Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 24.12.2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір про іпотечний кредит №DNUHGI0000002573, відповідно до умов якого було надано кредит в розмірі 454500 грн. на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено іпотечний договір №DNUHGI0000002573 від 24.12.2007 року, предметом якого виступала належна йому на праві власності квартира [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року було скасовано рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині зазначення способу реалізації предмета іпотеки та в цій частині ухвалено нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNUHGI0000002573 від 24.12.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з початковою ціною 606000 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. 10.10.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» шляхом укладення від свого імені договору купівлі-продажу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», продало останньому квартиру [ADDRESS]. Заявляючи вимогу про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», позивач посилався на те, що в укладеному з банком договорі іпотеки не було визначено такого способу звернення стягнення, як рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В договорі було застосовано розєднувальний союз або, наявність якого вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе або за рішенням суду, або на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і одночасне застосування вказаних способів договором іпотеки не передбачено. Також посилався на те, що апеляційним судом в резолютивній частині рішення не встановлено право продажу предмету іпотеки від імені банку, а зазначено продаж від імені відповідача [PERSON] Проте, при укладенні договору купівлі-продажу згоду останнього на продаж отримано не було. Крім того, відповідно до довідки банку від 09.02.2018 року грошові кошти від покупця на поточний рахунок [PERSON] по кредитному договору не надходили. Таким чином, продаж квартири не здійснений. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представники позивача підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні останнього, посилаючись на те, що при укладенні договору купівлі-продажу банк діяв у відповідності до умов договору іпотеки, вимог закону та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року. \~ \~ \~ \~Інший відповідач - Товариство з обмеженою відповідальність «Естейт Селлінг», на неодноразові виклики явку свого представника не забезпечили, про поважність причини неявки суд не повідомили. \~ \~ \~ \~Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в наданій заяві просила провести розгляд справи без її участі. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №DNUHGI0000002573, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 454500 грн. на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між останніми було укладено іпотечний договір №DNUHGI0000002573 від 24.12.2007 року, предметом якого виступала належна По лтавець О.В. на праві власності квартира [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року було скасовано рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині зазначення способу реалізації предмета іпотеки та в цій частині ухвалено нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNUHGI0000002573 від 24.12.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з початковою ціною 606000 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. 10.10.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» шляхом укладення від свого імені договору купівлі-продажу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», продало останньому квартиру [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~Перевіряючи доводи позовної заяви щодо незаконності відчуження спірної квартири, суд враховує наступне. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12\~цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ч.ч.1,2 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця (ч.5 ст.38 Закону України «Про іпотеку»). Пунктом 4.2 укладеного між сторонами іпотечного договору №DNUHGI0000002573 від 24.12.2007 року встановлено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Згідно п.4.3 іпотечного договору передбачено, що даний пункт цього договору є застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати та отримувати від імені іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмету іпотеки до продажу, сплачувати всі необхідні платежі, підписувати договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які повязані з продажем предмету іпотеки. Як встановлено судом, право на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] від 10.10.2016 року, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», як іпотекодержатель, набуло в силу умов п.п.4.2,4.3 іпотечного договору, ст.ст.33,38 Закону України «Про іпотеку» та рішень Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2013 року, а також апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року. Згідно п.1.1 договору купівлі-продажу від 10.10.2016 року вбачається, що останній укладався саме на виконання зазначених вище судових рішень, у спосіб визначений в резолютивній частині рішення від 10.02.2014 року. Продаж предмету іпотеки за цим договором було здійснено за ціною 606000 грн., що відповідає оціночній вартості предмету іпотеки, визначеній п.1.3.2 іпотечного договору та початковій ціні продажу, визначній в резолютивній частині рішення суду від 10.02.2014 року. За вказаних вище обставин, суд вважає безпідставними та відхиляє доводи позовної заяви щодо укладення оспорюваного договору купівлі-продажу без згоди позивача, не у спосіб, передбачений умовами іпотечного договору та судовим рішенням. Також судом відхиляються доводи позивача в обґрунтування недійсності договору купівлі-продажу з підстав його укладення без попереднього повідомлення про намір продажу предмету іпотеки, оскільки відповідне право банку, як іпотекодержателя, було набуто на підставі судового рішення, що набрало законної сили. З наявного в матеріалах справи листування між сторонами вбачається, що 16.09.2016 року позивач отримував від банку лист-повідомлення про намір банку продати предмет іпотеки, що підтверджував в адресованому банку листі від 12.10.2016 року. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» невиконання іпотекодержателем умов щодо попереднього повідомлення іпотекодавця про намір продажу предмету іпотеки, може бути підставою для відповідальності іпотекодержателя за відшкодування завданих збитків та не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Також не є наслідком недійсності договору на момент його укладення і подальше не зарахуванням банком коштів від продажу на рахунок позичальника, а також не є свідченням не здійснення розрахунків за цим оплатним договором, як про це зазначає позивач. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні останніх в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України та в звязку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed