Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що у 2015 році Міністерством економічного розвитку та торгівлі України здійснено позаплановий внутрішній аудит ефективності виконання функцій виконувачем обов`язків [PERSON] з управління ДП «Київоблстандартметрологія» (далі - Держпідприємство), за наслідками якого складено аудиторський звіт № 5202-03/3 від 14.08.2015, яким встановлено, що протягом листопада-грудня 2014 року державним підприємством двічі проведено відкриті торги на закупівлю палива рідинного та газу; оливи мастильної (бензин А-92, А-95, дизельне паливо), які відмінено комітетом з конкурсних торгів. Пунктом 3.3 договору поставки № 44 від 16.03.2015 передбачено, що «ціна за одиницю товару вказана в специфікації може бути збільшена не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в пункті 3.1. цього Договору». В порушення п. 3.3 цього Договору [PERSON] 16.03.2015р. підписано додаткову угоду № 1 до договору поставки № 44 від 16.03.2015р. в якій ціну на паливно-мастильні матеріали збільшено в середньому на 30%, внаслідок чого державним підприємством недоотримано паливно-мастильних матеріалів, чим завдано збитків підприємству. ДП «Київоблстандартметрологія» було створено спеціальну комісію, якою 13.11.2017 за наслідками документальної перевірки на підприємстві на предмет законності використання паливно-мастильних матеріалів в рамках виконання договору поставки паливно-мастильних матеріалів від 16.03.2015 за № 44 та додаткової угоди до нього №1 від 16.03.2015, укладених між ДП «Київоблстандартметрологія», в особі в.о. генерального директора [PERSON] та ТОВ «Кінг-Енерджи», в особі директора Тарасюка В.О. , було встановлено, що ціна одиниці товару паливно-мастильних матеріалів (А-92, А-95 та дизельне пальне), за якою фактично здійснено закупівлю - не відповідає умовам передбаченим п. 3.3 умов основного Договору поставки паливно-мастильних матеріалів № 44 від 16.03.2015, що у свою чергу призвело до матеріальних збитків ДП «Київоблстандартметрологія» в сумі 94479,00 грн. (акт № 41 від 13.11.2017). 15.11.2017 Держпідприємством скеровано до Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області заяву про вчинення [PERSON] злочину та 16.11.2017 року Білоцерківським ВП ГУ НП в Київській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12017110030006039 і розпочато досудове розслідування. Вказані дії [PERSON] , в період з 16.03.2015 по 31.07.2015р., призвели до зайвого перерахування ДП «Київоблстандартметрологія» на користь ТОВ «Кінг-Енерджи» грошових коштів в загальній сумі 94479,00 грн. та відповідно спричинення шкоди державному підприємству на вказану суму. До теперішнього часу, [PERSON] жодним чином не відшкодовано державному підприємству матеріальної шкоди, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування матеріальної шкоди 143,939,88 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.. Представник позивача, адвокат Фатєєв А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував, просив, зокрема, стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 10500 грн.. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не подав та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 31.03.2015 року згідно наказу Міністерства Економічного розвитку і торгівлі України №49-п на [PERSON] покладено виконання обов`язків генерального директора державного підприємства «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (а.с. 13). Також, встановлено, що 2015 року Міністерством економічного розвитку та торгівлі України здійснено позаплановий внутрішній аудит ефективності виконання функцій з управління ДП «Київоблстандартметрологія» виконувачем обов`язків генерального директора [PERSON] за наслідками якого складено аудиторський звіт № 5202-03/3 від 14.08.2015, яким встановлено, що протягом листопада-грудня 2014 року державним підприємством двічі проведено відкриті торги на закупівлю паливо рідинного та газу; оливи мастильної (бензин А-92, А-95, дизельне паливо), які відмінено комітетом з конкурсних торгів. Кількість товарів, або обсяг виконання робіт чи надання послуг: 19600 літрів бензину А-92; 45000 літрів бензину А-95; 3500 літрів дизельного палива. Строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг: лютий - грудень 2015 року. Пунктом 3.3 договору поставки № 44 від 16.03.2015 року передбачено, що «ціна за одиницю товару вказана в специфікації може бути збільшена не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в пункті 3.1. цього Договору». В порушення п. 3.3 цього Договору [PERSON] 16.03.2015 року підписано додаткову угоду № 1 до договору поставки № 44 від 16.03.2015 в якій ціну на паливно -мастильні матеріали збільшено в середньому на 30%, внаслідок чого державним підприємством недоотримано паливно-мастильних матеріалів, чим завдано збитків підприємству на загальну суму 345608,41 грн. (а.с. 29-37). Згідно акта №41 від 13.11.2017 року про виявлення фактичного недоотримання ДП «Київоблстандартметрологія» паливно-мастильних матеріалів у зв`язку із укладенням додаткової угоди від 16.03.2015 року №1 до договору від 16.03.2015 року №44, яких складений за наслідками відповідної перевірки процедури здійснення закупівлі паливно-мастильних матеріалів для потреб підприємства у період з 17.03.2015 року по 05.08.2015 року, встановлено та виявлено відхилення від умов договору від 16.03.2015 року №44 в частині вартості придбання паливно-мастильних матеріалів (більш ніж на 30% від суми основного договору) та підписання додаткової угоди від 16.03.2015 року №1 до договору від 16.03.2015 року №44 між ДП «Київоблстандартметрологія» та ТОВ «Кінг-Енерджи» призвело до недоотримання паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 94479,00 грн. (а.с. 38-39). 15.11.2017 ДП «Київоблстандартметрологія» направило до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області заяву про вчинення [PERSON] злочину та 16.11.2017 Білоцерківським ВП ГУНП в Київській області було внесено відомості за №12017110030006039 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування (а.с. 40-41). Позивач вказує, що у ході досудового розслідування відповідного кримінального провадження було встановлено, що в.о. ДП «Київоблстандартметрологія» [PERSON] діючи умисно з корисливих спонукань, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинив розтрату державних коштів в інтересах ТОВ «Кінг-Енерджи», а саме в порушення умов п. 3.3 Договору поставки паливно-мастильних матеріалів № 44 від 16.03.2015 та п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», укладено від імені ДП «Київоблстандартметрологія» з ТОВ «Кінг-Енерджи» додаткову угоду № 1 від 16.03.2015 до зазначеного договору, до якої внесено зміни до специфікації шляхом зменшення обсягів закупівлі та збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10%, а саме: ціну за 1 літр бензину А-95 збільшено на 31,76%, ціну за 1 літр бензину А-92 збільшено на 27,9%, ціну за 1 літр дизельного палива збільшено на 33,9%, внаслідок чого обсяги товару зменшено до 52180 літрів або на 23% від визначених у Договорі № 44 від 16.03.2015. Як наслідок, вказані злочинні дії [PERSON] в період з 16.03.2015 по 31.07.2015 призвели до зайвого перерахування ДП «Київоблстандартметрологія» на користь ТОВ «Кінг-Енерджи» грошових коштів в загальній сумі 94479,00 грн. та відповідно спричинення шкоди державному підприємству на вказану суму. Доказами, що підтверджують вчинення [PERSON] вищевказаного злочину є: висновок експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи №353/18-23, 666/18-23 від 05.07.2018, висновок експерта судово - почеркознавчої експертизи № 8-4/1583 від 21.09.2018, висновок експерта судово - техніко криміналістичної експертизи № 8-4/1563 від 24.09.2018, допитами свідків, потерпілого, підозрюваного та іншими в сукупності доказами. 31.10.2018 заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12017110030006039 від 16.11.2017 скеровано до Білоцерківського міськрайонного суду для розгляду, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 42-81). Також, встановлено, що 08.05.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/13310/18, 1кп/357/738/20 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України, - у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12017110030006039 від 16.11.2017 відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України - закрито. Цивільний позов ДП «Київоблстандартметрологія» до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В силу ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як було зазначено вище у рішенні суду, 08.05.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/13310/18, 1кп/357/738/20 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України, - у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12017110030006039 від 16.11.2017 відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України - закрито. Цивільний позов ДП «Київоблстандартметрологія» до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду. При цьому, як вбачається зі змісту ухвали [PERSON] вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. Відповідно до ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. У Загальній частині Кримінального кодексу України передбачено, зокрема, такий випадок звільнення особи від кримінальної відповідальності: 1) у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45); 2) у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст. 46); 3) з передачею особи на поруки (ст. 47); 4) у зв`язку зі зміною обстановки (ст. 48); 5) у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49); 6) неповнолітньої особи із застосуванням примусових заходів виховного характеру ч. 1 ст. 97); 7) неповнолітньої особи у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 106); 8) на підставі закону України про амністію (ст. 86); 9) на підставі акту помилування ст. 87). В усіх перелічених випадках особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК умов і підстав. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності). Крім того, ч 7 ст. 128 КПК України визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Отже, протиправна поведінка [PERSON] , його вина та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням наслідків у виді збитків є доведеною належними та допустимим доказами. Тому, враховуючи, що позивачу ДП «Київоблстандартметрологія» неправомірними діями [PERSON] завдано матеріальну шкоду, яка не відшкодована, тому, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків 94479,00 грн.. Крім матеріальної шкоди, позивач також просить стягнути з відповідача збитки з урахуванням індексу інфляції за період з 31.07.2015 року по 30.04.2020 року в розмірі 49460,88 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). У цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6 - 1032 цс17 З урахуванням положень статей 22 та 190 ЦК України під шкодою, що завдана ДП «Київоблстандартметрологія» з боку [PERSON] у зазначеній справі необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошових коштів (збитків в сумі 94479,00 грн.) в умовах інфляції, оскільки грошові кошти, втрачені державним підприємством 31.07.2015 року та на час вирішення спору, при рівній номінальній вартості, мають різну купівельну спроможність. Звертаючись у 2018 році з цивільним позовом в рамках кримінального провадження № 12017110030006039 від 16.11.2017 ДП «Київоблстандартметрологія», який залишено без розгляду, просило відшкодувати матеріальні збитки, встановлені органом досудового розслідування в сумі 94479,00 грн.. Тому, звертаючись у серпні 2020 року до суду із зазначеним позовом, ДП «Київоблстандартметрологія» просить відшкодувати матеріальну шкоду відповідно до статті 1192 ЦК України, з тих підстав, що реальна вартість втрачених грошових коштів, з 2015 року до моменту звернення з позовом у 2020 році, значно збільшилася, а також держпідприємство було позбавлено протягом тривалого часу права розпорядження належними їм грошовими коштами. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Враховуючи положення частини третьої статті 22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст частини другої статті 1192 ЦК України «реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи», необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти) з урахуванням установленого індексу інфляції. Купівельна спроможність коштів позивача в розмірі 94479,00 грн. з моменту їх втрати (31.07.2015) у зв`язку з вчиненням особою злочину, до моменту розгляду справи у суді (травень 2020 року) значно зменшилась. Отже, обсяг збитків завданих державному підприємству можливо визначити з урахуванням установленого індексу інфляції. Зважаючи на положення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, статей 22, 1192 ЦК України у ДП «Київоблстандартметрологія» є законні підстави на відшкодування шкоди (реальних збитків), яку завдано державному підприємству. Крім того, нормою частини 2 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, а іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 08.02.2018 по справі № 662/928/15ц. Наданий позивачем суду розрахунок розміру збитків, що підлягає відшкодуванню, на підставі статті 1192 ЦК України, не є очевидно невідповідним розміру збитків, який обчислюється з урахуванням вимог Закону, тому береться судом до уваги. Таким чином, сума реальних збитків завданих державному підприємству від злочину на момент розгляду справи становить 143939,88 грн. (94479,00 + 49460,88 = 143939,88) з урахуванням індексу інфляції за період з 31.07.2015 року до 30.04.2020 року, з яких сума 49460 гривень 88 копійок є інфляційні витрати, та підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди 143 939 грн. 88 коп.. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Встановлено, що представник позивача, адвокат Фатєєв А.О., відповідно до положень ст. 134 ЦПК України, надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., який міститься у позовній заяві. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Так, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги № 03/20 від 13.01.2020 року укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Грибенников та Фатєєв», відповідно до якого розмір гонорару (винагороди) адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовку заяв по суті справи або заяв з процесуальних питань визначається за погодинною ставкою, виходячи з вартості однієї години - 1000,00 грн., підписаний попередній акт розрахунок про надання правової (правничої) допомоги від 25.05.2020 відповідно до якого загальна вартість правничих послуг, наданих на підставі Договору № 03/20 від 13.01.2020 року складає 10000,00 грн., рахунок №13 від 25.05.2020 року про сплату позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 84-88, 154). Тому, розмір судових витрат на правову допомогу - 10 500,00 грн., що підлягають стягненню з відповідача, є співмірним та обґрунтованим. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача стягується судовий збір в дохід держави в розмірі 1544,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved