Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 27985 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 6795,00 грн. за кредитним договором № 178613191216 від 16 грудня 2019 року. В квітні 2021 року на адресу [PERSON] надійшов лист від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В., в якому було зазначено, що стосовно [PERSON] відкрито виконавче провадження ВП № 65143565 про стягнення з неї коштів в сумі 6795,00 грн. на користь відповідача за вказаним виконавчим написом. Вважає що її заборгованість перед відповідачем, за якою вчинено виконавчий напис, не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою бо кредитний договір не укладався у письмовій формі, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону та його зміст не відповідає дійсності, тому виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Просить суд\~заявлені позовні\~вимоги задовольнити\~та визнати\~виконавчий напис від 15 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Головкіною Я.В. таким, що не підлягає виконанню, також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати - судовий збір у сумі 1362,00 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 гривень. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, проте представник позивача адвокат Овчаренко О.О. надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Товариства з\~обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надала. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надала. \~ \~ \~ \~ \~ Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~приходить до\~переконання,\~що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 27985, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» було стягнуто заборгованість за договором № 178613191216 від 16.12.2019 року в сумі 6795,00 гривень. З постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» від 19 квітня 2021 року ВП №65143565 слідує, що на підставі вищенаведеного виконавчого напису державним виконавцем було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] у розмірі 6795,00 гривень. Разом з тим, відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України й статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження укладення ним з позивачем кредитного договору, згідно якого вони звернулись до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а також не надано будь-яких свідчень щодо повідомлення [PERSON] про існування вказаної заборгованості по кредиту. Також, оскільки позивач заперечує обґрунтованість нарахованого розміру заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» та вважає заборгованість спірною, а відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, та ніяких вищевказаних доказів суду не представив, а тому суд погоджується з доводами позивача, та доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] у судовому засіданні знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат по даній справі, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.3 ст. 133\~ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як слідує з матеріалів справи, позивачем на підтвердження вказаних вимог долучено до матеріалів справи Акт здійснення розрахунку за надані юридичні послуги за договором, що становить 5000 гривень та відомості про їх сплату, а тому суд виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, вважає, що вказані вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 1362,00 гривень судового збору, сума якого підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved