Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] було надано кімнату в гуртожитку по [ADDRESS]. Даний гуртожиток знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», що підтверджується договором купівлі-продажу майна державного підприємства від 14 квітня 1993 року, листом № 10-21-2131 від 27.02.1998 р. Фонду державного майна України та додатком до нього. У відповідності до картки форми А, [PERSON]., отримала реєстрацію місця проживання в гуртожитку для одиноких громадян за адресою: [ADDRESS], хоча фактично, з дня реєстрації місця проживання та по даний час в зазначеному гуртожитку не проживала та не з'являлася. [PERSON] ніколи не перебувала у трудових відносинах з ПАТ «КССРЗ», тому й спільного рішення адміністрації ПАТ «КССРЗ» та відповідного профспілкового комітету про надання їй кімнати у гуртожитку немає. Жодної поважної причини з огляду на яку, за відповідачем зберігалося б право користування даним житловим приміщенням не існує. [PERSON], ніколи на підприємстві ПАТ «КССРЗ» не працювала, ордер на житлове приміщення їй не видавався, цивільно-правової угоди на поселення з ПАТ «КССРЗ» не укладалося. Просить визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням [PERSON] в гуртожитку, за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу у його відсутність. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідачка не з'явилась повторно, за місцем реєстрації не проживає, місце перебування її невідоме, судові документи та повістки-повідомлення повернуті з відміткою пошти за закінченням встановленого терміну зберігання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи на балансі Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» знаходиться гуртожиток розташований за адресою : [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу майна державного підприємства від 14 квітня 1993 року, листом № 10-21-2131 від 27.02.1998 р. Фонду державного майна України та додатком до нього (а.с. 4-6). У відповідності до картки форми А, [PERSON], отримала реєстрацію місця проживання в гуртожитку для одиноких громадян за адресою: [ADDRESS] ( а.с.14). Як зазначає позивач у позовній заяві позивачка з дня реєстрації місця проживання та по даний час в зазначеному гуртожитку не проживала та не з'являлася. Факт не проживання відповідачки за вищевказаною адресою підтверджується актами, складеними заступником ГП- директором з кадрових питань та побуту Сіроштан С.О., завідувачем гуртожитку В.В. Запольновою, мешканцями гуртожитку [PERSON] та [PERSON], а також юрисконсультами [PERSON] та [PERSON] від 09.09.2014 року, 15.10.2014 року, 10.11.2014 року, 02.12.2014 року,14.01.2015 року,06.02.2015 року, 04.03.2015 року ( а.с.7-13). Відповідно до ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку, оскільки він не проживає понад шість місяців без поважних причин. Суд визначився з характером спірних правовідносин, правовими нормами, що підлягають застосуванню до них, внаслідок чого дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, ураховує наступне. Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. N 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно до ст. 131 ЖК України визначається порядок користування ними, та яке передбачає, зокрема, можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян (п. 13 Примірного положення). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом ( ч. ч. 1, 2 ЖК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку ( ст. 72 ЖК України). Разом з тим, а також відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). При вирішенні спору, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 71 і 72 ЖК України відповідач втратив право користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин, що підтверджується вищезазначеними актами. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд ураховує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved