Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те з листопада 2012 року у його квартирі встановлене автономне газове опалення у відповідності із затвердженим проектом та з дотриманням всіх норм. Через рік, тобто з листопада 2013 року відповідач, яка є сусідкою, почала пред'являти претензії стосовно запаху газу з труби котла позивача, зазначаючи, що в її квартирі постійно відчувається газ. Позивач змушений був зробити техогляд газового устаткування, заперечувати обставини скарг з інстанцій куди зверталася відповідач. Позивач доводив відсутність поломки котла, доводив відсутність своєї вини через незручності, які відповідач відчуває, хоча ніяким газом в її помешкання не пахне, при тому, що її квартира через поверх від квартири позивача. Позивач вважає, що відповідач своєю поведінкою та безпідставними недостовірними звинуваченнями завдає позивачу шкоду, а тому позивач просив суд зобов'язати відповідача розмістити на дошці оголошень під'їзду №8 будинку [ADDRESS] оголошення «» Я, [PERSON], визнаю, що розповсюджувала неправдиві відомості стосовно того, що з труби котла [PERSON] йде запах чадного газу», також, позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію щодо [PERSON] у такий же спосіб, у який вона була поширена та стягнути з відповідача моральну шкоду - 1000 грн. Представник відповідача, згідно договору про надання правової допомоги, позов не визнав, подав письмово викладені заперечення на позов. Заслухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач і відповідач проживають в одному будинку [ADDRESS]. Квартира позивач розташована на 4-му поверсі, а квартира відповідача - на шостому поверсі. Восени 2012 року в помешканні позивача було встановлено автономне індивідуальне газове опалення. Наведене підтверджено матеріалами справи, визнано стороною відповідача. Судом встановлено, що відповідач зверталася до ЖЕК, голови Білоцерківської міськради, газового господарства зі скаргами де зазначала, що в її квартирі відчувається запах чадного газу і цьому виною є встановлене автономне газове опалення в квартирі позивача. Також, встановленим є те, що з приводу інформації, яку позивач бажає спростувати, проводилося дослідження, і працівники газового господарства повідомили позивачу, що не має ніяких порушень, котел і опалення встановлено з дотриманням всіх норм, викидів чадного газу в приміщення не має. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач , помиляючись стверджує, що запахи, які, можливо, є в її квартирі залежать від встановленого автономного індивідуального опалення в квартирі позивача. Квартира відповідача знаходиться на 6-му поверсі і не може потрапляти в дальню кімнату її квартири викиди з котла позивача на 4-му поверсі. Дану неправдиву інформацію відповідач поширює серед сусідів, звинувачує позивача в своїх незручностях та скаржиться в різні інстанції, чим змушує позивача виправдовуватися, проводити перевірки свого газового устаткування в квартирі. Через таку поведінку [PERSON], позивач вимушений був проводити позапланове технічне обслуговування газового устаткування, нести витрати, а тому відповідач повинна сусідам спростувати інформацію, що поширювала, припинити обговорювати позивача та відшкодувати шкоду. Представник відповідача, заперечуючи позов, суду пояснив, що [PERSON], відчуваючи запах газу в своєму помешканні, дійсно, почала пов'язувати з встановленням автономного газового опалення в квартирі позивача, так як саме на той час було встановлено позивачем газове опалення. Відповідач скористалася своїм правом та звернулася до ЖЕК та газової контори для перевірки її підозр, відповідач не мала на меті поширити щодо позивача недостовірну інформацію, не має причинного зв'язку між заявами відповідача та психологічним становищем позивача, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтовані. Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, достовірність і повнота інформації, правомірність одержання, використання, поширення інформації. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за № 1 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В пункті 16 цієї Постанови зазначено, що Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових іслужбових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення ідати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься тачи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ходіперевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції ( 254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації. Аналізуючи зазначені норми законодавства та беручи до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в Постанові № 1 від 27.02.2009р. « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено факту поширення відповідачем недостовірної інформації будь-кому. Так, позивач зазначає, що відповідача слід зобов'язати спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена - тобто, в розмові з сусідами, і при цьому позивач не зазначає коли, куму саме із сусідів слід спростовувати інформацію і яку саме інформацію. Крім того, позивачем не було чітко зазначено про час, зміст (текст) інформації, яку поширила відповідач. А щодо звернень відповідача до ЖЕК, голови міськради, газконтори, - суд вважає, що відповідач правомірно скористалася своїм конституційним правом на безпечне для життя і здоров'я довкілля і маючи страх чи підозри стосовно сторонніх запахів в своєму помешканні, вона звернулася до компетентних органів для перевірки наявних обставин. Так, на сьогодні не має жодного належного підтвердження тому, що будь-які запахи в квартирі [PERSON], або стан її здоров'я є наслідком встановлення індивідуального газового опалення в квартирі позивача, тобто, залишається невідомим наявність та походження запахів, але це не позбавляє [PERSON] отримати відповідь на свої звернення в компетентних органах . Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. А згідно ст.1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Однак, як було зазначено вище, позовні вимоги стосовно поширення недостовірної інформації відповідачем є необґрунтованими та недоведеними, а отже, похідним є безпідставність вимоги про відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу в сумі 1000 грн. Отже, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed