Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується Договором купівлі-продажу будинку від 29 грудня 2016 року. Вказує, що відповідач [PERSON] є колишнім власником будинку, а інші відповідачі є членами її родини та зареєстровані у належному позивачу житловому будинку. В будинку вони не проживають з дня укладення договору купівлі-продажу, їх місцезнаходження наразі невідоме. Факт реєстрації відповідачів у вказаному будинку чинить перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому майном, через це він позбавлений можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. У зв'язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідачів було опубліковано 04 жовтня 2018 року і тому з 04 жовтня 2018 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи. Відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що [PERSON] купив житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього, розташований у [ADDRESS] (а.с.7-8). 02 серпня 2018 року Виконавчим комітетом Слов'янської міської ради видано Довідку про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1975 року народження; [PERSON], 1989 року народження; [PERSON], 1970 року народження; [PERSON] 1997 року народження (а.с.10). Відповідно до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до Акту про фактичне проживання вбачається, що [PERSON], 1970 року народження; [PERSON], 1975 року народження; [PERSON], 1989 року народження; [PERSON], 1997 року народження дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але фактично за вказаною адресою не проживають з 29 грудня 2016 року по теперішній час. За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Документами доданими до позовної заяви, позивачем доведено, що останній набув право власності на житловий будинок в результаті його придбання шляхом укладення договору купівлі-продажу, який не визнаний судом недійсним. Таким чином, з моменту продажу житлового будинку право користування відповідачів є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування житловим будинком, яке нерозривно пов'язане з власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім'ї попередніх власників, оскільки воно є похідним. Оскільки, судом було встановлено, що відповідачі є колишніми власниками житлового будинку [ADDRESS] однак до теперішнього часу добровільно не знялися з реєстрації, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнавши відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved