Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.01.2008 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та Банком Договір. У звязку із невиконанням відповідачкою взятих на себе зобовязань, у неї станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість у розмірі 40029,25 грн. При цьому від вказаної суми заборгованості Банк просить відняти суму заборгованості у розмірі 23647,39 грн., яку було стягнуто на користь Банку рішенням п.д. Третейського суду при асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 12.02.2013 року та стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 17700,95 грн., яка складається із різниці сум 16381,86 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 819, 09 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати. Представником відповідача, адвокатом [PERSON] надано відзив на позовну заяву згідно якого просив відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з тим, що [PERSON] заперечує факт отримання грошових коштів за карткою, при цьому не заперечує факту отримання само картки. Крім того просить відмовити в задоволені позову у звязку із спливом строку позовної давності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просив, його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову у звязку із пропущенням строків позовної давності. Суд заслухавши пояснення сторін по справі та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що від 28 січня 2008 року на підставі заяви [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. Згідно даного договору відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 13-19). У відповідності зі\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з розрахунку заборгованості, в наслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобовязання станом на 30 листопада 2017 року, утворилась заборгованість перед банком в сумі 40029 грн. 25 коп. (7-11). Із виписки по картковому рахунку [PERSON] видно, що остання користувалась наданим їй на підставі договору картковим рахунком, знімала грошові кошти через банкомати, частково погашала заборгованість, а отже знала, що користується кредитними коштами. 12.02.2013 року рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.01.2008 року станом на 05.01.2013 року у розмірі 23647,39 грн. (а.с. 6). Таким чином залишок заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.01.2008 року станом на 30.11.2017 року складає 17700,95 коп., (16381,86 грн. різниця сум заборгованості, 500 грн. штраф фіксована частина, 819,09 штраф процентна складова, відповідно до п. 8.6 «Умов та правил надання банківських послуг»). При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків давності на звернення до суду, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Так п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності стосовно вимог Банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів витрат Банку складає 50 років., а отже позивачем надано позов до суду в межах строків позовної давності. Враховуючи викладене, а також те, що на момент розгляду справи кредитний договір чинний та сторонами не оспорений, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню Розмір судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved