Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного 19.07.2011 року кредитного договору між ПАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем,останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. Далі зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 46 930,00 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача наполіг на позові, а відповідач та його представник на позов заперечили, вказуючи на його необґрунтованість та недоведеність. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Звертаючись до суду із позовом, ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» послалося на те, що відповідно до укладеного договору від 19.07.2011 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом обумовлених тарифами названого банку відсотків. У звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача станом утворилась вищевказана заборгованість. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору . За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як посилалася сторона позивача, 19.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку - договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч.2 ст. 95 ЦПК України). До самої позовної заяви була додана лише фотокопія анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка на порушення ч.2 ст. 95 ЦПК України належним чином засвідчена не була, що у суду викликало сумнів у відповідності поданої копії оригіналу. Ухвалою від 17.04.2018 року суд витребував у Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» оригінал письмового доказу: анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19.07.2011 року, запропонував позивачеві подати до суду всі докази, якими він обґрунтовує заявлені позовні вимоги, в т.ч. виписку по рахунку відповідача із зазначенням строку дії картки (карток). Вказана ухвала була отримана представником позивача у день її постановлення. Суд відклав судовий розгляд, надавши стороні позивача достатній час (більше ніж місяць) на виконання обовязку щодо подання оригіналу названого письмового доказу, натомість такий суду надано так і не було. Отже, оскільки оригінал письмового доказу (анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку) не було подано, а суд поставив під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, названий доказ судом не взято до уваги (ч.6 ст. 95 ЦПК України), у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed