Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що з моменту укладення шлюбу відповідач зі спільною дитиною сторін по справі, мололітньою [PERSON] не проживає, малолітня дитини знаходиться на вихованні у матері позивача. Позивач вказує, що відповідач не доглядає за малолітньою дитиною, веде аморальний образ життя та наданням «ескорт» послуг, веде антисоціальний образ життя. Тому просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву в якій просив розглядати позов за його відсутністю та відсутністю позивача, вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилась, хоча була двічі належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не зявився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи на підставі наданих до суду доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON], 27 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 465921 (а.с.11). Згідно до письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні дочки, веде антисоціальний образ життя, характеризується негативно. Вказують, що [PERSON] покинула дитину, поїхала до своїх знайомих, в тому числі за кордон, а вихованням дитини займалась бабуся. Згідно довідки «Віта Марітайм» від 12 червня 2017 року № 1/4889, позивач працює в судохідній компанії «[PERSON]М.» на посаді третього механіка з окладом 3400 Євро. Згідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини від 10 липня 2017 року № 01-05-3/278, вказано, що доцільно визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] Частиною 1ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved