Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 04.04.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №CVF0GA00000089, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 30000 дол. США на термін до 04.04.2014 року та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Вказував на те, що позичальник допускав порушення виконання умов договору, у зв'язку з чим у 2012 році банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який був задоволений рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.12.2012 року, на виконання якого 16.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив реалізацію предмета іпотеки (квартири), проте коштів від реалізації квартири не вистачила на погашення усієї суми заборгованості. У зв'язку з наведеним станом на 06.05.2014 року за позичальником [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 58580,62 дол. США, що за курсом 11,46 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.05.2014 року складає 980753,95 грн. Вказана заборгованість складається з наступного: 20974,29 дол. США - заборгованість за кредитом, 18992,03 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 575,42 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40942,84 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 21,82 дол. США - фіксована частина, 4074,23 дол. США - процентна складова. Відповідно до умов договору поруки, позивачем було направлено на адресу боржника та поручителя письмову вимогу про виконання зобов'язання, проте вказана вимога залишена без задоволення. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №CVF0GA00000089 від 04.04.2008 року в сумі 85580,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.05.2014 року складає 980753,95 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у письмових запереченнях, в яких просили застосувати до спірних правовідносин позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки, а також врахувати правовий висновок Верховного суду України, сформований за результатами розгляду справи №6-11цс13 та відмовити в задоволенні позову, в подальшому у своїх поясненнях вказали, що позов також не визнають з підстав тих підстав, що вважають суму заборгованості, яка значно збільшилась внаслідок коливання курсу нарахованою банком необґрунтовано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Так, відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою - м. Чернівці, вул. Ромашкова, 21 та саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 04.04.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №CVF0GA00000089, відповідно до п. 8.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 04.04.2008 року по 04.04.2017 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 32898,00 дол. США на наступні цілі: 30000 дол. США - на споживчі цілі, 2898,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.13, 2.2.7 даного договору (а/с 12). Крім того, договором передбачено сплату відсотків за користування кредитними коштами. Факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується копією заяви на видачу готівки, в якій міститься підпис отримувача та даний факт в судовому засіданні сторонами не оспорювався (а/с 17). Як вбачається з умов вище вказаного договору, періодом сплати платежів вважається з 20 по 24 число кожного місяця, погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 466,65 дол. США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до п. 8.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека однокімнатної квартири, загальною площею 37,10 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані банку з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором. Так, 04.04.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №CVF0GA00000089/1, відповідно до п. 16 якого предметом даного договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №CVF0GA00000089 від 04.04.2008 року (а/с 18). Судом встановлено, що позичальник [PERSON] впродовж дії кредитного договору належним чином свої зобов'язання не виконував, що підтверджується заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.12.2012 року, яке було частково змінене та частково скасоване рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 08.05.2013 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] отримав кредитні кошти зі сплатою 12% річних за користування кредитом, проте позичальник належним чином не виконав своїх зобов'язань та на момент розгляду справи у суді за ним рахувалась заборгованість перед банком в розмірі 57742,71 дол. США (а/с 19-25). Відповідно до вище вказаних рішень суду першої та апеляційної інстанції в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVF0GA00000089 від 04.04.2008 року в розмірі 57742,71 дол. США звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу цієї квартири банком з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, зробленої суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а/с 23). Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 16.04.2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON], банком було реалізовано предмет іпотеки по ціні 204465 грн. (а/с 24). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком до позовної заяви, вартості реалізованого предмета іпотеки було недостатньо для погашення усієї суми заборгованості, окрім того, враховуючи строк дії договору, навіть після звернення стягнення на предмет іпотеки, позичальник належними чином не виконував покладені на нього кредитним договором зобов'язання, у зв'язку з чим за ним станом на 06.05.2014 року рахується заборгованість в розмірі 85580,62 дол. США (за офіційний курсом НБУ станом на 06.05.2014 року - 980753,95 грн.), яка складається з наступного: 20974,29 дол. США - заборгованість за кредитом, 18992,03 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 575,42 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40942,84 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 21,82 дол. США - штраф (фіксована частина), 4074,23 дол. США - штраф (процента складова) (а/с 4). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 5 договору поруки, у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного/невиконаних зобов'язання/зобов'язань. Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2014 року банком на адресу боржника та поручителя було направлено повідомлення, в якому було зазначено розмір заборгованість та попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості, проте вказане повідомлення залишене боржником та поручителем поза увагою, про що свідчать наявні в матеріалах докази (а/с 10). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань повинен нести в повному об'ємі відповідач. Як вбачається з умов кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі зазначеному в п. 8.4 (0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день, але не менше 1 гривні), пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, крім того при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до офіційного курсу валют станом на 06.05.2014 року 250 грн. становить 21,82 дол. США. Щодо посилань відповідача [PERSON] та його представника про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 257 та 258 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), проте відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що відповідно до змісту п. 5.5 кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафі за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Крім того, відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, у зв'язку з наведеним позов обґрунтований та підлягає задоволення. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором , а також судовий збір. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved