Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визаннян особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири, на прохання свого брата зареєстрував його у своїі квартирі, оскільки той навчався вищому навчальному закладі в м.Києві. В 2010р. відповідач одружився та придбав власну квартиру по [ADDRESS], де проживає по теперішній час, проте з реєстрації добровільно не знімається, чим створює додаткові витрати, зокрема за сплату комцунальних послуг. В призначене судове засідання позивач не з»явився, надав заяу про розгляд справи за його відсутності. Просив вимоги задовольнити, з викладених у позові підстав. Відповідач в призначане судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Даний факт підтверджується договором дарування від 18.08.1999 року (а.с. 7). Згідно з довідки Центру комунального сервісу № 43 за адресою : [ADDRESS] зареєстровані - позивач - власник квартири з 27.12.1994 року та його брат - відповідач з 02.10.2001 року. Як вбчається з акту від 05.12.2016 року, склдаденого КП «Керуюча компанія з обслуговавання житлового фонду Подільського району в м. Києві» [PERSON], [INFO] , не проживає за адресою: м. київ, [ADDRESS]. Власних речей відповідача в даній квартирі немає. В судовому засіданні встановлено, що у відповідача ( як державного службовця) наявне майно у виді квартири, яку він задекларував у 2016 році, що підтверджується загальнодоступною інформацією до декларацій. Але досі не знятий з реєстрації за останім місцем проживання - [ADDRESS]. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст. 150, 155 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистих потреб проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користуватися квартирою. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги знайшли своє підтвердження, відповідач не проживає в квартирі з 2010р., не несе витрат по утриманню житлового приміщення, власником якого є позивач, а тому вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved