Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позов. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.11.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір від імені продавця було підписано [PERSON] Пізніше позивачу стало відомо, що у вищевказаній квартирі зареєстровані сторонні особи, які були відсутні в наданій продавцем довідці про склад сім*ї з місйця проживання. Крім цього, виявилося, що в матеріалах інвентиразційної справи в КП ДМБТІ відсутні відомості про реєстрацію права вланості на вказану квартиру на ім*я [PERSON] Отже, за відповідач без наявних на те правових підстав здійснив відчуження спірної квартири, оскільки не мав на це повноважень. У зв'язку з чим, позивач просить визнати договір купівлі-продажу від 07.11.2015 року, укладений між ним та відповідачем недійсним та стягнути з відповідача грошові кошти отримані від продажу квартири у розмірі 110 100,00 грн., а також судові витрат по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник третьої особи надав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з тим, що від Департаменту житлового господарства ДМР не надійшла відповідь щодо інформації чи перебуває житловий будинок №18 на ж/м Тополя-1 в м. Дніпрі у комунальній власності територіальної громади міста та хто є балансоутримувачем. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача за правилами ст. 169,224,225,226 ЦПК України - заочно. В зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 07 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкиним М.М., зареєстровано в реєстрі за №1548. Згідно умов вказаного договору [PERSON] передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка складається з: 1 - коридор, 2 - ванна, 3 - туалет, 4 - кухня, 5 - житлова, 6 - комора, 7 - комора, 8 - житлова, І - лоджія, ІІ - балкон, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м. У вказаному вище договорі купівлі-продажу зазначено, що квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1994 року Виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №7/43-94 від 21.01.1994 року, зареєстрвоаного в КП ДМБТІ в реєстраційній книзі за реєстраційним №12. Продаж відчужваної квартири здійснено за 110 100,00 грн., які відповідач отримав у повному обсязі. Згідно листа про Архівного управління Дніпропетровської міської ради від 03.03.2016 року №3/39-А-114 про надання інформації, розпорядження міськвиконкому від 21.01.1994 року за №7/43-94 в архівному управління не існує. Згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської областної ради від 15.03.2016 року №3078 про надання інформації, в матеріалах інвентаризаціної справи станом на 31.12.2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] за гр.[PERSON] на на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1994 року Виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №7/43-94 від 21.01.1994 року. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до частини 1 і 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно пункту 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання недійсним правочину, різновидом якого є договір (ч. 2 ст. 202 ЦК України). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов слід задовольнити в повному обсязі та на підставі ст. 215 ЦК України визнати недійсними укладений договір купівлі-продажу квартири від 07.11.2015р. як такий, що укладено з порушенням ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1652 грн. 20 коп.

Outcome: approved