2010 року, ст. ст. 24, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved