Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення солідарно з відповідачів суми боргу за кредитним договором, заборгованості за відсотками, пені, а також судового збору, посилаючись на такі обставини. 09 серпня 2007 року сторони уклали кредитний договір № ОД07/08/2007/840-К/134, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 41400,0 доларів США на придбання автотранспортного засобу - марки «Honda CR-V», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], строком до 08 серпня 2014 року зі сплатою 13,4% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору банк, укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки № ОД07/08/2007/840-П/134. Відповідно до договорів поруки [PERSON] виступив поручителем та зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору, в тому повернення суми кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 13 січня 2012 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № ОД07/08/2007/840-К/134 від 09 серпня 2007 року у розмірі 54660,25 доларів США, що на день НБУ складає 436724,47 грн., на підставі цього позивач вимагає стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Відповідач [PERSON] надала до суду заперечення, в яких просила відмовити в задоволені позову ПАТ «КБ «Надра» у повному обсязі та судові витрати покласти на позивача, посилаючись на таке. В жовтні 2008 року, у зв'язку із світовою економічною кризою, різким підняттям курсу долару США, неможливістю подальшої сплати внесків за договором, [PERSON] звернулась до керівництва Банку, де їй порадили передати автомобіль по довіреності клієнту Банка - [PERSON] з тим, що він прийме на себе зобов'язання подальшої сплати внесків за кредитом, мотивуючи таку передачу відсутністю механізму передачі кредиту третій особі. З метою недопущення з боку [PERSON] порушення пунктів 3.1.4., 4.3.11. Договору, керівництво Банку запропонувало видати довіреність на ім'я [PERSON] та його дружини на право страхування, проходження технічного огляду та керування автомобілем. При складанні цієї довіреності між сторонами було досягнуто домовленості, за якою [PERSON] та його дружина будуть користуватись автомобілем та вносити періодичні платежі по погашенню кредиту. [PERSON] було передано технічний паспорт на вказаний автомобіль, довіреність та ключі. Після погашення боргових зобов'язань [PERSON] мала здійснити переоформлення автомобілю на [PERSON] Жодних грошових коштів при видачі даної довіреності від [PERSON] [PERSON] не отримала. Під час дії даної довіреності [PERSON], неодноразово звертався до [PERSON] з проханням надати довіреність на ту чи іншу особу. Так в січні 2009 року, при видачі довіреності за вказівкою [PERSON] на [PERSON], в зв'язку з чим 30 січня 2009 року була укладена додаткова угода до Договору № 5-62-004/07 добровільного страхування наземного транспорту від 09 серпня 2007 року, яка також надавалась Банку та не викликала жодних заперечень. Тачином між Банком, [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір про заміну боржника: з [PERSON] на [PERSON] Оскільки Банк сам запропонував [PERSON] у якості сумлінного платника, надав письмове формулювання довіреності, що не викликало заперечень Банку, та не виказав жодних заперечень під час надання письмових документів, тобто банк фактично надав згоду на таку заміну у відповідності до положень статті 520 Цивільного кодексу України. Крім того, оскільки сторони оформили довіреність, що відповідала вимогам Договору, то сторони виконали вимоги щодо письмової форми угоди згідно положень статей 521 та 513 Цивільного кодексу України. [PERSON], сплативши внески за Договором за період з жовтня 2008 року до дати виникнення заборгованості, підтвердив прийом на себе зобов'язань за Договором. Наприкінці 2009 року [PERSON] перестав сплачувати внески до Банку, про що стало відомо з телефонного повідомлення Банку. Звернувшись з приводу порушень умов Договору до [PERSON], [PERSON] отримала відповідь, про небажання з нею обговорювати це питання. [PERSON] більше на зв'язок не виходив, від зустрічей відмовився, оскільки в той час єдиним юридичним механізмом змусити [PERSON] спілкуватись було скасування виданої раніше довіреності, то [PERSON] зробила відповідну заяву 12.11.2009 року. Дана дія не призвела до бажаного результату: [PERSON] не вийшов на зв'язок, автомобіль не повернув. Оскільки боргові зобов'язання не були переоформлені на [PERSON], а були фактично оформлені на [PERSON], то повернення автомобілю з подальшим продажем його могло б назавжди вирішити питання боргу. Намагаючись вирішити питання з кредитними зобов'язаннями, [PERSON] звернулась з позовом до Приморського районного суду міста Одеса з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Означеним рішенням фактично встановлені обставини передачі автомобілю [PERSON] та встановлений порядок укладання угоди за участю Банку, без визначення її назви. Позов був задоволений в повному обсязі. Однак, навіть після прийняття судом даного рішення, [PERSON], не визнаючи жодного судового рішення не повернув автомобіль [PERSON], чим унеможливив погашення кредитних зобов'язань з її боку. Лише в 2013 році вдалося відшукати автомобіль, який на теперішній час знаходиться в розпорядженні Банку. Враховуючи положення статті 207 Цивільного кодексу України (угода вважається здійсненою у письмовій формі, якщо її зміст зафіксовано в одному чи декількох документах, в листах, телеграмах, якими обмінялись - сторони), дійсно в жовтні 2008 року мало місце укладання Угоди про заміну боржника за згодою Банка з [PERSON] на [PERSON], а в 2011 році, під час звернення до Приморського районного суду м. Одеси, була спроба з боку [PERSON] розірвати дану угоду, але розірвання не було виконане з боку [PERSON], оскільки він не повертав автомобіль, вважаючи його власним. Оскільки згідно статті 204 Цивільного кодексу дана Угода не була оскаржена вона є правомірною. Таким чином, належним відповідачем за даним позовом, є [PERSON] Що стосується особливості розрахунку штрафних санкцій за несвоєчасне погашення боргу, то Банк, надавши кредитні кошти у розмірі 41400,00 доларів США, що еквівалентно на момент видачі кредиту 207414,00 гривень, просить стягнути 436724,47 грн. Так, сума, що підлягає стягненню, на думку Банку складається з суми боргу (тіло кредиту - 33753,40 доларів США), відсотків за користування кредитом 12013,18 доларів США, пені за період часу з 21.09.2007 року по дату подання позову - 4793,66 доларів США та штрафу за п. 5 Договору. Для нарахування пені встановлено строк позовної давності в один рік (стаття 258 ЦК України), позовна давність в даному випадку обчислюється від дня, коли особа довідалась чи могла довідатись про порушення її прав - нездійснення платежу - якщо вірити даним наданим Банком суду, то такою датою є 30.06.2009 року, тобто строк позовної давності для нарахування пені сплинув 30.06.2010 року. Накладення штрафу згідно пункту 5 Договору: в даному розділі є декілька пунктів, які передбачають відповідальність за різні порушення, а ні в позовній заяві, ані в самому розрахунку не визначене за яке саме порушення накладається штраф. Крім того, слід зауважити, що діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за одне і те саме порушення двічі. Жодного разу не зазначений навіть офіційний курс долару США та враховані його зміни в розрахунку, що не може не порушувати права будь-якого відповідача. Щодо одночасного стягнення штрафу і пені, то слід зауважити, що згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК). Положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому, сума, яка підлягає стягненню за даним позовом повинна бути перерахована позивачем, оскільки не враховує положення Закону України «Про захист прав споживачів» в діючій редакції, а саме: частину 1 статті 18 про те, що Продавець (позивач) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, а також пункт 5 частини 3 статті 18 про те, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем (відповідачем) непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Так, Позивач вимагає сплатити йому заборгованість з урахуванням компенсації у розмірі 436724,47 грн., в той час як 50% вартості придбаного автомобілю квартири на дату отримання кредиту становить 104535,00 грн. Повна вартість автомобілю на момент придбання відображена в заяві на видачу готівки та становить 209070,00 грн. Таким чином, позивач вимагає стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі, який майже в 2 рази перевищує суму отриману у позивача (436724,47 грн. : 209070,00 грн. = 2,09). Також позивач при подачі розрахунку заборгованості не врахував положення пункту 4 частини 12 статті 11 Закону України щодо поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту та зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту. Таким чином, позивач повинен був при визначенні розміру заборгованості застосувати положення частини 8 статті 8 ЦПК про аналогію закону щодо визначення курсу валюти по відношенню до гривні, за яким необхідно визначати розмір заборгованості з урахуванням класифікації кредитних зобов'язань, наведених у Законі України «Про захист прав споживачів» та врахувати курс, що діяв на дату видачі кредиту, тобто 5,05 гривень за один американський долар США. Оскільки з дозволу Банку відбулася заміна боржника у кредитному зобов'язанні, на протязі майже року де зобов'язання виконувалося новим боржником, автомобіль з 2008 року - по 2013 роки не використовувався за призначенням відповідачами, більше того, вони понесли затрати по його розшуку, оскільки особа, яка була відрекомендована керівництвом банку, зникла разом із автомобілем, крім того, на теперішній час автомобіль переданий працівникам банку, його вартість складає 169000,0 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що відповідно до ч. 3 ст. 559 ЦК України «порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника». Таким чином, в 2008 році з дозволу Банку фактично відбулася заміна боржника у зобов'язанні, на що він, як поручитель згоди не давав, тому вважає договір поруки припиненим. В матеріалах справи відсутні докази про повідомлення поручителя кредитором або боржником про заміну боржника у зобов'язанні або ж про передачу автомобіля третій особі, в зв'язку з чим відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя. Відповідно до п. 5.3 Договору поруки зазначено, що «дія цього Договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по Договору «Автопакет» чи виконанням поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього Договору». Тобто, у такій редакції договору поруки фактично не визначено строк, після якого порука припиняється. Існує невідповідність змісту ст. 5.3 спірного договору поруки вимогам ст. 252 ЦК України в частині визначення строку у відповідній формі, з огляду на що, робимо висновок, що у вказаному договорі поруки строк його дії не встановлено. При цьому, умова договору про дію поруки до повного виконання боржником зобов'язання перед банком або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Банк звернувся до [PERSON] з вимогою щодо повернення коштів наприкінці 2009 року. Таким чином, з моменту висунення такої вимоги банком, у боржника виник обов'язок з виконання усього зобов'язання за укладеним кредитним договором. Таким чином, банк, як кредитор мав би звернутися із відповідною вимогою до поручителя протягом 6 місяців, починаючи від цієї дати, тобто до червня 2010 року. Втім, кредитор - банк - до поручителя не звернувся ані протягом шести місяців після настання строку виконання боржником зобов'язання, ані пізніше. Позивач звернувся до суду в квітні 2012 року, отже, на момент цього звернення строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя є таким, що сплинув. Неповідомлення [PERSON] як поручителя щодо наявної заборгованості призвело до нарахування неустойки, чим значно збільшився обсяг його відповідальності, хоча відповідно до п.п. 2.1. - 2.4. договору поруки «Банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання при умові обов'язкового направлення повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника, таке повідомлення має бути направлено рекомендованим або цінним листом, або вручено особисто поручителю». Жодного повідомлення на протязі з часу укладання договору до моменту звернення Банку до суду він не отримував, а тому вважає, що Банком не виконані вимоги досудового врегулювання спору та відповідно до п.2.1. Договору поруки Банк не набув права вимагати від нього виконання зобов'язання. З огляду на викладене, [PERSON] вважає умови припинення поруки, встановлені ч.ч. 3, 4 ст. 559 ЦК України, такими, що настали, а саме: договором поруки не встановлено строку його припинення, доказів на підтвердження пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня прострочення боржником зобов'язання надано не було, з дозволу Банку відбулася заміна боржника у кредитному зобов'язанні, на що він згоди не надавав, на протязі майже року це зобов'язання виконувалося новим боржником, за якого він не поручався; Банком не виконані умови договору Поруки щодо належного повідомлення його як поручителя щодо прострочення виконання зобов'язань боржником, внаслідок чого обсяг його відповідальності значно збільшився. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від сторін ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явилась, у порядку заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову ПАТ «КБ «Надра», а у позові [PERSON] відмовити, із наступних підстав. Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (зараз - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОД07/08/2007/840-К/134, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 41400,0 доларів США на придбання автотранспортного засобу - марки «Honda CR-V», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], строком до 08 серпня 2014 року зі сплатою 13,4% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору банк, укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки № ОД07/08/2007/840-П/134. Відповідно до договорів поруки [PERSON] виступив поручителем та зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору, в тому повернення суми кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 13 січня 2012 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № ОД07/08/2007/840-К/134 від 09 серпня 2007 року у розмірі 54660,25 доларів США (п'ятдесят чотири тисячі шістсот шістдесят дол. США 25 цент.), що на день НБУ складає 436724,47 гривень (чотириста тридцять шість сімсот двадцять чотири грн. 47 коп.), що складається з: - заборгованість по тілу кредиту - 33753,40 доларів США (тридцять три тисячі сімсот п'ятдесят три дол. США 40 цент.), що на день НБУ складає 269682,92 гривень (двісті шістдесят дев'ять тисяч шістсот вісімдесят дві грн. 92 коп.); - заборгованість по відсоткам - 12013,18 доларів США (дванадцять тисяч тринадцять дол. США 18 цент.), що на день НБУ складає 95982,91 гривень (дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві грн. 91 коп.); - штраф за порушення виконання умов договору - 4140,0 доларів США (чотири тисячі сто сорок дол. США 00 цент.), що на день НБУ складає 33077,77 гривень (тридцять три тисячі сімдесят сім грн. 77 коп.); - пеня за прострочення сплати кредиту - 4753,67 доларів США (чотири тисячі сімсот п'ятдесят три дол. 67 цент.), що на день НБУ складає 37980,87 гривень (тридцять сім тисяч дев'ятсот вісімдесят грн. 87 коп.). Згідно з п. 4.2.4. кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, в тому випадку, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Посилання відповідача [PERSON] про те, що фактично між сторонами був укладений договір про переведення боргу не ґрунтуються на законі. Такого договору суду представлено не було, позивачем по справі - ПАТ КБ «Надра» не підтверджено. Відповідач з власної ініціативи з неможливістю погашення боргу надала довіреність на право страхування, проходження технічного огляду та керування своїм автомобілем, а [PERSON] та [PERSON] за користування автомобілем сплачували платежі до банку, що додатково підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2011 року. Таким чином, право власності на автомобіль не перейшло до [PERSON], [PERSON], плата здійснювалася за фактичне користування автомобілем, кредитний договір не переоформлювався. За викладених обставин суд також не може прийняти факт того, що порука відповідно до ч. 3 ст. 559 ЦК України припинилася у зв'язку з переведенням боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Як стверджує [PERSON] в 2008 році з дозволу Банку «фактично відбулася заміна боржника у зобов'язанні, на що він, як поручитель згоди не давав, тому вважає договір поруки припиненим». Судом встановлено, що заміна боржника у зобов'язанні не відбулася. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ч. 4 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідачів в рівних частках суму сплаченого позивачем судового збору. В задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено.

Outcome: approved