Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 1003,84 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, у період з січня 2016 року по квітень 2021 року позивач відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення №25, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , на загальну суму 1003,84 грн., яка відповідачем на сплачена. Ухвалою судді від 06.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 30.09.2021 року, яке було відкладено на 29.10.2021 року, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. 09.09.2021 від представника позивача Концерну «МТМ» Калініної-Заєць Ю.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, де також вона підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. 29.10.2021 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій вона також просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, у тому числі, надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб. [PERSON] , є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформаційна довідка №246560760 від 02.03.2021. (а.с. 9). Правовідносини між сторонами підлягають регулюванню\~Законом України\~«Про теплопостачання»\~та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.4 Правил користування тепловою енергією, користування теплової енергією допускається лише на підставі договору купівлі- продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Пунктом 13 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. До повноважень Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання належить розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на виконання повноважень, визначених ст. 11 Закону України «Про теплопостачання», затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. Таким чином, визначення правил та умов надання послуг з теплопостачання, методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення відноситься до державного регулювання та не є повноваженням органів місцевого самоврядування, повноваження яких у сфері теплопостачання закріплено ст. 13 Закону України «Про теплопостачання». Відповідно до положень ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Концерн «МТМ» надсилав на адресу [PERSON] договір № 102456 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, однак договір так і не було укладено, оскільки відповідач не повернула на адресу позивача належно оформленої підписаної копії договору, у зв`язку із облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] . Згідно розрахунку основного боргу за відпущену теплову енергію до нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , заборгованість за період з січня 2016 року по квітень 2021 року складає 1003,84 грн., що також підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками наявними в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позову у повному обсязі, яка свідчить про те, що вона погодилась із зазначеним розрахунок позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги, що відповідач визнала позов та погодилась із наявністю у неї боргу перед Концерном «МТМ» при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до\~ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані положення Закону, суд доходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1135 грн. (2270Х50 %), а інші 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1135 грн. підлягають стягненню з відповідача На підставі викладеного,

Outcome: approved