Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 15 лютого 2013 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0,2518 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Даний факт підтверджується розпискою останнього про передачу йому 50 000 грн. Відповідач пообіцяв за першою вимогою посвідчити договір нотаріально, але [INFO] помер. Спадкоємицею після нього є його донька - [PERSON] . Позивач декілька разів зверталася до неї з проханням посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки у нотаріуса. Вона обіцяла виконати зобов`язання свого батька, але потім почала ухилятися. Позивач вважає, що зі своєї сторони вона виконала всі покладені на неї обов`язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості житлового будинку з господарськими спорудами та присадибною ділянкою, безперешкодно користується ними, але неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. За цих обставин позивач звернулася з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до договору дарування від 04 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевим О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1577, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами земельної ділянки площею 0,2518 га, що знаходяться в [ADDRESS] (а. с. 6). На а. с. 8 є розписка [PERSON] про отримання ним плати за будинок з господарськими спорудами та присадибної земельної ділянки, розташованихпо [ADDRESS] , згідно якої позивач придбала вказаний будинок з господарськими спорудами та присадибною земельною ділянкою, що належали [PERSON] на праві власності. Відповідно до копії спадкової справи, заведеної Магдалинівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області відповідач прийняла спадщину після смерті свого батька - [PERSON] (а. с. 62-68). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено обставини неможливості здійснення позивачем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, вказані обставини свідчать про неможливість нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між позивачем та [PERSON] вважається таким, що вчинено правомірно, тому є законні підстави для визнання дійсним договору та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved