Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом 222790,10 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на наступне: 16.08.2006 р. під час виконання трудових обов'язків електрозварника ручного зварювання на території доменного цеху № 2 ПАТ «АрселоМаттіл Кривий Ріг» внаслідок ураження електричним струмом отримав виробничу травму у вигляді опікових ран лівого ліктьового суглобу та закритого компресійного перелому тіла. За результатами розслідування нещасного випадку були складені Акт форми Н-1 про нещасний випадок за № 60 від 19.08.2006 р. та Акт форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 18.08.2006 р.. Відповідно до п. п. 7, 10 Акту форми Н-1 та розділів 4,6 Акту форми Н-5 причиною нещасного випадку, що стався з позивачем, було визнано незадовільний технічний стан засобів виробництва та невиконання посадових обов'язків з охорони праці посадовими особами відповідача. За результатами первинного огляду МСЕК від 21.03.2007 року ступень втрати професійної працездатності було визначено у розмірі 60 %, одночасно було встановлено 3 групу інвалідності. За результатами повторного огляду МСЕК від 23.04.2013 року ступень втрати професійної працездатності було визначено у розмірі 65 % та безстроково було встановлено 2 групу інвалідності. Отже, стан здоров'я не відновився, а навпаки, погіршився. Також трудовим каліцтвом позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному: стійке погіршення стану здоров'я змушує постійно відвідувати лікувальні заклади, систематично проходити курси амбулаторного лікування, негативні наслідки трудового каліцтва обмежують його у побуті, зокрема, він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, які за нього роблять члени його сім'ї, у зв'язку з чим він відчуває себе тягарем. Відчуття того, що позивач ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідує його, внаслідок чого він постійно перебуває у напруженому психічному стані. У зв'язку зі станом здоров'я змушений був звільнитись з роботи, внаслідок чого його матеріальний стан та матеріальний стан його сім'ї погіршився. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовом підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 222790,10 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Представник відповідача в судовому засідання визнала частково, посилаючись на те, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, вважає необґрунтованими. Посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджені належними доказами, такими, як висновок експерта в галузі психології, свідків. Крім того, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суду рекомендовано звернути увагу на характер та обсяг страждань позивача (фізичних,душевних, психічних), характеру немайнових втрат (тривалості, можливості відновлення), стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках та з урахуванням інших обставин. Просила суд визначити розмір моральної шкоди з урахуванням вищезазначених доводів. Вислухавши сторони, дослідивши зібранні по справі докази, давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] працював електрозварювальником на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а. с. 12-14). 16.08.2006 р. під час виконання трудових обов'язків електрозварника ручного зварювання на території доменного цеху № 2 ПАТ «АрселоМаттіл Кривий Ріг» внаслідок ураження електричним струмом отримав виробничу травму у вигляді опікових ран лівого ліктьового суглобу та закритого компресійного перелому тіла. За результатами розслідування нещасного випадку були складені Акт форми Н-1 про нещасний випадок за № 60 від 19.08.2006 р.(а. с. 6) та Акт форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 18.08.2006 р. (а. с.7-10). Відповідно до п. п. 7, 10 Акту форми Н-1 та розділів 4,6 Акту форми Н-5 причиною нещасного випадку, що стався з позивачем, було визнано незадовільний технічний стан засобів виробництва та невиконання посадових обов'язків з охорони праці посадовими особами відповідача. Тобто, результатами розслідування вини позивача у нещасному випадку не встановлено. Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За результатами повторного огляду МСЕК від 23.04.2013 року ступень втрати професійної працездатності було визначено у розмірі 65 % та безстроково було встановлено 2 групу інвалідності (а. с. 11). Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законніх прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою трудове каліцтво та професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення у вищевказаних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 45000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 222790,10 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. На підставі викладеного, та

Outcome: partial