Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . На момент її смерті він постійно проживав на території Російської Федерації. В той час його дружина була вагітна та [INFO] народила доньку, тому він приїхав до України лише через рік. Будь-яких повідомлень від нотаріальної контори про відкриття спадщини він не отримував, за оформленням спадщини не звертався та вона була в повному обсязі оформлена на його батька [PERSON] [INFO] його батько помер. Спадкоємцями після його смерті є він (позивач) та його зведений брат [PERSON] . Після смерті батька від далеких родичів він випадково дізнався, що на його ім`я матір`ю за життя було складено заповіт. 18.02.2020 року він звернувся до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори та отримав дублікат заповіту, складеного [PERSON] 17.06.1993 року. В цей же день він подав заяву про оформлення спадщини, однак, постановою нотаріуса від 18.02.2020 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як він пропустив строк для прийняття спадщини. Вважає, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не був обізнаний про наявність заповіту та нотаріус в порушення ст.63 Закону України «Про нотаріат» після смерті матері не повідомив його про наявність заповіту. Посилаючись на вказані обставини позивача просив продовжити йому строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] на три місяці. Ухвалою від 23.04.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Також ухвалою від 23.04.2020 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою від 29.10.2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в наданій заяві просив розглядати справу без його участі. При цьому надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] , померла [INFO] , проте заповіт нею було складено за п`ять років до смерті - [INFO] . Остання спілкувалась з позивачем за життя. Позивач приїжджав до батьків. Враховуючи, що позивач був єдиним сином померлої, неможливо припустити, що вона не повідомляла сина про складання на його ім`я заповіту. Крім того, у період хвороби [PERSON] та до її смерті за нею доглядала племінниця [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача по лінії матері. Із родичами по лінії матері, особливо із двоюрідними сестрами [PERSON] та її рідною сестрою [PERSON] у позивача досі зберігаються тісні стосунки. Позивач на похорон батька, так само, які на похорон матері, не приїхав. Однак, після смерті матері неодноразово приїжджав до батька в м.Дніпро, зустрічався та спілкувався із родичами. Тому, пов`язати випадкове надходження інформації щодо наявності спадщини від матері до позивача тільки після смерті батька, не можна. Про наявність заповіту померлої [PERSON] відповідачу було відомо ще за життя батька. Про це його неодноразово повідомляли колеги померлого [PERSON] по роботі. Вказане свідчить про те, що навіть сторонні люди знали про спадок та заповіт не був таємницею ні для кого із кола оточення родини [PERSON] . Сам позивач в позовній заяві зазначає, що про наявність заповіту дізнався від далеких родичів. Позивач, як єдиний син померлої матері, за законом був спадкоємцем першої черги і проживаючи поза межами України мав право і змогу без будь-яких повідомлень з боку нотаріальної контори надіслати відповідну заяву з метою прийняття спадщини, проте не скористався цим. Таким чином, пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Представник Дніпровської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на підстави, що наведені у поданому відзиві, в яких посилався на те, що у разі звернення спадкоємця до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, він повинен довести суду поважність причин пропуску встановленого законом строку. При цьому, слід виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивним, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вказані позивачем причини пропуску строку вважає неповажними. Третя особи пояснень по суті справи не надали. П`ятої Дніпровської державною нотаріальною конторою було надано заяву про розгляд справи без участі їх представника. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярова Н.Г. будь-яких заяв та клопотань по справі не подавала. Заслухавши пояснення учасників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що позивач є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бандурою М.К. 17.06.1993 року, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповідала своєму синові [PERSON] . Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся та спадщина була успадкована батьком позивача та чоловіком померлої [PERSON] - [PERSON] [INFO] помер [PERSON] 18.02.2020 року державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори позивачу було видано дублікат заповіту [PERSON] від 17.06.1993 року та в цей же день позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори від 18.02.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Частиною 1 ст.524 ЦК УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини після померлої [PERSON] було встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Суд враховує, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на момент смерті його матері [PERSON] він постійно проживав на території Російської Федерації. В той час його дружина була вагітна та [INFO] народила доньку, тому він приїхав до України лише через рік. Поряд з цим, суд враховує, що позивач був обізнаний про смерть матері та в судовому засідання зазначив, що після її смерті на три дні приїжджав до м.Дніпро на поховання, після чого повернувся до Російської Федерації. Таким чином, позивач мав можливість подати заяву про прийняття спадщини в період перебування протягом трьох днів в м.Дніпро та не був позбавлений можливості подати її в подальшому протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, перебуваючи на території Російської Федерації, шляхом направлення заяви засобами поштового зв`язку. Стосовно доводів позивача про те, що він не був обізнаний про наявність заповіту та про його складання дізнався лише після смерті батька, а також щодо неповідомлення нотаріусом після смерті матері в порушення ст.63 Закону України «Про нотаріат» про наявність заповіту, суд враховує, що вказана обставина могла би бути визнано поважною за умови, що позивач не знав про своє право на спадкування не будучі спадкоємцем за законом, або за наявності спадкоємців за законом попередніх черг, які мали переважне перед позивачем право на спадкування за законом. Поряд з цим, позивач після смерті матері відповідно до ч.1 ст.528 ЦК УРСР був спадкоємцем за законом першої черги. Тому, незалежного від його обізнаності про наявність заповіту, маючи першочергове право на спадщину за законом та за наявності намірів прийняти останню, повинен був звернутись з відповідної заявою протягом шести місяців після відкриття спадщини та мав можливість це зробити. Судом встановлено, що позивач був обізнаний про смерть спадкодавця, мав можливість у встановлений законом шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини. Однак, така заява ним була подана лише в лютому 2020 року, тобто більше ніж через 21 рік після відкриття спадщини, коли остання вже була успадкована його батьком, оформлена на нього та увійшла до складу спадщини вже після смерті останнього. При цьому, під час судового засідання позивач на запитання суду чому він будучі необізнаним про наявність заповіту не подав заяву про прийняття спадщини як спадкоємець за законом першої черги зазначив, що не хотів судитись за право на спадщину із батьком. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину. Встановлені судом обставини свідчать про відсутність у позивача намірів реалізувати своє право на прийняття спадщини після померлої матері та пропуск строків для її прийняття без поважних причин. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання в порядку ст.141 ПК України, враховуючи відмову в задоволенні позов, понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed