Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету України 350000,00 гривень моральної шкоди, посилаючись на таке: 17 вересня 2002 року слідчим ОВС слідчого відділу податкової інспекції в місті Севастополі підполковником міліції Васіним В.І. винесено постанову про порушення кримінальної справи номер 425048 за ознаками злочину ч.2 ст.209 КК України відносно посадових осіб ВАТ «Севастопольський маяк». Він був в числі підозрюваних осіб. За ч.2 ст.209 КК України йому не пред,являлося. Незаконно порушена кримінальна справа слідчим була перекваліфікована, а фактично за відсутністю складу злочину, справа за вказаною статтею була закрита. 03 березня 2003 року в цій справі відносно нього було винесено постанову про порушення кримінальної справи за ч.2 ст.367 КК України. За цим обвинуваченням він був відданий суду. Справа направлена до Гагарінського районного суду міста Севастополя в червні 2003 року по закінченню 9 місяців досудового слідства. 14 вересня 2005 року Гагарінським районним судом міста Севастополя справу направлено прокурору для проведення додаткового розслідування, яка після цього знову була направлена до суду. 26 лютого 2008 року Гагарінським районним судом міста Севастополя було винесено обвинувальний вирок. Ухвалою Апеляційного суду міста Севастополя від 19 лютого 2009 року вирок було скасовано та направлено на новий судовий розгляд. Ще через 2 роки 02 лютого 2011 року Гагарінський районний суд міста Севастополя постановив виправдувальний вирок. Ухвалою Апеляційного суду міста Севастополя від 20 грудня 2011 року вирок було скасовано та направлений на новий розгляд до суду першої інстанції. 18 червня 2012 року судом винесено постанову, якою кримінальна справа відносно нього була закрита у зв.язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення. Таким чином, на протязі дев,яти з половиною років він піддавався необґрунтованому та незаконному кримінальному переслідуванню. Строк розгляду кримінальної справи судом перевищує всі розумні межі, відповідно порушено його право на справедливий судовий розгляд у розумний термін. Перешкод для проведення судового слідства з його боку як обвинуваченого, не здійснювалось, він з,являвся на всі слідчі дії та судові засідання. Як зазначає позивач, мотивом для скасування виправдувального вироку апеляційний суд вказав, начебто не оголошення судом постанови з заявленого клопотання, відсутні у протоколі судового засідання відомості про огляд та пред,явлення учасникам судового засідання речових доказів, порушення права підсудного на захист, тощо. Всі перелічені недоліки судом вбачаються з протоколу судового засідання, що є формальністю, оскільки його права, в тому числі на захист не порушувались та він не звертався зі скаргами про порушення його прав. Розумність тривалості провадження по справі /досудове та судове слідство/ слід розцінювати у світлі обставин справи та з урахуванням складнощів справи, поведінки заявника та відповідних органів. З питання складності справи позивач зазначає, що юридичні та фактичні питання, які в ній присутні, не були настільки складні, щоб слугувати виправданням майже десятирічної тривалості розгляду справи. У більшості випадків слухання справи відкладалось у зв,язку з необхідністю виклику до суду свідків. Позивачем ніяких перешкод не вживалось. У даному разі суд мав у своєму розпорядженні достатньо засобів, щоб забезпечити присутність свідків у судовому засіданні. , однак з матеріалів справи не вбачається, що суд скористався такими можливостями та не вжив всіх, передбачених законом засобів. Окрім того, мають місце недопустимі перешкоди у розгляді справи - неявка прокурора, як державного обвинувача. Крім того, факт перекваліфікації закриття провадження у кримінальній справі за ч.2 ст.209 КК України свідчить про те, що вона була порушена необґрунтовано, незаконно та порушена без відповідної ретельно проведеної дослідчої перевірки. Обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України йому також пред,явлено необґрунтовано, оскільки судом двічі виносилися виправдувальні вироки та, врешті, державний обвинувач відмовився від обвинувачення, фактично, як ним і вказано у його постанові та відзначено у мотивувальній частині постанови суду від 18 червня 2012 року, за відсутністю складу злочину у пред,явленому йому обвинуваченні. З моменту пред,явлення йому обвинувачення та до моменту відмови прокурора від обвинувачення він весь час знаходився під запобіжним заходом - підпискою про невиїзд. Весь цей час всі зазначені обставини, а саме: надумане, незаконне обвинувачення, затягування судового розгляду справи перешкоджало йому у здійсненні підприємницької діяльності, свободи пересування, суттєво обмежувати його права власності. Він не міг виїхати за межі території України, навіть переміститися в інше місто. У зв,язку з цим він потерпав збитків. Він вважає, що справа закрита за реабілітуючи ми підставами, а саме за відсутністю в його діях складу злочину, оскільки вже було постановлено виправдувальний вирок від 02 лютого 2011 року; виправдувальний вирок скасовано за процесуальними - формальними підставами; судом в мотивувальній частині постанови від 18 червня 2012 року наведені всі фактичні дані, які у своїй сукупності свідчать про те, що в його діях відсутній склад будь-якого злочину; в мотивувальній частині постанови суду від 18 червня 2016 року зазначено, що прокурор постановою відмовився від підтримання державного обвинувачення, пред,явленого [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України у зв,язку з відсутністю в його діях складу злочину. Як зазначає позивач у позовній заяві, шкоду, заподіяну йому органами досудового слідства з незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного обрання йому міри запобіжного заходу, незаконної та необґрунтованої тяганини, неповаги державного обвинувачення до підтримання державного обвинувачення в частину неявок до судових засідань, подання незаконних апеляцій за формальними ознаками тощо, позивач оцінює, виходячи з наступного: майже десять років він піддавався незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, цей надвеликий термін є нерозумним, не справедливим та таким, який не передбачений ні одним нормативно-правовим актом законодавства України; на протязі цього строку він був обмежений у своїх правах; невідповідне та не співмірне притягнення його до кримінальної відповідальності за злочин, який відноситься за кваліфікацією до злочину середньої тяжкості; побіжним підтвердженням сфабрикованої кримінальної справи, оскільки зазначено, що ним спричинено крупний матеріальний збиток, але в матеріалах кримінальної справи відсутня позовна заява; майже десять років він піддавався приниженню своєї честі і гідності, моральним стражданням, оскільки постійно перебував під наглядом з боку правоохоронних органів; у зв,язку з незаконним кримінальним переслідуванням були порушені його нормальні життєві зв,язки через неможливість продовження нормального активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, оскільки, дізнаючись про наявність кримінального переслідування, до нього оточуючі ставились негативно, тим самим це потягло за собою обмеження не лише стосунків із оточуючими його людьми, а і з можливими контрагентами його підприємницької діяльності; було порушено нормальний уклад його життя, він мав необхідність користуватися професійними послугами адвоката, відповідно оплачував йому послуги з захисту його від кримінального переслідування; відповідно до обраної відносно нього міри запобіжного заходу він був обмежений у свободі пересування, він не міг виїхати за межі України, навіть переміститися в інше місто. У позовній заяві позивач зазначає органи, які суттєво порушили його конституційні права: територіальне управління Міністерства доходів і зборів в місті Севастополі /слідчий відділ податкової міліції державної податкової інспекції у місті Севастополі/; прокуратура міста Севастополя; прокуратура Гагарінського району міста Севастополя; Гагарінський районний суд міста Севастополя; Апеляційний суд міста Севастополя. Розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь з держави Україна він розраховує відповідно до положень ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також наведених ним положень, виходячи з наступного: находження під слідством - 100000 гривень; находження під судом - 100000 гривень; наявність не обгрунтованої тяганини слідства та суду - 100000 гривень; находження під підпис кою про невиїзд та неможливість вільно пересуватись - 50000 гривень. 08 липня 2016 року представник позивача звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути на користь позивача 800000,00 гривень, посилаючись на те. що довгий час триває розгляд справи, тим часом в країні відбуваються негативні економічні тенденції, знижується рівень життя, дорожчають комунальні тарифи, продукти харчування, зростає вартість енергоносіїв тощо. Заявлена первинно сума не відповідає об,активним критеріям такого відшкодування. До судового засідання позивач, який мешкає в місті Севастополі, до судового засідання не з,явився. Його представник у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник Генеральної прокуратури України у судовому засіданні позовні вимоги не визнав , що Генеральна прокуратура не є належним відповідачем у справі. Посадовими особами прокуратури України жодних дій, у тому числі протиправних, стосовно [PERSON] не вчинено. Будь-яких доказів з цього приводу позивачем не надано. Представник Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на наступне: відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, яка позивачем порушена. Позивачем не надано доказів щодо звернення до суду для визначення розміру шкоди у встановлений строк, таким чином позивач пропустив строки звернення до суду щодо відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1 Закону чітко визначені випадки, в яких підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, а саме: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи /посади/ та інших процесуальних дій. Що обмежують права громадян. Для виникнення права на відшкодування шкоди має бути встановлена незаконність в діях органів слідства. Отже право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду настає лише при встановленні незаконних дій посадових осіб зазначених органів. Крім того, згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року номер 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою відповідно до ст. 62 Конституції України лише безпідставно засудженій особі у разі скасування вироку як неправосудного. Відтак, Головне управління ДФС у Херсонській області вважає. що вимоги позивача по відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки кримінальну справу відносно нього щодо обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України /у редакції 04 квітня 2002 року/ припинено у зв,язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення, а тому вимагати відшкодування шкоди, завданої органами дізнання він не може, оскільки дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду не визнані судом протиправними. Крім того, представник зазначає, що відповідно до ст. 12 визначено, що розмір відшкодування шкоди, зазначений в пунктах 1,3,4 ст.3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі, розшукові дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову /ухвалу/. Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою /ухвалою/ про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень ЦПК України може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. З матеріалів справи не встановлено, чи звертався позивач про визначення розміру заподіяної шкоди від дій досудового розслідування, прокуратури чи суду. Відповідно до ст.13 Закону, Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі. Що приймається згідно з ч.1 ст.12 Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що в матеріалах справи також відсутнє. Також представник відповідача зазначає, що м оральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, що відсутнє в матеріалах справи. