Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

позивач звернувся до суд із позовом до відповідача у якому просить стягувати з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що за час шлюбних відносин у сторін народився син. Дитина проживати із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Будь-яких домовленостей з цього питання сторони не дійшли. Відповідач не виявляє бажання брати участь в утриманні дитини. Просить врахувати матеріальне становище відповідача, його стан здоров`я та відсутністю відомостей про перебування на його утриманні інших осіб. З урахуванням вимог норм ст. ст. 180, 181, 184 Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити повністю. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 19 серпня 2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 27 вересня 2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. 08 листопада 2021 року відповідач подав до суду заяву про зміну суми аліментів на 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожен новий рік. У судове засідання сторони не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. Клопотань про відкладення судового засідання не надійшло. Суд враховую обставину неподання відповідачем відзиву на позов. Враховуючи думку представника позивача щодо можливості розгляд у справи у відсутності сторін, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає із матір`ю, про що стверджує позивачка у позовній заяві. Така обставина не оспорюється відповідачем, а тому приймається судом до уваги. У зв`язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд прийшов переконання, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд враховує матеріальне становище дитини, яку повністю утримує позивачка, матеріальне становище відповідача та відсутність обставин для звільнення його від обов`язку утримування дитини, до досягнення нею повноліття. Таким чином, суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти у частці від усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 1/4, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 29 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо заяви відповідача про зміну суми аліментів, суд прийшов до переконання про те, що така суперечить вимога ст. 181 СК України, якою визначено способи виконання батьками обов`язку утримання дитини, а саме, зокрема за рішення суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій сумі, за вибором того з батьків з ким проживає дитина. Отже, оскільки дитини проживає із матір`ю, остання обрала спосіб участі батька в утриманні сина в частці від доходу такого, а відтак у заяві відповідача необхідно відмовити. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 141, 181, 182 Сімейного кодексу України та на які вірно посилається позивач у позовній заяві поряд із загальними нормами права. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останньою як на підстави для стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнений законом (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 908,00 грн судового збору в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved