Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого уточнені заявою від 21.06.2018, у якому просить стягнути з відповідача на їхню користь 2831,68 грн., що становлять інфляційні втрати (2440,66 грн.) та 3% річних від простроченої суми (391,02 грн.), які нараховані у звязку із виникненням боргу по оплаті наданих послуг з теплопостачання за період з 01.08.2014 по 01.06.2017 в сумі 7136,42 грн., оскільки борг сплачено відповідачем після подачі позову. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце його проведення. У наданій суду письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виходячи з положень ч. 2 ст. 509 ЦК, а також ст. 11 цього Кодексу, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також з договорів, в результаті завдання шкоди, з результатів інтелектуальної чи творчої діяльності та з інших юридичних фактів. Статтями 66-70 ЖК України, передбачено плату за користування житлом. Згідно зі ст. 67 ЖК - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Частинами 1-3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства; перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди); комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, крім встановлених Законом випадків. Безперебійний порядок надання послуги, встановлено також у п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених 21.07.2005 року. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, частиною 3 ст. 20 даного Закону, покладено на споживача. Аналіз викладених вище норм свідчить про обовязок споживача оплатити надані послуги; хоча договір між сторонами в письмовому вигляді укладений не був, проте відповідач користувався наданими підприємством послугами і не відмовлявся від їх отримання. Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», на споживача також покладено обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З матеріалів справи встановлено, що позивач є комунальним підприємством, яке надає у тому числі і послуги з теплопостачання. (а.с. 8) [PERSON] зареєстрований у [INFO] (а.с. 19). Наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги теплопостачання по споживачу [PERSON] свідчить, що позивач надавав послуги за місцем проживання останнього, а відповідач надані послуги вчасно не оплачував, в результаті чого станом на травень 2017 існувала заборгованість - 7136,42 грн. (а.с. 5-6). Виходячи із заяви позивача про уточнення позовних вимог, копію якої було надіслано відповідачу, така заборгованість оплачена відповідачем 08.08.2017. При цьому нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми (а.с. 6-7) [PERSON] не сплатив. Право позивача на отримання 3% річних від простроченої суми, які становлять 391,02 грн. та суми боргу з урахуванням інфляційних втрат, що становлять 2440,66 грн., передбачене статтею 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимога позивача є законною. Сплата боргу за надані послуги [PERSON] не звільняє його від передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача 2831,68 грн., що становлять інфляційні втрати (2440,66 грн.) та 3% річних від простроченої суми (391,02 грн.). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, в порядку ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір 1600 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, ст.1069 ЦК України,

Outcome: approved