Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 липня 2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань утворилася заборгованість, яка станом на 31 травня 2018 року складає 74 823,36 грн., з яких: 1 351.09 грн. заборгованість по кредиту; 64 958,28 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 474,78 грн. заборгованістьза пенею та комісією, 500,00 грн. штраф /фіксована частина/, 3 539,21 грн. штраф /процентна складова/. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 74 823,36 грн. та понесені судові витрати. 03.10.2018 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки вважає його необґрунтованим. У своїх запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та отримання коштів відповідачем, а також зазначає про порушення строків давності щодо позовних вимог. Представник позивача за довіреністю Гаренко Н.В., відреагувавши на відзив представника відповідача, 16.11.2018 р. направив до суду відповідь на відзив в якій аргументував обставини щодо яких заперечував відповідач. Просив задовольнити позов. Згідно ч. 2 ст. 274, ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 15 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н про надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 1 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями. Встановлено, що 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується даними зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви, а також листом № Е.65.0.0.0/3365676 від 07072018 р., який надійшов на адресу суду в липні 2018 року. Зі змісту Умов і правил надання банківських послуг, зокрема з п.2.1.1.2.4 вбачається, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку /п.п. 2.1.1.5.6 Умов /. Власник карткового рахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту / п. 2.1.1.5.7 Умов/. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову /п.п. 2.1.1.7.6 Умов/. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував умов договору. Згідно виписки по рахунку відповідач має заборгованість за вказаним договором. Згідно розрахунку, поданого ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач станом на 31 травня 2018 року, має заборгованість, яка складає 74 823,36 грн., з яких: 1 351,09 грн. заборгованість за кредитом; 64 958,28 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 474,78 грн. заборгованістьза пенею та комісією, 500,00 грн. штраф /фіксована частина/, 3 539,21 грн. штраф /процентна складова/. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1\\ припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2\\ зміна умов зобов'язання; 3\\ сплата неустойки; 4\\ відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач [PERSON] підписавши анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, ознайомився та погодився з цими умовами та правилами, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. У даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах (заява позичальника, умови та правила надання банківських послуг, тарифи). То ж між сторонами було укладений письмовий договір, що не суперечить нормам закону. Встановленим є і те, що позивачем було відкрито відповідачу картковий рахунок та видано пластикову картку, яка є «ключем» до карткового рахунку, про що свідчить виписка з рахунку, з якої вбачається, що відповідач користувався коштами, отримував їх через банкомат, здійснював розрахунки через термінали. А проведення таких операцій можливе лише за наявності картки. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Саме тому заперечення представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів укладеного у письмовій формі кредитного договору, надання кредитної картки та зарахування на картку кредитних коштів, є надуманими та безпідставними. Суд звертає увагу відповідача та його представника на презумпцію правомірності правочину, яка передбачена ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Представник відповідача у своєму відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог також з підстав позовної давності та мотивує це тим, що кредитні відносини між сторонами розпочалися 15.07.2013 р., тобто понад 5 років і саме з 2013 року почався відлік нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як вбачається з правової позиції ВСУ у справі № 6-1824 цс15, якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. У справах № 6-14цс14 від 19.03.2014 р., №6-61цс14 від 18.06.2014 р. ВСУ висловлює позицію, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, карта діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано безпосередньо на картці. В даному випадку строк дії картки, яку було видано відповідачу [PERSON], до останнього дня жовтня місяця 2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача 11 липня 2018 року, до спливу строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем дотримано строки позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 76, 77, 80 ЦПК України). Факт укладення кредитного договору між сторонами та наявність невиконаних відповідачем кредитних зобов'язань підтверджується: - копією заяви позичальника /а.с. 10/; - витягом з «Тарифів банку» /а.с. 11/; - витягом з умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою /а.с. 12-35/; - розрахунком заборгованості /а.с. 8-9/; - копією паспорта відповідача /а.с. 36/; - випискою по рахунках /а.с./; - фотокопією відповідача /клієнта/ з карткою /а.с./ Суд, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по кредиту на суму зазначену вище є обґрунтованими. Доводи представника відповідача, які були надані для спростування викладених позивачем обставин, суд вважає надуманими. А тому позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати: 1 762,00 грн судового збору сплачені позивачем при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved