Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № ВLaЖГА 00058817 від 04.08.2011 року, [PERSON] відповідач, 04.08.2011 року отримала кредит у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних на поточні потреби із строком повернення до 16.09.2014р. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконала, в результаті чого виникла заборгованість станом на 26.08.2015 року на загальну суму 14258.07 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили стягнути з відповідача на користь Публічного [PERSON] Товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № ВLaЖГА 00058817 від 04.08.2011 року в сумі 14258.07 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 04.08.2011р. між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладеного договору банківського обслуговування № ВLaЖГА 00058817, згідно якого позичальник [PERSON], 04.08.2011 р. отримала кредит у розмірі 10000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних на поточні потреби із строком повернення до 04.08.2014р.(а.с. 5-12). Згідно п. 1.6. загальної частини Договору та п. 4 його Спеціалізованої частини передбачено щомісячну комісію в розмірі 1,75 % від суми Кредиту. Згідно п. 2.5 загальної частини Договору встановлено обов»язок Позичальника сплачувати проценти , комісію та частину кредитної заборгованості щомісяця, відповідно до графіку погашення заборгованості. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати в неповному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додаткової сплати Банку пеню , що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань , строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання (в п. 9 спеціальної частини Договору для розрахунку пені встановлено 0,50% ) Позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 10000.00 грн. В звязку з невиконанням зобовязань за Договором банківського обслуговування № ВLaЖГА 00058817 від 04.08.2011 року, відповідач станом на 26.08.2014р. має заборгованість на загальну суму 14258.07 грн., яка складається з наступного: - 7650.87 грн. заборгованість за кредитом; - 989.66 грн. заборгованість за відсотками; - 1750.00 грн. заборгованість по комісії; - 3867.54 грн. плата за пропуск платежів (а.с. 3-4). У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагає з відповідача повернення суми кредиту, а також сплату процентів та комісії у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір, таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved