Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 24.11.2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення взятих на себе зобовязань позичальник не виконував умови кредитного договору та станом на 23.02.2015 року має заборгованість в розмірі 37666 грн. 91 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 8806 грн. 97 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 19352 грн. 01 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7238 грн. 08 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процента складова) в сумі 1769 грн. 85 коп. В звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на ненадання позивачем належних доказів щодо укладення кредитного договору та погодження його умов. Також посилався на пропуск позивачем строків позовної давності та заявив клопотання про застосування останніх. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.11.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, оформлений відповідною письмовою заявою (а.с.24-25). Згідно вказаної заяви сторонами погоджено видачу відповідачу кредиту у гривні, з встановленням кредитного ліміту в розмірі 250 грн., базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% на місяць та строком дії кредитного ліміту, що співпадає зі строком дії кредитної картки. Також позивачу видається кредитна картка №5957022950296694, дата відкриття рахунку визначена 12.12.2006 року. Окрім цього, в заяві міститься підпис відповідача про ознайомлення його з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В судовому засіданні відповідач заперечував факт укладення кредитного договору, ознайомлення з його умовами та отримання кредитної картки і кредитних коштів, а також заявив клопотання про застосування до заявлених банком позовних вимог строку позовної давності. Згідно постановленої судом в судовому засіданні 11.08.2015 року ухвали в порядку ч.5 ст.209 ЦПК України, було задоволено клопотання відповідача про забезпечення доказів та зобовязано позивача надати суду докази видачі відповідачу кредитної картки та кредитних коштів, строку дії кредитної картки. Проте, таких доказів стороною позивача надано не було. А надана заява про видачу кредиту та виписки по рахунку суд не вважає належними доказами видачі саме відповідачу кредитних коштів та кредитної картки для користування останніми. Також суд враховує, що згідно заяви від 24.11.2006 року сторонами визначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної картки. Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності. Пунктом 3.1 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, вид та строк дії яких визначений в заяві та памятці клієнта, підписанням якої банк та клієнт укладають договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг (Правила користування платіжною карткою) строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Разом з тим, в заяві від 24.11.2006 року, строк дії кредитної картки не зазначено. Відповідач факт її отримання заперечував, а стороною позивача відповідних доказів надано не було. При цьому, суд враховує, що згідно наданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що свої зобовязання щодо щомісячного сплати процентів позичальник почав порушувати з липня 2007 року, а строк погашення кредиту настав в липні 2011 року. Проте, з позовом до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій позивач звернувся лише в березні 2015 року, тобто з пропуском строків позовної давності встановлених ст.ст.257,258 ЦК України. Доказів щодо поважності причин пропуску процесуального строку для звернення до суду з позовом позивач не надав та відповідних клопотань про поновлення такого строку не заявляв. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову банку в повному обсязі за недоведеністю належними доказами факту видачі відповідачу кредитних коштів, а також в звязку зі пропуском строку позовної давності. В звязку з відмовою в задоволенні позову сплачений позивачем судовий збір слід віднести на користь держави.

Outcome: dismissed