Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 28 вересня 2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції, актовий запис № 59. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 28 вересня 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. З відповідачем він сумісно не проживає. Причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем в психологічному плані вони були не сумісні, тому в сімї виникали сварки та скандали, які привели до того, що спільне життя стало неможливим, між ними не було порозуміння, подальше подружнє життя суперечить його інтересам, у звязку з чим він звертається до суду з цим позовом. Спору про майно подружжя не має. Донька після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем, на її утримання позивач дає кошти добровільно. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами згодна, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 28 вересня 2002 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 232936, виданим повторно 18.08.2017 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 59. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №189953, виданим 18 січня 2002 року Новопсковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганської області. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved