Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить зобов`язати [PERSON] припинити перешкоджати у спілкуванні позивачу з сином, [PERSON] , [INFO] , у час, який зазначено у рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2017 року по справі № 336/7590/16-ц, а саме - припинити переховувати дитину у квартирі за зачиненими дверима чи у будь-якому іншому недоступному або невідомому для позивача місці. За змістом уточненої позовної заяви сторони перебували у шлюбі з 04.08.2006, який розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.07.2015. [INFO] у подружжя народилась дитина - син [PERSON] . Взаємини між сторонами не дозволяють їм дійти згоди щодо порядку участі позивача у вихованні сина та його спілкуванні із ним. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.06.2017 визначено час спілкування позивача із дитиною. Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2018. Примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа здійснюється Шевченківським відділом ДВС м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Втім, за твердженням позивача фактично рішення суду залишається без виконання, тобто порушені права [PERSON] на спілкування з сином й натепер обмежуються з боку відповідачки. На думку позивача, відповідачка уникає свого обов`язку з виконання судового рішення. Наголошує на тому, що без затримань сплачує аліменти на утримання двох спільних з відповідачкою дітей, заборгованості зі сплати не має, бере участь у додаткових витратах. З позовної заяви видно також, що відповідачка не дозволяє батьку забирати дітей із навчально-виховних закладів, відвідувати із ними спортивні секції. Крім того, [PERSON] не відчиняє двері, коли позивач приходить відвідати дитину, з приводу чого він неодноразово звертався для вжиття заходів реагування до органів поліції. Із посиланням на норми ст.ст. 141, 150, 153, ч.1 ст. 159 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», норми Конвенції про права дитини, оскільки його права, як батька, постійно порушуються відповідачкою, яка, на його переконання, не звертає уваги на інтереси та моральний стан дитини, [PERSON] просить задовольнити позовну заяву. В якості способу захисту позивач обрав припинення дії, яка порушує право, передбачений нормою п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України. Ухвалою суду від 06.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, визначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Ухвалою суду від 08.11.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті, визначено дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). 21.06.2018 відповідачка надала до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. За змістом відзиву, вважає позовні вимоги незаконними та протиправними, спосіб судового захисту, який просить застосувати позивач, - не вмотивованим. Зазначає, що останні 4 роки позивач поводить себе агресивно, погрожує їй, морально принижує, вчиняє фізичне насильство, що зумовлює й моральні страждання спільних дітей [PERSON] та [PERSON] , які мешкають разом із [PERSON] та стають свідками провокованих з боку позивача конфліктів. Зокрема, позивач агресивно поводить себе й у навчальних закладах, де навчаються діти, зриває учбовий процес. Наголошує, що з приводу домашнього насильства звернулась до Запорізької громадської організації об`єднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія», спеціаліст якого зробила висновок про доцільність відсторонення батька від хлопчика до поліпшення його психологічного стану, та про те, що дії позивача підпадають по відношенню до колишньої дружини підпадають під дію Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наголошує [PERSON] й на тому, що жодних дій, що створюють перешкоди батьку дітей у спілкуванні із ними, не вчиняла. 10.07.2018 до матеріалів справи від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому позивач наголошує, що документи, додані до відзиву, є неналежними доказами, крім того, датовані в часі раніше, ніж 16.01.2018 (дата набрання чинності судовим рішенням у справі №336/7590/16-ц). Доводи відповідачки про те, що вона не чинить перешкод спілкуванню позивача із дітьми не підтверджені. Відповідачка продовжує чинити такі перешкоди, що порушує його права, як батька дитини та зумовлює хвилювання з приводу психологічного стану дитини, який стає свідком сварок. Вважає дії [PERSON] неправомірними та такими, що суперечать інтересам дитини, підтримує заявлений позов. Відповідно до заперечень на відповідь на відзив, які надані відповідачкою до суду 10.09.2018, [PERSON] вважає надані нею докази належними, які безпосередньо стосуються поведінки позивача. Заперечує ту обставину, що налаштовує дитину проти батька та твердження позивача про переховування сина. Втім, вважає, що його постійні провокації та виклики поліції залякують дітей та є психологічним насиллям над ними. Стверджує, що рішенням суду у справі №336/7590/16-ц судом вже усунуті перешкоди у спілкуванні позивача із дитиною, тобто спір вирішено, повноваження суду з цього приводу вичерпано, тому позовні вимоги є фактично заявою про встановлення певного способу виконання рішення суду, яка не підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Вважає позовні вимоги порушенням права власності відповідачки на квартиру, до якої він всіляко намагається проникнути. Із підстав, передбачених ч.4 ст. 159 СК України, [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачка постійно перешкоджає його спілкуванню із молодшим сином, свідомо впливає на відношення дитини до батька з негативного боку. Відповідачка та її представник адвокат Мельнікова А.А. проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що позивач створює конфліктну ситуацію, провокує сварки, систематично вчиняє протиправні дії, що лякають дитину [PERSON] , який не бажає спілкування із батьком. Створення штучних перешкод для спілкування дитини із батьком сторона відповідача заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.08.2006 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції (актовий запис №709 від 04.08.2006), що видно з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (т.с.1 а.с. 44). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/4059/15-ц, пр.2/336/2128/2015 від 09.07.2015, яке набрало законної сили 21.07.2015, шлюб між сторонами у справі розірвано (т.с.1 а.с. 45). Сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.06.2014 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції України (актовий запис №707 від 17.06.2014), та [PERSON] , [INFO] , що також визнається сторонами. На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/5427/14-ц, пр.2/336/2520/2014 від 03.09.2014, яке набрало законної сили 26.11.2014, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та кошів на утримання дружини задоволено, встановлено розмір щомісячних платежів на користь позивачки в рахунок аліментів та коштів на її утримання. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2014 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2014 залишено без змін. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.01.2017 у справі № 336/7848/16, пр. № 2/336/666/2017, яким розглянуто позовні вимоги про зміну встановленого 23.12.2016 комісією з питань захисту прав дитини способу участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , у задоволенні позову [PERSON] до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, третя особа - [PERSON] , про зміну графіку спілкування з дитиною відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 24.01.2017. Також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/7590/16-ц, пр.2/336/586/17 від 06.06.2017 позов [PERSON] до [PERSON] , орган опіки та піклування - орган місцевого самоврядування, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси неповнолітньої особи - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - задоволено частково. Визначено спосіб участі батька, [PERSON] , у вихованні сина, [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних зустрічей батька із сином за наступним графіком: - періодичні побачення з дитиною кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 11.00 години за місцем проживання [PERSON] з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень; у вказаний час батько має право особисто забирати сина з дитячого навчального закладу; - час для спільного відпочинку [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року за попереднім погодженням з [PERSON] . В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено. Ухвалою суду у вказаній справі від 08.08.2017, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2017 позов [PERSON] задоволено частково, але при цьому судом першої інстанції не ухвалювалось рішення стосовно позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди і забезпечити безперешкодне спілкування [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , постановлено позов в цій частині залишити без розгляду. Постановою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2018 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 06.06.2017 - без змін. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кіорпе А.О. від 28.01.2019 ВП №58198486 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №336/7590/16-ц, виданого 06.02.2018 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, про визначення участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином за графіком (т.с.1 а.с.229). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2019 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2017 та постанову апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2018 залишено без змін. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/3551/18, пр. 2-о/336/130/2018 від 03.07.2018, заяву [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району в особі органу опіки та піклування, про видачу обмежувального припису, задоволено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 18.12.2018 в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2018 у цій справі скасовано. В задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] відмовлено. З інформації, наявної на відеодисках, оглянутих судом за клопотанням позивача, слідує, що відповідачка не чинила перешкод у спілкуванні дитини [PERSON] із батьком, мала намір передати дитину для спілкування [PERSON] , втім, дитина прихильності до батька не виявила та не висловила жодним чином бажання спілкуватися із ним наодинці. Під час судового розгляду судом допитано свідків з боку відповідачки. Так, свідок [PERSON] , заявлена до допиту згідно з клопотанням [PERSON] від 21.06.2018, яка є матір`ю [PERSON] , в судовому засіданні показала, що з боку відповідачки та її родини жодних перешкод у спілкуванні сина [PERSON] із батьком не чиниться. [PERSON] майже кожного разу приходить для спілкування із сином із представниками поліції, намагається пройти до квартири за місцем їх мешкання. Запізнюється на побачення із дитиною, вимагає, щоб дитина була зібрана для зустрічі із ним та чекала на нього біля будинку, не дивлячись на пору року та погодні умови. При цьому, непоодинокі випадки, коли він приходить без дзвінка або взагалі не приходить. [PERSON] писав звернення до органу опіки та піклування про те, що до досягнення дитиною трирічного віку не бажає бачитись із [PERSON] , та, за ствердженням свідка, взагалі відмовлявся реєструвати дитину як її батько, не брав участі у догляді за сином протягом після першого року після народження, зокрема, у придбанні необхідних речей. Згадав про сина лише тоді, коли постало питання про стягнення аліментів на утримання [PERSON] на користь [PERSON] . Завдяки діям позивача дитина почала лякатись поліції, [PERSON] батька не знає та не сприймає за рідну людину. Діти кожного дня відповідно до графіку, встановленого рішенням суду, із яким [PERSON] обізнана, готові о 10-тій години ранку для зустрічі. Втім, [PERSON] , коли приходить, бажає суто зафіксувати факт зустрічі, але його візити не є проявом бажання спілкуватись із синами. Останнього разу, безпосередньо у вихідний день згідно з графіком, що передував судовому засіданню, після появи позивача біля дверей квартири разом із поліцейським, [PERSON] також не виявив бажання спілкуватись із батьком, навіть, на пропозицію поліцейського. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою відповідачки, показала, що знайома із родиною [PERSON] , зокрема, колишнім подружжям, батьками відповідачки, проте, ім`я позивача не пам`ятала, впізнала його зовні. [PERSON] також є однокласником її сина. Знає про конфліктні відносини, які склалися з приводу дітей. Неодноразово бачила, як [PERSON] з одягнутими дітьми чекала у день спілкування на [PERSON] , біля будинку, проте, він не приходив. Систематично бачила, що [PERSON] приходить на побачення із дітьми із представниками поліції або викликає поліцію. Востаннє 24.02.2019 він чекав біля дверей квартири також із поліцейським, фільмуючи події за допомогою мобільного телефону, вимагаючи, щоб дитина зібраною чекала у час зустрічей безпосередньо біля будинку, не дивлячись на прохолодні та морозні погодні умови. Заздалегідь матір дітей ніколи не знає, чи приїде колишній чоловік на зустріч із дітьми. За твердженнями свідка, діти лякаються батька та не виходять до нього, не мають бажання спілкуватись. 24.02.2019 [PERSON] також відмовився від спілкування, вона чула його голос, при цьому, хлопчик зачинив двері, а спроб спілкування із дитиною [PERSON] не вчиняв, лише знімав відео. [PERSON] зазначає про те, що перешкод у спілкуванні із батьком дітей з боку родини відповідачки не чиниться. З розмови у вказану дату їй стало зрозуміло, що [PERSON] перед своїм приходом не телефонував відповідачці. Свідок [PERSON] була допитана за клопотанням [PERSON] про допит від 10.09.2018, яка є завідуючою кафедри психології ВНЗ «ЗНУ», кандидатом психологічних наук, проводила психологічне обстеження дитини [PERSON] , [INFO] , про що складено висновок спеціаліста-психолога (зокрема, наявний в матеріалах справи у т.с.1 на а.с. 173-179 та досліджений судом) від 21.08.2018 на запит адвоката відповідачки. Показала суду, що під час обстеження, зокрема, з`ясовувались питання щодо наявності у дитини бажання спілкуватись із батьком, рівня емоційної прив`язаності дитини до кожного з батьків, інтелектуального потенціалу, розумових здібностей тощо. За результатами обстеження виявлено достатньо високий інтелектуальний потенціал дитини, добрі розумові здібності, [PERSON] здатний встановлювати та пояснювати причинно-наслідкові зв`язки, є самостійним у прийнятті рішень, має добре аргументовану позицію, що відповідає його віку. Його речовий розвиток, навіть, є властивим для дитини старшого віку. Має високу самооцінку, особистісну мотивацію. Під час гри із ляльками, проведеної в межах обстеження, що дозволяє в повній мірі виявити відношення дитини до кожного члена сім`ї, властиві фрази та інтонації, констатовано категорично негативне ставлення до батька. Образ батька сформований під впливом частих конфліктних ситуацій, що призвело до категоричної відмови з боку [PERSON] від зустрічей із батьком. Дослідження іншої спільної дитини [PERSON] не проводила. Наголошує, що конфліктні відносини батьків мають тривалий характер, залучення [PERSON] поліції зумовлює постійний стресовий стан дитини, травмує дитячу психіку, може призвести до різних наслідків, що передбачити в повній мірі неможливо. Вважає, що виклик та залучення співробітників поліції є засобом тиску з боку позивача. На даний час відношення дитини є цілком сформованим. Крім того, за результатами обстеження, вплив на дитину з боку матері, що може вважатись маніпуляцією та налаштовуванням проти батька, повністю виключається. Дитина не може залишатись сліпою та глухою по відношенню до конфлікту, тому лише зміна стилю взаємодії із дитиною може призвести до зміни його ставлення до батька. Аналогічні характеристики відношення дитини до батька підтверджені письмовими доказами, наданими відповідачкою (т.с. 2, а.с.6-11). 12.07.2019 також допитано свідка з боку відповідачки [PERSON] на підставі заяви [PERSON] від 21.06.2018, яка працює практичним психологом ГО «Взаємодія». Спостерігає за дитиною [PERSON] протягом 2 років, з 3-річного віку. Хлопчик демонструє стабільну негативну динаміку відношення до батька протягом періоду спостереження. Спочатку взагалі не сприймав батька як знайому, рідну людину. Дитина постійно перебуває у стані гострого стресу, є постраждалою від психологічного насильства з боку батька, що може зумовити порушення базової довіри до світу, відносин із оточуючим середовищем. Матір, на думку психолога, поводить себе адекватно ситуації, захищає себе і дитину, відповідно, свою безпеку та безпеку сина. Підставою для констатації того, що дитина є постраждалою від психологічного насильства є та обставина, що хлопчик є свідком постійних конфліктів, погроз з боку позивача. При цьому, стрес руйнує емоційну систему дитини, яка відчуває себе у стані небезпеці. Вважає, що батько нехтує потребами дитини та її психоемоційними особливостями, зокрема, віковими, адже у цьому віці наявний сильний зв`язок дитини із матір`ю, значимість матері є особливістю та нормою. Свідок спостерігала поведінку позивача під час розгляду справи в апеляційному суді. Наголошує, що спостерігає за дитиною по стандартизованим методикам, відповідно, для цього не має потреби бачити дитину разом і обома батьками для надання висновків. Вимог до сертифікації приміщення, в яких проводиться дослідження дітей, в законодавстві не передбачено, проте, приміщення громадської організації обладнано всім необхідним для діагностики та терапії. Свідок пояснила, що має необхідну кваліфікацію для проведення психологічної діагностики дітей, а саме, диплом психолога. Наданими позивачем письмовими та іншими доказами не підтверджено достеменно тієї обставини, що йому з боку відповідачки чиняться перешкоди щодо спілкування із дитиною. З відповідей навчального закладу, наданих позивачем (т.с.1 а.с.14-15) видно й те, що позивач в порушення графіку спілкування із дитиною, встановленого рішенням суду, намагається зустрітись із сином, зокрема, забрати із навчального закладу. Згідно з відповіддю Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 20.04.2018 (т.с.1 а.с.16), стосунки між колишнім подружжям носять цивільно-правовий характер, для їх вирішення рекомендовано звернутись до суду загальної юрисдикції. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно з ч.3 ст. 11, ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч. 4 ст. 150 СК України врегульовано, що батьки зобов`язані поважати дитину. За нормою ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як передбачено ч.ч.1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Вказаним вище рішенням суду від 06.06.2017 встановлено, що діти мешкають із відповідачкою, між сторонами виникли конфліктні відносини через неврегульованість питання щодо участі позивача у вихованні дитини [PERSON] та спілкуванні із сином. Ці спірні правовідносини всебічно та ґрунтовно розглянуті судом. Рішенням визначено не лише конкретні дні, а і чіткий час для побачень позивача з сином [PERSON] , час для спільного відпочинку влітку, за умови його попереднього погодження з відповідачкою. Вказані обставини визнаються сторонами у справі, не підлягають додатковому доказуванню за змістом ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України. Судове рішення обґрунтоване, зокрема, й нормами ст. 159 СК України. Виходячи з обов`язку доказування за нормою ст. 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів перешкоджання з боку [PERSON] спілкуванню [PERSON] із сином [PERSON] суду не надано. Так, судом вже усунені перешкоди у спілкуванні дитиною із батьком, спір між батьками вирішено, а заявлені позовні вимоги є за своєю суттю заявою про встановлення певного способу виконання рішення, яка не підлягає розгляду судом в порядку позовного провадження. Однією з засад цивільного судочинства, врегульованою ч.3 ст. 2, ч.ч.1, 2 ст. 18 ЦПК України є обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Ч.1 ст. 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Розділом VII ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень, як заключної стадії судового процесу, захисту чи відновлення порушених прав. Встановлено, що з приводу виконання судового рішення відкрито виконавче провадження, тому в повній мірі вичерпані повноваження суду щодо визначення порядку спілкування із дитиною та усунення відповідних перешкод. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. ЄСПЛ у рішенні по справі «HUNT v. UKRAINE» (заява N 31111/04 від 7 грудня 2006 року) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Тому слід наголосити на першочерговості інтересів дитини та захисту її прав. Втім, це не змінює обов`язку сторін з виконання рішення суду. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту вочевидь не відповідає фактичним обставинам справи. Більш того, немає підстав для обрання судом й іншого способу захисту, що відповідатиме нормі ст. 5 ЦПК України та ст. 16 ЦК України, внаслідок недоведеності порушень з боку відповідачки. Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При розгляді справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання судового рішення, зокрема, умисно, систематично та незважаючи на всі заходи попередження та впливу, оскільки такі обставини не підтверджені належними і допустимими доказами у справі. Разом із тим, відповідачка опікується інтересами спільних із позивачем дітей, займається їх вихованням та розвитком, піклується про моральний стан. Конфлікти, що відбуваються між сторонами безпосередньо перед зустрічами дитини із батьком відповідно до встановленого судовим рішенням графіку, систематично спричиняють вагомий, негативний вплив на психоемоційний стан дитини, що є неприпустимим. З урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, тому ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. Із врахуванням змісту ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді сплаченого за пред`явлення позову до суду судового збору, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed