Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за надані послуги теплопостачання, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 36189,52 грн., зазначивши, що послуги надавались за адресою: квартира [ADDRESS] , відповідно до встановлених тарифів, на підставі укладеного між сторонами договору від 23.03.2010; позивачем надавались послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а відповідачі не оплачували надані послуги в період з 01.10.2015 по 01.01.2020 в результаті чого утворилась заборгованість - 29946,04 грн. За період з 21.11.2015 по 01.01.2020 нараховано індекс інфляції в сумі 4443,24 грн. та 3% річних у сумі 1800,24 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце його проведення. У наданій суду письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися і не повідомили суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без їх участі чи відзиву на позов не надали. Про час, дату та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку. Відповідачку [PERSON] було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. За вказаних обставин, відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 66-70 ЖК України, передбачено плату за користування житлом. Згідно зі ст. 67 ЖК - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Частинами 1-3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства; перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди); комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, крім встановлених Законом випадків. Безперебійний порядок надання послуги, встановлено також у п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених 21.07.2005 року. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, частиною 3 ст. 20 даного Закону, покладено на споживача. Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», на споживача також покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи встановлено, що позивач є комунальним підприємством, яке надає у тому числі і послуги з теплопостачання. (а.с.11). 23.03.2010 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір 23 про надання послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . (а.с.10). Наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги теплопостачання по квартирі [ADDRESS] , свідчить, що відповідач [PERSON] надані послуги не оплачував (а.с.5), хоча має такий обов`язок згідно умов укладеного договору. Сума боргу склала 29946,04 грн. Розглядаючи вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає, що згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виходячи з того, що під час судового розгляду не встановлено факту наявності договірних відносин між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] , тому суд вважає, що пред`явлені до них вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що оскільки в добровільному порядку відповідач [PERSON] не здійснює оплату за спожиті послуги централізованого теплопостачання згідно умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем, вона підлягає стягненню з неї. Крім того, відповідач [PERSON] прострочила виконання грошового зобов`язання, не сплативши вчасно платежі за надані комунальні послуги, виходячи із суми основного боргу, суд вважає позовні вимоги про стягнення суми 3% річних (1800,24 грн.) та інфляційних витрат (4443,24 грн.), що розраховано у період з 21.11.2015 по 01.01.2020, обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню та стягненню. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги у стягненні всієї суми боргу, в порядку ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial