Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з подальшим зняттям з реєстрації, в якому посилається на те, що він зареєстрований та постійно мешкає у квартирі, яка розташована за адресою : вул. Гагаріна, 6-а/34, м.Сєвєродонецьк, Луганська обл. Разом з ним зареєстрована його дочка - [PERSON]. Відповідач з січня 2012 року і до теперішнього часу не мешкає за місцем реєстрації. Конкретне місце проживання відповідача не відоме, зі слів дочки вона мешкає в Кемеровській області, що в Російській Федерації. Відповідач вже більше 3 років не зявлялася за місцем реєстрації. Проте, добровільно знятися з реєстрації вона відмовляються. Факт не проживання відповідача підтверджується актом перевірки. Не дивлячись на постійну відсутність відповідача, він все одно вимушений сплачувати за неї всі комунальні послуги. Отримати субсидію позивач також не маю змоги, адже відповідач зареєстрована на даній жилплощі і є працездатною. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просить ивзнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 34 в буд.№ 6-а, по вул.Гагаріна у м.Сєвєродонецьк Луганської області, з подальшим зняттям відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлено. На адресу суду надано нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщеним протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки КП «ЄРЦ» № 2299 від 18.06.2015 року за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Гагаріна, 6-а/34 мешкають: [PERSON], [PERSON] Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян які проживають за адресою: [INFO], в квартирі зареєстровано [PERSON], [PERSON] З акту КП «ЄРЦ м.Сєвєродонецька» від 18.06.2015 року вбачається, що за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Гагаріна, 6-а/34 з 2012 року ніхто окрім позивача [PERSON] не проживає. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.1999 року, квартири розташованої за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Гагаріна, 6-а/34 позивач є власником зазначеної квартири, а тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою та не проживає в ній понад рік. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved