Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на норми ст. 57 СК України просить визнати за ним право особистої приватної власності на жилий будинок [ADDRESS] посилаючись на те, що вказаний будинок був придбаний 22.06.2017 року в період шлюбу з відповідачем але за кошти отримані ним від продажу іншого будинку 17.11.2016 року, який був його особистою власністю, а відповідач не визнає його особисте право на спірний будинок у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги за підставами вказаними у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали за підставами вказаними у відзиві, в якому посилалися на те, що спірний будинок був придбаний в період шлюбу за кошти родини [PERSON] , у зв`язку з чим він відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, а кошти отримані за продаж будинку в 2016 році витрачені на інші цілі, при цьому сторони фактично проживали в цивільному шлюбі з 2008 року та будинки зазначені позивачем придбавали за спільні кошти подружжя. Судом задоволені клопотання відповідача та його представника про долучення та витребування письмових доказів. Судом за клопотанням сторін допитані свідки та позивач в якості свідка за його клопотанням. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 57 СК України передбачає перелік майна, що є особистою приватною власністю одного з подружжя, в тому числі майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб з 19.11.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який з їх слів розірвано в березні 2019 року. В період шлюбу [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 22.06.2017 року придбано за 53000 грн у власність жилий будинок [ADDRESS] . Крім того, 18.11.2016 року [PERSON] відповідно до договору купівілі-продажу продав за 91450 грн жилий будинок [ADDRESS] , який належав йому на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 15.02.2011 року. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються. Відповідно до ст.ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім тих які визнаються учасниками справи, є загальновідомими або встановлені рішенням суду в іншій справі. В обґрунтування заявлених вимог позивач фактично посилається на придбання спірного будинку за його особисті кошти отримані ним за продаж в 2016 році будинку в м.Гола Пристань, який був його особистою власністю, й передачу коштів в сумі 90000 грн отриманих від продажу цього будинку в борг своєму брату [PERSON] , на підтвердження чого позивачем суду надані договір позики від 17.11.2016 року, згода [PERSON] як подружжя [PERSON] від 17.11.2016 року та договір про виконання зобов`язання від 20.06.2017 року. При цьому, з пояснень позивача допитаного за його ж клопотанням в якості свідка вбачається, що ним передані брату [PERSON] в борг гроші в сумі 90000 грн отримані за продаж буинку в м.Гола Пристань в день укладення угоди купілі-продажу цього будинку, яким є 18.11.2016 року (згідно договору купівлі-продажу), що суперечить змісту наданого суду ним же договору позики, який датований днем раніше - 17.11.2016 року. Поряд з цим, пояснення позивача та свідка [PERSON] щодо обставин передачі коштів в борг (місця, свідків, купюр, їх кількості, упаковки, місцезнаходження) не узгоджуються між собою та є плутаними, у зв`язку з чим суд критично відноситься до їх показів оскільки позивач заінтересований в результаті розгляду справи, а свідок [PERSON] є його близьким родичем й може надавати покази в інтересах позивача. Крім того, пояснення свідка [PERSON] щодо мети надання йому в борг коштів є неспроможними з урахуванням зберігання цих коштів у батьків, не реалізації своїх намірів пов`язаних з боргом на протязі тривалого часу й не обгрунтування строку на який йому гроші передані в борг. Що стосується письмових доказів наданих позивачем на підтвердження придбання спірного будинку за особисті кошти позивача: договору позики від 17.11.2016 року, згоди [PERSON] як подружжя [PERSON] від 17.11.2016 року та договору про виконання зобов`язання від 20.06.2017 року, суд до них також відноситься критично з урахуванням виготовлення їх едентичним стилем незважаючи на різний період їх складання, в тому числі стилем яким виготовлений сам позов та інші документи додані до нього (акт приймання-передачі від 11.09.2018 року). Крім того, суд приймає до уваги можливість їх виготовлення в будь-який час, оскільки в цих документах зазначені лише близькі родичі позивача, які заінтересовані в результаті розгляду справи, та враховує відсутність згоди відповідача, як подружжя позивача, на укладення ним в період шлюбу договору позики від 17.11.2016 року. Поряд з цим, зазначений в договорі позики строк повернення позики чітко співпадає з часом придбання позивачем спірного будинку, що в сукупності з поясненнями позивача про те, що він чекав поки брат поверне йому позику щоб придбати будинок та свідка [PERSON] , який фактично з його слів позикою безпричинно не користувався і мав пожливість повернти борг в будь-який час, дають суду підстави вважати наданий позивачем договір позики від 17.11.2016 року та пов`язані з ним документи неналежними доказами. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надані суду належні та допустимі докази на підтвердження придбання ним в період шлюбу з відповідачем жилого будинку [ADDRESS] за його особисті кошти, які б давали суду підстави для задоволення вимог позивача, а сам факт продажу в 2016 році позивачем жилого будинку [ADDRESS] за значно іншу ціну, не дают суду підстав вважати, що спірний будинок придбаний саме за ці кошти, з урахуванням наявності у позивача в період шлюбу заробітку достатнього для придбання спірного будинку за вказану позивачем ціну. Крім того, суд приймає до уваги доводи відповідача та пояснення свідків [PERSON] і [PERSON] , які є сторонніми особами, про спільне проживання сторін по справі [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю тривалий час до реєстрації шлюбу, в тому числі в 2010-2011 роках в період набуття позивачем права власності на жилий будинок [ADDRESS] , який з пояснень свідка [PERSON] був нею підшуканий за проханням матері [PERSON] й придбавався для родини [PERSON] та їх спільного проживання. За таких обставин, вимоги позивача з підстав зазначених у позові не можуть бути задоволені судом, як не доведені та такі, що не грунтуються на вимогах діючого законодавства.

Outcome: dismissed