Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Херсонській області знаходиться виконавче провадження по виконавчому листу №2-4094/09 виданого 03.12.2009р., відкрите на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 12.11.2009р. по справі за позовом ВАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 21.07.2011р. було проведено опис та арешт майна боржника, накладено арешт на нерухоме майно – житловий будинок №48 по вул.Щорса у смт.Антонівка у м.Херсоні. 20.01.2013р. при ознайомлення з виконавчим провадженням йому стало відомо про укладення договору між Головним управлінням юстиції у Херсонській області та ПП «[PERSON]Ш.» від 16.12.2013р. про реалізацію арештованого майна, а саме домоволодіння та земельної ділянки №48 по вул.Щорса, смт.Антонівка у м.Херсоні. Вважає дії відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Херсонській області щодо укладання вказаного договору незаконними, оскільки в будинку мешкають та зареєстровані неповнолітні діти [PERSON], 07.06.1997р.н. та [PERSON] 20.02.1995р.н., іншого житла для проживання дітей немає, а державний виконавець не отримав дозволу опіки та піклування на продаж спірного нерухомого майна. Крім того відсутнє в даному виконавчому провадженні рішення про звернення стягнення. Просить визнати договір про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) – житлового будинку №48 по вул.Щорса у смт.Антонівка у м.Херсоні від 16.12.2013р., укладеного між ВПВР ДВС ГУЮ в Херсонській області та ПП «[PERSON] –В.Ш.» недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позові. Представник ВПВР ДВС ГУЮ в Херсонській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Інші учасники в судове засіданні не з’явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність на адресу суду не надходило. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що відповідно до договору іпотеки від 03.08.2006р. укладеного між Публічним акціонерним товариством акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Херсонської філії до [PERSON], відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок №48 розташований за адресою м.Херсон, смт.Антонівка вул. Щорса, б.48, забезпечено вимоги кредитора за умовами кредитного договору №81 від 03.08.2006р. Відповідно до заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 12.11.2009р. задоволено позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Херсонської філії до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Херсонської філії 77285,64 доларів США (сімдесят сім тисяч двісті вісімдесят п’ять доларів шістдесят чотири центи), що в еквіваленті становить 619057,98грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № 81 від 03.08.2006р. станом на 05.10.2009р.; стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Херсонської філії 7446,81грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № 81 від 03.08.2006р. станом на 05.10.2009р.; стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Херсонської філії судові витрати в розмірі 1820,00грн., яке набрало законної сили та на підставі якого виданий 03.12.2009р. виконавчий лист №2-4094/09 та було відкрито виконавче провадження. Відповідно до договору №2213410 від 16.12.2013р. укладеному між ВПРВ УДВС Головним управлінням юстиції у Херсонській області та ПП «[PERSON]Ш.» про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки), предметом договору є - домоволодіння та земельна ділянка №48 по вул.Щорса у смт.Антонівка у м.Херсоні. Відповідно до довідки про склад сім’ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №864 від 05.05.2014р. за адресою м.Херсон, смт.Антонівка вул. Щорса, б.48 зареєстровано [PERSON] (власник), 15.10.1968р.н.; [PERSON](дружина), 12.05.1975р.н.; [PERSON](син), 12.05.2001р.н.; [PERSON] (син), 20.02.1995р.н.; [PERSON] (донька), 07.06.1997р.н.; [PERSON] (син), 11.04.2014р.н., проживає без реєстрації, що крім того підтверджено домовою книгою. Відповідно до ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього; відповідно до ст.388 ЦК України - Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Беручи до уваги постанову Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану. Згідно з ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, а також Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 року №74/5, а також Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 року №42/5. Зазначеним законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (статті 1, 2, 5, 7, 10,11, 85 вказаного Закону). Разом із тим, аналіз положень цього Закону та Інструкції від 15.12.1999 року № 74/5 свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення аукціонів, а лише закріплюють спосіб реалізації майна, як його продаж на аукціоні, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатись порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (стаття 62 Закону та пункти 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5). Відповідно до положень вказаних правових норм, державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції N 74/5 від 15.12.1999 року). Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №68/5 (далі - Тимчасове положення). Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п.2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд.3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд.4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд.6). Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, акт є правочином. Такий висновок узгоджується з нормами ст.ст.650, 655 та ч.4 ст.656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд.6 Тимчасового положення, п.п. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5). Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, лише така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч.1-3 та 6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу). Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню оскільки визнання оспорюваного договору недійсним, не породить правових наслідків, тому, що вказаний договір в даному випадку не є правочином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах.

Outcome: dismissed