Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, приватного нотаріуса КМНО Русанюк З.З., треті особи: [PERSON], ТОВ «СОФІЯ КИЇВСЬКА ХІ СТОЛІТТЯ», [PERSON], про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначив, що з 1995 року є власником приміщень та адресою [ADDRESS]. літера «А» загальною площею 1316,00 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою Київського МБТІ від 10.04.2014 №5938. А згідно з даними, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме маймо, позивач є власником приміщень за адресою: [ADDRESS] літера «А», загальною площею 1090,40 кв.м. В травні 2014 року позивачу стало відомо про існування рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 26.12.2013 по справі №2-7311/13 (760/27749/13-ц), яким було визнано за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення №1-15 літ. «А» по [ADDRESS] загальною площею 161,50 кв.м в м. Києві. Вказане рішення суду було винесено судом без залучення до участі у справі ПАТ «А-БАНК» - справжнього власника спірного вбудованого нежилого приминання. В подальшому, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 по справі № 22-Ц/796/8832/2014 було скасовано рішення Солом'янського райсуду м. Києва від 26.12.2013 в частині визнання за [PERSON] права власності на нежитлові приміщення літ. «А» по [ADDRESS], загальною площею 161,50 кв.м.; ухвалено у справі нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS], літ. «А», загальною площею 161,50 кв.м. в м.Києві. Поряд із цим. 25.01.2014 реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві було проведену державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] нежитлових приміщень 1-15 (в літ «А») по [ADDRESS] в м. Києві, загальною площею 161,50 кв.м. (номер запису про право власності 4474923); підставою виникнення права власності зазначено рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.12.2013; підставою внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення 10437406 від 29.01.2014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 280593280000. 24.05.2014 реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві було проведену державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Софія Київська XI століття» нежитлових приміщень 1-15 (в літ. «А») по [ADDRESS] в м. Києві, загальною площею 161,50 кв.м. (номер запису про право власності 5915359); підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності [NUMBER], видане реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 05.06.2014; підставою внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 13585075 від 05.06.2014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 280593280000. 01.07.2014 приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. було проведену державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] нежитлових приміщень 1-15 (в літ «А») по [ADDRESS], м. Києві, загальною площею 161,50 кв.м. (номер запису про право власності 6184691); підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу нерухомого майна р.2001 від 01.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З.; підставою внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 14137514 від 01.07.2014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 280593280000. Надалі, 23.07.2014 приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. було проведену державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] нежитлових приміщень 1-15 (в літ.»А») по [ADDRESS] в м. Києві, загальною площею 161,50 кв.м. (номер запису про право власності 6437504); підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу нерухомого майна р.2284 від 23.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З.; підставою внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 14655966 віл 23.07.2014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 280593280000. Позивач стверджує, що спірне майно вибуло із його володіння поза його волею, внаслідок винесення рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.12.2013 по справі №2-7311/13 (760/27749/13-ц), яке в подальшому було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 по справі № 22-Ц/796/8832/2014. Тобто, позивач вважає, що на підставі вищезазначеного, він має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України. Отже, спірні нежилі приміщення 1-15 (в літ. «А») по [ADDRESS] в м.Києві, загальною площею 161,50 кв.м. з володіння ПАТ «А-БАНК» вибули без його згоди, тому вважає, що наявні підстави для задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] На підставі викладеного, позивач вважає, що [PERSON] не мав права передавати ТОВ «Софія Київська XI століття» приміщення позивача, стосовно яких [PERSON] не був власником, в свою чергу ТОВ «Софія Київська XI століття» не мало права продавати [PERSON] вказані приміщення, а [PERSON] незаконно продав спірні приміщення [PERSON] В ході розгляду цивільної справи [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», треті особи: [PERSON], приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що [PERSON] придбала нежитлові приміщення №1-15 літ «А» по [ADDRESS], загальною площею 161,50 кв.м. в м. Києві, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.07.2014, укладеного між мною і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. Після здійснення відповідних формальностей з переоформлення права власності на вказане майно, вона з'явилась до належного їй на праві власності приміщення за адресою: [ADDRESS] у м. Києві, і привезла в нього свої меблі і будівельні матеріали. В цей же час 21.08.2014 до приміщення з'явилися невідомі люди, які представилися службою безпеки ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» і заблокували [PERSON] доступ до цього приміщення, не даючи їй можливості користуватися ним, поміняли у ньому замки і не допускають у вказане приміщення. Зазначила, що враховуючи, що вказані особи перешкоджають у реалізації її права власності, викликала міліцію, внаслідок чого за фактом протиправних дій у відношенні спірного майна, за її заявою і заявою ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» було відкрито кримінальне провадження від 21.08.2014 №12014100090007209. Працівники ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» мотивували свої вимоги начебто наявністю у них права власності на вказані приміщення, пред'явили витяг із державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно від 05.05.2014, з якого вбачається, що ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» є правонаступником Українського кредитного банку, з 1995 року є власником приміщень за адресою: м. Київ, [ADDRESS], літера «А», загальною площею 1090,4 кв.м., а не 1316,0 м.кв. як зазначає відповідач. Крім цього, позивач за зустрічним позовом зазначила, що розуміючи, що нею було придбане приміщення у [PERSON], який надав нотаріусу всі необхідні для перереєстрації права власності документи і нотаріус не заявив щодо них жодних претензій, а сам [PERSON] не попереджав про наявність прав третіх осіб на вказане майно, а позивачу про наявність таких претензій також відомо не було, тому вона вважає себе добросовісним набувачем, так як придбала вказані приміщення за відплатним договором, в особи, яка не мала права їх відчужувати, про що їй (набувачу) відомо не було і вона не могла знати про те, що вказана особа не має права на відчуження спірного майна. В подальшому, позивачу за зустрічним позовом стало відомо, між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» і ТОВ «СТ-Дент» в особі директора і учасника Товариства [PERSON], було укладено договір оренди від 01.11.2009, відповідно до умов якого ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» (Орендодавець) передав у користування ТОВ «Ст-Дент» (Орендарю) частину приміщень, що знаходиться за адресою: м. Київ, [ADDRESS]. Про факт добровільної передачі приміщення від ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ТОВ «Ст-Дент» свідчить акт здачі-приймання приміщення від 16.11.2009. Також правомірність укладеного між сторонами договору оренди від 01.11.2009 і його дійсність для сторін, підтверджується рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №910/21246/14 від 10.02.2015, що набрало законної сили, відповідно якого договір було визнано дійсним. Вказане рішення було предметом перегляду апеляційної інстанції і залишене без змін відповідно постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду. Щодо предмету договору оренди від 01.11.2009 між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» і ТОВ «Ст- Дент», на даний час Господарським судом м.Києва розглядається спір щодо стягнення суми і заборгованості за оренду вказаного приміщення, що вважає доказом того, що ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» за власної волі, добровільно передав власне майно третій особі ТОВ «Ст-Дент», в особі генерального директора і учасника Товариства [PERSON], безпосередньо за участі [PERSON] і його обізнаності відбулися подальші переходи власності від одних осіб іншим і в решті-решт переході спірного майна до нього самого як фізичної особи. Отже, [PERSON] вважає, що майно у добросовісного набувача може бути витребувано його власником, у тому випадку, коли воно вибуло із володіння власника поза його волею, однак в даному випадку, на передачу майна третій особі була воля самого ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», який добровільно передав своє майно за договором оренди від 01.11.2009. Відзначила, що добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати - [PERSON] не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не має права продавати майно і що воно йому фактично не належить, тому вона є добросовісним набувачем і пред'явлення до неї позову про витребування майна у відповідності до вимог ст.330 і ст.388 ЦК України, є безпідставним і необґрунтованим, так як, вважає, що це майно придбане нею за відплатним договором, і вибуло воно із володіння власника (банк) за його власною волею. Тому позивач за зустрічним позовом просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на нежитлові приміщення №1-15, літ. «А», загальною площею 161.50 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, [ADDRESS], придбані нею за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 23.07.2014, укладеного з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З., шляхом заборони ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та іншим особам чинити їй перешкоди у здійсненні нею права власності виражене у користуванні, володінні і розпорядженні належним [PERSON] майном; визнати незаконними дії ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» у перешкоджанні [PERSON] у доступі і реалізації права власності на нежитлові приміщення №1-15, літ. «А», загальною площею 161,50 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, [ADDRESS]; стягнути з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 грн. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05.11.2015 провадження в частині позовних вимог ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві закрито. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом просив первісні позовні вимоги задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні просила у задоволенні первісного позову відмовити та зазначила, що 23.07.2014 приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. було проведено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] нежитлових приміщень 1-15 (в літ. А) по [ADDRESS] в м. Києві загальною площею 161,50 кв.м. Право власності від [PERSON], який є засновником і генеральним директором ТОВ «Ст.-дент» перейшло до неї, [PERSON] Зазначила, що продавець був і залишається орендарем спірного приміщення ПАТ «А-Банк» знав про це і не повідомив її - покупця та нотаріуса про права третіх осіб на це майно. Також [PERSON] зазначено, що спірне майно вийшло із володіння позивача ще у 2009 році, при підписанні позивачем договору оренди від 01.11.2009 з ТОВ «Ст.-дент» в особі [PERSON] і доказом тому є той факт, що сам [PERSON] у подальшому отримав це приміщення у власність. [PERSON] відзначила, що не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не може продавати їй майно, і що воно йому фактично не належить, тому вона є добросовісним набувачем і між позивачем і нею дійсно немає договірних (зобов'язально-правових) відносин. Позовні вимоги за зустрічним позовом просила задовольнити. Відповідач за первісним позовом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, та зазначив, що договір купівлі-продажу майна, посвідчений ним 01.07.2014 за реєстровим №2001 та договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений ним 23.07.2014 за реєстровим №2284, були посвідчені у повній відповідності до законодавства України, у сторін цих договорів були наявні всі документи, що підтверджують їх правоздатність та дієздатність, а також право власності відчужуване нерухоме майно. Третя особа за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення по справі, згідно яких просив відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі, зазначив, що перед ним дане майно належало ще двом законним власникам, і право власності на дане майно ТОВ «СОФІЯ КИЇВСЬКА ХІ СТОЛІТТЯ» та [PERSON] оскаржене не було. Представник третьої особи за первісним позовом ТОВ «СОФІЯ КИЇВСЬКА ХІ СТОЛІТТЯ» в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що нежитлові приміщення, загальною площею 1090,4 кв.м., поз.№1-23; І сходи, секція Б-В, що знаходяться в м. Києві по [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08.2014 (індексний номер 25878247) (а.с.9) Відповідно інформаційної довідки КМБТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації від 10.04.2014 нежилі приміщення в секції А - 184 кв.м., секціях Б, В - 1132 кв.м. по [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за Українським кредитним банком на підставі акту прийому-передачі від 31.05.1995 (а.с.8). Згідно витягу зі Статуту ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», затвердженого Загальними зборами акціонерів від 29.04.2014, ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» є правонаступником ЗАТ «Український кредитний банк», який є правонаступником прав та обов'язків «Українського кредитного банку», який є правонаступником прав та обов'язків «Київського приватного банку «Київприватбанк». За рішенням Загальних зборів акціонерів від 14.05.2009 тип Банку з ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» змінено на ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», який є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК». Скорочене найменування ПАТ «А-БАНК» (а.с.11-16). Згідно довідки ПАТ «А-БАНК» нежитлові офісні приміщення за адресою: м. Київ, пр.Перемоги, 30/41 (загальною площею 1090,4 м.кв.) знаходяться на балансі ПАТ «А-БАНК» з 30.08.1996 як основний засіб згідно акту приймання-передачі від 31.05.1995 між Київським Політехнічним інститутом та Українським Кредитним Банком, остаточною вартістю 3673326,44 грн, інв.№NB1878 (а.с.123). На підставі розпорядження Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Києва №554 від 25.05.1995 здійснено розподіл та закріплено вбудовані приміщення по [ADDRESS] (секції «А» - 184 кв.м., секція «Б» та «В» - 1132 кв.м.) за Українським кредитним банком та прийнято ним на свій баланс вказаних секцій будинку (а.с.124). Зазначене також засвідчено актом приймання-передачі нерухомого майна від 31.05.1995, де також зазначено, що право власності на передане майно переходить до Українського кредитного банку з моменту підписання цього акту (а.с.125-126). Матеріали справи містять поетажний план нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, [ADDRESS] (а.с.128-130) та технічний паспорт на громадський будинок станом на 21.03.2014, де замовником значиться ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с.131-133). Згідно акту від 21.03.2014, складеного інженером інвентаризації нерухомого майна [PERSON] загальна площа по приміщенню ([ADDRESS]) складає 1090,4 кв.м. Загальна площа нежитлових приміщень збільшилась у зв'язку з уточненням лінійних розмірів та упорядкування в архівній справі (а.с.134). Матеріали справи містять витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де державним реєстратором значиться приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. Як вбачається із витягу з державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно №25878245 від 21.08.2015, право власності на спірне майно попередньо виникло у [PERSON], на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.12.2013 по справі №2-7311/13 (760/27749/13-ц). У подальшому вказане майно [PERSON] було внесене у статутний капітал ТОВ «Софія Київська XI століття», про що внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно від 24.05.2014. На підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2014 ТОВ «Софія Київська XI століття» здійснило продаж спірних нежитлових приміщень №1-15 літ «А» [ADDRESS] загальною площею 161,50 кв.м. в м. Києві на користь [PERSON], про що внесено відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно від 01.06.2014, а [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.07.2014 приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. (зареєстровано в реєстрі за №2284) (а.с.97-98) продав спірні приміщення [PERSON], про що до Державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно №25878245 від 21.08.2015 внесено відповідний запис (а.с.22-26). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.12.2013 в частині зобов'язання [PERSON] передати [PERSON] за актом приймання-передачі частку нежитлових приміщень по [ADDRESS], літ. А, №1-15, загальною площею 161,5 кв.м., в м. Києві; визнання права власності за [PERSON] на нежитлові приміщення по [ADDRESS], літ. А, №1-15, загальною площею 161,5 кв.м., в м. Києві; зобов'язання [PERSON] замовити та виготовити технічний паспорт на приміщення №1-15 літ. А по [ADDRESS] загальною площею 161,5 кв.м., в м. Києві скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено (а.с.19-21). 01 листопада 2009 року між ПАТ «А-БАНК» та генеральним директором ТОВ «СТ-Дент» [PERSON] було укладено договір оренди частини приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею для користування орендаря 101,5 кв.м (а.с.80-84). Вказана частина приміщення була передана в оренду ТОВ «СТ-Дент» на підставі акту здачі-приймання від 16.11.2009 (а.с.85). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.06.2014 порушено провадження у справі за позовом ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» до ТОВ «СТ-ДЕНТ» про стягнення 199638,28 грн (а.с.141). Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 в задоволенні позову ТОВ «Ст.-Дент» до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про визнання договору оренди приміщення від 01.11.2009 недійсним відмовлено (а.с.106-107). Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 залишено без змін (а.с.108-110). Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2015 в задоволенні позову [PERSON] до Головного територіального управління у м. Києві, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримової Н.С., третя особа: ПАТ «Акцент-Банк» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2015 залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Тобто, виступаючи гарантом реалізації законних прав, держава тим самим забезпечує одночасно і виконання громадянами обов'язків, покладених на них державою, а також власними договірними та іншими зобов'язаннями. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Статтею 387 ЦК України закріплено право витребування власником свого майна у особи, яка безпідставно заволоділа цим майном. З контексту вказаної норми вбачається, що позивачем може бути лише законний власник, особа, яка володіє майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка заволоділа чужим майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. Незаконне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на правовий титул. Незаконні володільці відповідають перед власником майна неоднаково, залежно від того, чи є вони добросовісними або недобросовісними набувачами майна. Частиною 2 ст.328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із Закону або рішення суду. Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу позивач має підтвердити своє право власності на спірне майно. Згідно роз'яснень, наданих у п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Згідно роз'яснень, наданих у п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Позивачем за первісним позовом доведено, що майно, яке є предметом даного спору, зокрема нежитлові приміщення №1-15 в літ. «А», загальною площею 161,50 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, [ADDRESS], перебуває у власності позивача, а відтак положення статті 387 ЦК України до спірних правовідносин підлягає застосуванню. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу (Правова позиція Верховного Суду України у Справі № 6-88цс13 від 02.10.2013) Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Таким чином, даною статтею передбачена можливість виникнення недоговірних зобов'язань двох видів: внаслідок безпідставного набуття майна за рахунок іншої особи та внаслідок безпідставного збереження майна за рахунок іншої особи. Умовами виникнення зобов'язань внаслідок безпідставного набуття майна є: збільшення майна у однієї особи; втрата майна іншою особою; причинний зв'язок між збільшенням майна у однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа зобов'язана повернути безпідставно придбане або безпідставно збережене майно. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбане майно, згодом відпала. Таким чином, ст.1212 ЦК України не ставить обов'язок повернути безпідставно придбане чи збережене майно в залежність від добросовісності чи недобросовісності набувача майна. Норми цивільного законодавства про витребування майна з чужого незаконного володіння за своєю метою є такими, що спрямовані на вирішення спору між особами, які не перебувають між собою у договірних відносинах з приводу витребуваного майна. Це означає, якщо власник передав своє майно за договором іншій особі, то він має право витребувати його за підставами, передбаченими нормами, які регулюють відповідні договірні відносини. Оскільки рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 26.12.2013 по справі №2-7311/13 про визнання за [PERSON] права власності, на підставі якого спірне майно було вилучено з володіння ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» у подальшому було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 по справі № 22-ц/796/8832/2014, то суд приходить до висновку, що майно вибуло з володіння власника, тобто позивача за первісним позовом, поза його волею та останній має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами ст.388 ЦК України. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 317 ЦК України зміст права власності передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Позивач за первісним позовом позбавлений можливості реалізовувати свої права щодо спірного нерухомого майна, яке перебувало у його власності на законних підставах. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, суд приходить до висновку, що поза волею ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» як законного власника спірних нежитлових приміщень в літері «А» по [ADDRESS] в м. Києві відбулося незаконне відчуження об'єкту нерухомого майна, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві зазначила, що набула права власності на спірні нежитлові приміщення правомірно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюк З.З. та була необізнана про права третіх осіб на нього. Однак з огляду на вищевикладене, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» не надавав у користування/володіння спірні нежитлові приміщення ані [PERSON], ані [PERSON], тобто іншим особам Наявність рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.12.2013, яке було скасоване рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014, потягло правові наслідки для ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», в результаті чого нежитлові приміщення в літері «А» по [ADDRESS] в м. Києві були незаконно відчужені. Отже, враховуючи те, що первісний позов є обґрунтованим та доведеним, а позовні вимоги за первісним позовом взаємовиключають доводи за зустрічним позовом, тому вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. Отже, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що первісний позов ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» підлягає задоволенню в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України, тому з відповідача [PERSON] за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved