Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.05.2007 року уклав з відповідачем кредитний договір № К3А1АК00275824, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 38 081,50 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та у строки, передбачені цим договором. Крім того, вказує, що відповідач в порушення умов кредитного договору зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 27.01.2015 року має заборгованість перед позивачем на загальну суму 15 939,94 доларів США (що за курсом 15,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2015 року складає 253 285,65 гривень), з яких: 4 806,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 291,72 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 158,25 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також 5 683,42 долари США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, яку просить стягнути з відповідача, шляхом задоволення його позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив задоволити позов повністю з підстав викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач у судове засідання не зявився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву у якій позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він безпідставно заявлений та не підтверджений належними доказами, оскільки 12.06.2012 року, у зв'язку неможливістю сплачувати відповідні платежі по кредитному договору, відповідно до акту прийому-передачі, передав представнику позивача за довіреністю автомобіль марки ВАЗ 21154, реєстраційний № АА 4629 CO, який було передано в заставу у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Так стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 03.05.2007 року було укладено кредитний договір № К3А1АК00275824, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 38 081,50 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та у строки, передбачені цим договором (а.с.6-7) та зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням придбання автомобіля автомобіль марки ВАЗ 21154, реєстраційний № АА 4629 CO. При укладанні вищезазначеного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач у своєму позові посилається на те, що відповідач припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у звязку з чим станом на 27.01.2015 року має заборгованість перед ПАТ «Приватбанк» на загальну суму 15 939,94 доларів США (що за курсом 15,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2015 року складає 253 285,65 гривень), з яких: 4 806,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 291,72 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 158,25 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також 5 683,42 долари США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. У підтвердження цих обстави позивачем було надано розрахунок заборгованості відповідача (а.с.3-4), однак дані посилання суд не може взяти до уваги, як належний та допустимий доказ у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, у звязку з наступним. Судом встановлено, що відповідачем 12.06.2012 року, у зв'язку неможливістю сплачувати відповідні платежі по кредитному договору, відповідно до акту прийому-передачі (а.с.39), було передано представнику позивача за довіреністю від 17.02.2010 року (строк дії довіреності три роки, до 17.02.2013 року) (а.с.38) автомобіль марки ВАЗ 21154, реєстраційний № АА 4629 CO, який був переданий у заставу для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, однак дані обставини позивачем не були відображені у позові з посиланням на відповідні докази, якими останній обґрунтовує наявність заборгованості відповідача, у звязку з чим розрахунок заборгованості (за період з 10.05.2007 року по 27.01.2015 рік по кредиту, наданий позивачем у підтвердження факту порушення відповідачем своїх зобовязань за договором та наявності у останнього заборгованості не відповідає обставинам справи. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем своїх зобовязань за договором та наявності у останнього заборгованості (виписки по особовому рахунку та/або ін. первинних фінансово-бухгалтерських документів) у підтвердження позовних вимог до [PERSON] позивачем не надано. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем своїх зобовязань за договором та наявності у останнього заборгованості (виписки по особовому рахунку та/або ін. первинних фінансово-бухгалтерських документів), позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 03.05.2007 року не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у звязку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 525-526, 530, 533, 610-612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed