Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми, визначити позивачу спосіб участі у вихованні малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], шляхом встановлення систематичних побачень батька з дітьми відповідно до висновку органу опіки та піклування та дозволити йому забирати дітей до свого місця проживання в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала частково, згодна з порядком встановленим органом опіки та проти того, щоб позивач забирав дітей від неї в інше місто. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала в частині визначеної розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №235-р від 13.05.2014 року. Судом встановлено: Позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.5,6). Сторони визнали, що діти проживають з матір'ю, відповідач чинить перешкоди в спілкуванні позивача з дітьми, через те, що позивач спілкується з дітьми в інший час ніж той, що визначений органом опіки. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №235-р від 13.05.2014 року визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], шляхом встановлення систематичних побачень батька з дітьми в першу та третю суботу щомісяця, з 12.00 до 18.00, за місцем проживання дітей. Заперечень стосовно порядку спілкування з дітьми, який визначив орган опіки, у сторін немає. Згідно акту соціального інспектування №524 від 05.03.2014 року, позивач проживає в [ADDRESS]. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно до ч.ч. 1- 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1 та 2 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Крім того, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Щодо вимоги про зміну місця проживання дітей: Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позивачем не доведено винятковості встановлених судом обставин, що зумовлюють розлучення малолітніх дітей позивача з їх матір'ю. При викладених обставинах, суд вважає доцільним, в інтересах дитини, задовольнити позов частково, в порядку, що визначений органом опіки.

Outcome: partial