Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог, з урахуванням уточнень, послався на те, що він 11.05.2011 року був прийнятий на роботу до КП «Муніципальна поліція» Дніпропетровської міської ради на посаду інспектора сектору по охороні громадського порядку. Відповідно до наказу №22/1-к від 01.03.2012 року позивача було переведено з 01.03.2012 року на посаду водія відділу з охорони громадського порядку та майна. Наказом №31-К від 20.03.2014 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням з 20.03.2014 року на підставі ст.38 КЗпП України. Однак, на момент звільнення заборгованість по заробітній платі за період з травня 2011 року по березень 2014 року склала 20 411,78 грн. та не була виплачена позивачеві. У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 20 411,78 грн., компенсацію з урахуванням індексу інфляції - 15 450,64 грн., середній заробіток за весь час затримки заробітної плати - 88 660,00 грн. та компенсацію за дні невикористаної відпустки у період з 2011 року по 2013 рік - 4 129,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату слухання у розмірі справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Питання виплати заробітної плати врегульовані Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення (затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078), Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 р. № 1427). Судом встановлено, що позивач 11.05.2011 року був прийнятий на роботу до КП «Муніципальна поліція» Дніпропетровської міської ради на посаду інспектора сектору по охороні громадського порядку. Відповідно до наказу №22/1-к від 01.03.2012 року позивача було переведено з 01.03.2012 року на посаду водія відділу з охорони громадського порядку та майна. Наказом №31-К від 20.03.2014 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням з 20.03.2014 року на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі за період з травня 2011 року по березень 2014 року склала 20 411,78 грн., що підтверджується ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2017 року. Отже, відповідачем порушено вимоги ст.116 КЗпП України, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 20 411,78 грн. Законом України ««Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу інфляції, шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції у період невиплати доходу. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути розмір компенсації з урахуванням індексу інфляції у розмірі 15 450,64 грн., згідно розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, який не викликає сумніву у суду. Згідно зіст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок обчислення розміру середньої заробітної плати за весь час затримки, визначений у Постанові КМУ від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок). Так, Порядок встановлено, що середня заробітна плата за весь час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Враховуючи викладене, відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за весь час його затримки у період з 21.03.2014 року по 12.12.2016 року у розмірі 88 660,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 124 х 715, де: 124 - середня заробітна плата за один день (2542 + 2542 / 21 + 20); 715 - кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати за вказаний період. Відповідно до ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей. З позовної заяви вбачається, що позивачу за весь період роботи на Підприємстві відпустка не призначалась, а в день звільнення грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки позивачу виплачена не була. Тому, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача грошову суму у розмірі 4 129,00 грн. як компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у період з 2011 року по 2013 рік, виходячи з наступного розрахунку: 30 544/355 х 24 х 2, де: -30 544 грн. середньоденна заробітна плата; -355 кількість днів; -24 кількість днів у відпустці; -2 кількість років, протягом яких була невикористана щорічна відпустка. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1928 грн. 87 коп.

Outcome: approved