Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 27.06.1997 року між ним та відповідачем [PERSON] на товарній біржі «Ізумруд» був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. 01.07.1997 року зазначений договір був зареєстрований в Херсонському ДБТІ за реєстраційним номером № 726. Сторонами виконанні всі умови договору в повному обсязі, проведений розрахунок. На момент укладення зазначеного договору купівлі-продажу нотаріальному посвідченню він не підлягав, про що і було зазначено у договорі. На даний час позивач має намір розпорядитися своїм майном у зв'язку з чим звернувся до нотаріуса, який йому повідомив, що договір купівлі-продажу від 27.06.1997 не відповідає вимог законодавства, так як не є нотаріально не посвідчений. Просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений 27.06.1997 року між ним та [PERSON], визнати за ним право власності на вказаний будинок. Позивач в судове засідання не з'явився, надав повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. За таких обставин враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі, наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦКУРСР (в редакції 1963 р.), яка діяла на день виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до положень ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом установлено, що 27.06.1997 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] на товарній біржі «Ізумруд» був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Згідно до п. 10 договору купівлі-продажу в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 01.01.1997 року, реєстраційний номер № 726. Згідно домової книги на житловий будинок [ADDRESS] та копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрований та проживає за вказаною адресою з 04.07.1997 року. З моменту укладення договору [PERSON] повністю прийняв спірний будинок у власність, постійно проживає разом зі своєю сім'єю у будинку, несе усі необхідні витрати по його утриманню та проводить необхідні поточні ремонти. Однак, на теперішній час позивач не має можливості реалізувати своє право як власника, а саме здійснити продаж вказаного будинку, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Згідно до статті 47 ЦК України (в чинній редакції 1963року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право укладати договори купівлі продажу і реєструвати їх на товарній біржі, передбачено ст.15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХП від 10.12.1991року. Однак, реєстрація договору на товарній біржі не може замінити його нотаріального посвідчення, проте нотаріально посвідчити угоду сторони не можуть, оскільки біржовий договір вже зареєстрований в органах технічної інвентаризації. З довідки приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Збутевич О.В. № 14/01-16 від 29.01.2019 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, в частині його нотаріального посвідчення. Враховуючи, що 27.06.1997 року при укладенні договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що ними визнається і не заперечується, а після укладення договору, житловий будинок був переданий покупцю [PERSON], яким він користується до теперішнього часу, однак укладення договору, посвідченого біржою не є належним документом, що підтверджує право власності покупця на нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що порушене права позивача підлягає поновленню, шляхом визнання укладеного договору дійсним. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України про визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Щодо позовних вимог про визнання права власності на частину житлового будинку, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право власності позивача не оспорюється, правовстановлюючий документ на житловий будинок не втрачений. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 128, 153, 224, 227, 392 ЦК України (в редакції 1963року, чинного на час виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про товарну біржу»,

Outcome: partial