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за таких підстав: 17 вересня 2002 року слідчим ОВС слідчого відділу податкової інспекції в місті Севастополі підполковником міліції Васіним В.І. винесено постанову про порушення кримінальної справи номер 425048 за ознаками злочину ч.2 ст.209 КК України відносно посадових осіб ВАТ «Севастопольський маяк». Він був в числі підозрюваних осіб. За ч.2 ст.209 КК України йому не пред,являлося. Незаконно порушена кримінальна справа слідчим була перекваліфікована, а фактично за відсутністю складу злочину, справа за вказаною статтею була закрита. 03 березня 2003 року в цій справі відносно нього було винесено постанову про порушення кримінальної справи за ч.2 ст.367 КК України. За цим обвинуваченням він був відданий суду. Справа направлена до Гагарінського районного суду міста Севастополя в червні 2003 року по закінченню 9 місяців досудового слідства. 14 вересня 2005 року Гагарінським районним судом міста Севастополя справу направлено прокурору для проведення додаткового розслідування, яка після цього знову була направлена до суду. 26 лютого 2008 року Гагарінським районним судом міста Севастополя було винесено обвинувальний вирок. Ухвалою Апеляційного суду міста Севастополя від 19 лютого 2009 року вирок було скасовано та направлено на новий судовий розгляд. Ще через 2 роки 02 лютого 2011 року Гагарінський районний суд міста Севастополя постановив виправдувальний вирок. Ухвалою Апеляційного суду міста Севастополя від 20 грудня 2011 року вирок було скасовано та направлений на новий розгляд до суду першої інстанції. 18 червня 2012 року судом винесено постанову, якою кримінальна справа відносно нього була закрита у зв.язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення. Таким чином, на протязі дев,яти з половиною років він піддавався необґрунтованому та незаконному кримінальному переслідуванню. Строк розгляду кримінальної справи судом перевищує всі розумні межі, відповідно порушено його право на справедливий судовий розгляд у розумний термін. Перешкод для проведення судового слідства з його боку як обвинуваченого, не здійснювалось, він з,являвся на всі слідчі дії та судові засідання. Як зазначає позивач, мотивом для скасування виправдувального вироку апеляційний суд вказав, начебто не оголошення судом постанови з заявленого клопотання, відсутні у протоколі судового засідання відомості про огляд та пред,явлення учасникам судового засідання речових доказів, порушення права підсудного на захист, тощо. Як зазначає позивач, всі перелічені недоліки судом вбачаються з протоколу судового засідання, що є формальністю, оскільки його права, в тому числі на захист не порушувались та він не звертався зі скаргами про порушення його прав. Розумність тривалості провадження по справі /досудове та судове слідство/ слід розцінювати у світлі обставин справи та з урахуванням складнощів справи, поведінки заявника та відповідних органів. З питання складності справи позивач зазначає, що юридичні та фактичні питання, які в ній присутні, не були настільки складні, щоб слугувати виправданням майже десятирічної тривалості розгляду справи. У більшості випадків слухання справи відкладалось у зв,язку з необхідністю виклику до суду свідків. Позивачем ніяких перешкод не вживалось. У даному разі суд мав у своєму розпорядженні достатньо засобів, щоб забезпечити присутність свідків у судовому засіданні. , однак з матеріалів справи не вбачається, що суд скористався такими можливостями та не вжив всіх, передбачених законом засобів. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення /у редакції на час винесення постанови: закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину/. Як вбачається з матеріалів справи, кримінальна справа була закрита саме за реабілітуючи ми підставами - за відсутністю в діях позивача складу злочину. При цьому суд приймає до уваги, що 02 лютого 2011 року Гагарінським районним судом міста Севастополя було постановлено виправдувальний вирок з посиланням на відсутність в діях позивача складу злочину; вказаний вирок скасовано фактично за процесуальними порушеннями, що вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду міста Севастополя; у постанові Гагарінського районного суду міста Севастополя від 18 червня 2012 року в мотивувальній частині зазначено, що в діях позивача відсутній склад будь-якого злочину; у мотивувальній частині постанови прокурора про відмову у підтримання державного обвинувачення також зазначено про відсутність в діях [PERSON] складу злочину. У відповідності до п.1 ст.1 вищезазначеного Закону України передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода. Завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження. Закриття кримінальної справи за реабілітуючи ми підставами тягне за собою факт незаконності попередніх засуджень, які були скасовані за апеляціями. Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і судових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У відповідності до ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України номер 4 від 31березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» розглядаються, коли право на її відшкодування, зокрема, безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або випливає з її положень. У відповідності до ст. 56, 62 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Суд вважає, що позивачем доказано наявність моральної шкоди та підстави для її стягнення. Але позивачем значно завищений її розмір. Виходячи з вимог ст.13 вищевказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожний місяць перебування під слідством чи судом на час постановлення рішення суду. За таких обставин суд вважає, моральна шкода має бути стягнута в суму 250000,00 гривень. На підставі ст.ст. 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial