Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 25.12.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської міської ради [PERSON] та відповідача [PERSON], внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки GEELY CK-2 номер державної реєстрації АЕ 0097 ЕК. Вина [PERSON] підтверджується постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2013 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім». Відповідно до рішення страховика від 04.04.2014 року у виплаті страхового відшкодування на користь позивача було відмовлено у зв’язку з тим, що відповідач [PERSON] при укладенні договору страхування з Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» в грудні 2013 року письмово не повідомив страхову компанію, що у нього є діючий страховий договір та поліс з іншою страховою компанією «Країна». 27.01.2014 року за ініціативою позивача було проведено експертне дослідження розміру матеріальної шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди належному йому автомобілю. На проведення експертизи витрачено 700 грн. Згідно експертного висновку №ZU 270114 від 06.02.2014 року, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу склала 11579 грн. 77 коп., яку позивач просив стягнути з [PERSON], а також судові витрати по справі та витрати на оплату вартості проведення експертного дослідження. Під час розгляду справи позивач уточнив позов та зазначив, що оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 25.12.2013 року [PERSON] не мав два діючого страхового поліса, то рішення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відмову у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованим, а тому просив стягнути з останнього матеріальну шкоду у розмірі 11579 грн. 77 коп., судові витрати по справі та витрати на оплату вартості проведення експертного дослідження в сумі 700 грн. В судовому засіданні представник позивача зазначив про підтримання останнім позовних вимог в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання повторно не з’явився, про причини своєї неявки не повідомив. З урахуванням зазначених обставин, думки представника позивача та положень ст.ст.169,224 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.12.2013 року о 15-55 г. на перехресті вул.Ульянова і пр.Кірова в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок якої автомобілям було заподіяно механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2014 року, що набрала чинності, [PERSON] за фактом дорожньо-транспортної пригоди 25.12.2013 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов’язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 25.12.2013 року, внаслідок якої було завдано механічні пошкодження автомобілю [NUMBER], власником якого є позивач. Згідно експертного висновку №ZU 270114 від 06.02.2014 року судового експерта [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] складає 11579 грн. 77 коп. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» згідно полісу АС/9328276. Позивачем до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» була направлена заява про виплату страхового відшкодування. Однак рішенням страховика від 04.04.2014 року у виплаті страхового відшкодування на користь позивача було відмовлено у зв’язку з тим, що відповідач [PERSON] при укладенні договору страхування з Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» в грудні 2013 року письмово не повідомив страхову компанію, що у нього є діючий страховий договір та поліс з іншою страховою компанією «Країна». Під час розгляду справи в судовому засідання [PERSON] було надано для доручення до матеріалів справи копію страхового полісу №АЕ/1866645, з якого вбачається, що строк дії договору страхування між [PERSON] та Страхової компанією «Країна» було укладено на строк з 26.11.2012 року по 25.11.2013 року. Таким чином, на момент укладення [PERSON] договору страхуванням із Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» строк дії договору із Страхової компанією «Країна» скінчився, а тому у відповідача було відсутні підстави для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування з посиланням на ст.989 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов’язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров’ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.п.22.1-22.2 ст.22 закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров’ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 закону у зв’язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов’язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 11579 грн. 77 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов’язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Відповідно до ч.3 ст. 34 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Оскільки позивач був змушений понести додаткові витрати на оплату послуг судового експерта з визначення розміру заподіяних йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків, відповідач у відповідності до ст.34 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свого представника для визначення розміру шкоди не направляв, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на проведення оцінки вартості заподіяних збитків в сумі 700 грн., факт понесення яких підтверджується наданими позивачем копіями договору від 20.01.2014 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved