Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду 15 листопада 2019 року. Предметом позову є вимога про звільнення [PERSON] від сплати аліментів та звільнення його від сплати заборгованості за аліментами на дитину [PERSON] , [INFO] , які він зобов`язаний сплачувати на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 12 грудня 2017 року на користь [PERSON] . Підставою для позову названо обставину, що дитина постійно з березня 2018 року проживає з позивачем і перебуває на його утриманні, а мати дитини участі в утриманні не приймає. Ухвалою від 26 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 51).Ухвалою від 09 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закрито (а.с. 58). В судове засідання сторони не з`явилися. [PERSON] та його адвокат Соло ненко Б.М. подали заяву (а.с. 63), в якій просили розглянути справу без їх участі, не заперечили проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 62), до суду не з`явилася, не повідомила суд про причину неявки, не просила про відкладення розгляду чи про розгляд без її участі. Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 55). З урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторони позивача та представника третьої особи. Враховуючи наявність умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про ухвалення заочного рішення. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши надані стороною позивача докази та проаналізувавши чинне законодавство щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітніх сина чи дочку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено на підставі свідоцтва про народження (а.с. 12), що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року [PERSON] має сплачувати аліменти на користь [PERSON] на сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Як слідує із постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 січня 2018 року (а.с. 18), згаданий виконавчий лист перебуває на виконанні старшого державного виконавця Мурованокуриловецького РВ ДВС. У позовній заяві зазначено, а також стверджується розрахунком заборгованості № 6594 від 31.10.2019 (а.с. 36), з березня 2018 року боржник за виконавчим документом [PERSON] припинив сплату аліментів і станом на жовтень 2019 року у нього існує заборгованість зі сплати такого платежу в сумі 30988 гривень 88 копійок. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року по справі № 706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі № 753/23672/16-ц та від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17 дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. На обґрунтування своїх доводів щодо звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами позивач посилається на обставину, що його син проживає разом із ним та перебуває на його повному утриманні, а мати дитини - стягував за виконавчим листом участі в утриманні дитини не приймає і її місце проживання позивачу невідоме. Дійсно, як вбачається з довідок Рівненської сільської ради № 37 від 22 січня 2018 року (а.с. 21), № 595 від 02 вересня 2019 року (а.с. 22), № 538 від 25 липня 2019 року (а.с. 23) та виписки по господарської книги № 3 Рівненської сільської ради за 2016-2020 роки (а.с. 24), зареєстрований та проживає разом з позивачем [PERSON] , зокрема, і його малолітній син [PERSON] . Зазначений факт також підтверджується актами перевірки матеріально-побутових умов від 23.01.2018 та від 29.05.2018 (а.с. 28, 29) та рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року (а.с. 30-35), відповідно до якого встановлено, що з лютого 2018 року дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , та було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Доказів щодо участі матері дитини - відповідача [PERSON] в утриманні малолітнього сина [PERSON] не здобуто. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що з лютого 2018 року дитина фактично проживає разом з батьком у с. Рівне Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 21-24), а матір малолітньої дитини, відповідно до довідки Побережненської сільської ради Вінницького району № 235 від 21.11.2019 (а.с. 49) зареєстрована та проживає в с. Кордишівка Вінницького району Вінницької області, дитина знаходиться на утриманні батька, на думку суду ці обставини мають істотне значення, і у відповідності до ч. 2 ст. 197, ст. 181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів, визначених рішенням суду 12 грудня 2017 року (а.с. 14-16). Крім того, оскільки заборгованість зі сплати аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 30 988 гривень 88 копійок утворилася з моменту, коли дитина, на утримання якої вони стягувалися, перебуває на утриманні платника аліментів, звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, відповідатиме як інтересам малолітньої дитини, так й інтересам його утримувача - позивача [PERSON] . З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов про звільнення від сплати аліментів та сплати заборгованості по аліментам підлягає до повного задоволення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved