Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що в Подільському районному центрі зайнятості з 27.11.2014 року по 27.07.2015 року на обліку перебував відповідач [PERSON], який для отримання статусу безробітного 27.11.2014 року подав до Подільського РЦЗ відповідну заяву з проханням надати статус безробітного, в якій зазначив інформацію про те, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію на пільгових умовах не отримує та не має інших, передбачених законодавством доходів. Вказує, що Наказом Подільського РЦЗ від 03.12.2014 № НТ141203 відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» відповідачу був наданий статус безробітного з 27.11.2014 p., а також відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, відповідачу було призначено допомогу по безробіттю з 04.12.2014 року. Зазначає, що Наказом Подільського РЦЗ м. Києва від 28.07.2015 р. №НТ150728 відповідачу припинена реєстрація з 28.07.2015 р., у зв'язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідно до абз.19 пп. 1 п. 37 Порядку 307, оскільки [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14.09.2010 р., та не знятий з обліку в ЄДР, у зв'язку з чим, на момент звернення до центру зайнятості - 28.11.2014 р. останній був зареєстрований як фізична особа підприємець та не мав права на отримання статусу безробітного. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки відповідач, надавши недостовірну інформацію, безпідставно отримав статус безробітного та незаконно отримував допомогу по безробіттю у розмірі 31 782 гривні 29 копійок, змушений був звернутись до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 31 782 гривні 29 копійок та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просив його задоволити в повному обсязі за обставин, викладених в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що він необґрунтований та безпідставно заявлений, мотивуючи тим, що 27.11.2014 року на момент написання «Заяви про надання статусу безробітного» він, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприемець, не отримував доходів, що підтверджується довідкою з Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 9097/В/26-56-12-02-11 від 24.11.2015 року. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач для отримання статусу безробітного 27.11.2014 року подав до Подільського РЦЗ відповідну заяву з проханням надати статус безробітного (а.с.9), у зв'язку з чим у період з 27.11.2014 року по 27.07.2015 року перебував на обліку в Подільському районному центрі зайнятості. Відповідач був ознайомлений з пам'яткою про права та обов'язки безробітного, де зазначено, що безробітні повинні своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, і власноручно поставив свій підпис. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у вищезазначеній заяві вказав, зокрема, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності, що підтверджується його підписом. Крім того, Наказом Подільського РЦЗ від 03.12.2014 № НТ141203 відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» був наданий статус безробітного з 27.11.2014 p., а також відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, відповідачу було призначено допомогу по безробіттю з 04.12.2014 року. Наказом Подільського РЦЗ м. Києва від 28.07.2015 р. №НТ150728 відповідачу припинена реєстрація з 28.07.2015 р., у зв'язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідно до абз.19 пп. 1 п. 37 Порядку 307 (а.с.10). Судом встановлено, що Подільським РЦЗ було направлено запит до Відділу Державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Подільського району Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 10.07.2015 р. № 27-2842 про надання Витягу із зазначенням дати реєстрації дії, щодо внесення рішення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.12, 13-14). У ході проведення перевірки спеціалістом Подільського РЦЗ було отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 14.07.2015 року № 20872007 (а.с.15-16), якого вбачається, що відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14.09.2010 р., та не знятий з обліку в ЄДР, у зв'язку з чим, на момент звернення до центру зайнятості - 28.11.2014 р. останній був зареєстрований як фізична особа підприємець та подав до позивача неправдиві відомості. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятої категорії населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, проходять військову чи альтернативну службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, дані особи не мають підстав для перебування на обліку в центрі зайнятості. Згідно з п.п. 2 і 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що вливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2015 року Подільським РЦЗ було направлено лист-повідомлення відповідачу від 03.08.2015 р. № 27-3142 (а.а.18-19, 20) про необхідність повернення безпідставно отриманих коштів, однак відповідачем він залишився без виконання. Як вбачається з розрахунку позивача, відповідачу всього за період з 04.12.2014 року по 27.07.2015 року було сплачено 31 782 гривні 29 копійок (а.с.11), у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню допомога по безробіттю саме у такому розмірі. Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він обґрунтований належними у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами, які знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з вищезазначеним з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 378 гривень судового збору (а.с.5). У зв'язку з вищевикладеним, ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.4 ЗУ «Про судовий збір»,

Outcome: approved