Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого позивач прийняв спадщину у визначеному законом порядку, до складу спадкового майна входить житловий будинок [ADDRESS], приватизована земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,1680 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення -для будівництва та обслуговування житлового будинку, автомобіль марки ВАЗ-21043, рік випуску 2004, державним нотаріусом позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль ВАЗ-21043, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки в домоволодінні по [ADDRESS] є самовільні прибудови, також нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку із-за відсутності оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку в зв'язку з його втратою. Позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 76,20 кв.м, жилою площею 62,40 кв.м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1680 га за вказаною вище адресою, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення -для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] В суді позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 58,0 кв.м, жилою площею 47,60 кв.м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; в решті вимог -позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано листа, в якому Томилівська сільська рада Білоцерківського району просить провести розгляд даної справи без участі їх представника, позов визнає. 3-ї особи в судове засідання також не з'явилися, але до суду надано письмові клопотання про розгляд даної справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON] -батько позивача, що стверджується копіями свідоцтв про його смерть /а.с.15/ та про народження позивача /а.с.12/. З матеріалів справи також вбачається, що померлий заповіту не залишив, а після його смерті заведено спадкову справу № 405/2015 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька від 09.04.2015 року, що слідує з копії спадкової справи /а.с.43-67/. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, як вказано вище, позивач як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті батька у встановлений строк шляхом подання відповідної заяви. Згідно матеріалів спадкової справи, дружина спадкодавця [PERSON] згідно положень ст.1273 ЦК України відмовилася від прийняття спадщини на користь сина [PERSON], подавши про це заяву до нотаріальної контори 21.10.2015 року. 26.02.2016 року на ім'я позивача державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO], яке складається: з автомобіля марки ВАЗ, модель -21043, рік випуску 2004, реєстраційний номер [NUMBER], що стверджується копією цього свідоцтва, зареєстрованого у реєстрі за № 1-331 /а.с.18/. Але постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.02.2016 року № 551/02-31 /а.с.14/ позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] та на приватизовану земельну ділянку площею 0,1680 га за вказаною вище адресою, оскільки у домоволодінні є самовільно збудовані прибудови, які не внесено в облікові дані в КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», а на земельну ділянку заявником не подано оригінал документу, що посвідчує право власності. Судом також встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Томилівської сільської ради 23.05.1989 року за № 8, на договорі є реєстровий напис про реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] в реєстровій книзі МБТІ за № 2, в реєстрі за № 413, що слідує з копії даного договору /а.с.19-20/. Згідно копії технічного паспорта на вказаний житловий будинок станом на 20.01.2016 року /а.с.21-22/, довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 08.02.2016 року /а.с.13/, загальна площа будинку становить 76,20 кв.м, житлова площа 62,40 кв.м, загальна площа будинку змінилася з 58,0 кв.м на 76,20 кв.м, житлова площа з 47,60 кв.м на 62,40 кв.м за рахунок самочинно збудованих житлової прибудови літ. «а1» розміром 6,44 х 3,35 та тамбура літ. «а2» розміром 1,32 х 3,18. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 413 на дане домоволодіння, яка оглядалася судом, а саме: відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану будинку, загальна площа будинку без самовільних прибудов становить 58,0 кв.м, житлова площа - 47,60 кв.м /а.с.72/. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, спадкодавець [PERSON] набув права власності на житловий будинок по [ADDRESS] на підставі договору купівлі -продажу, його право власності було зареєстровано в МБТІ згідно норм діючого на той час законодавства, але за життя ним було зведено самовільну прибудову до будинку та тамбур, на що вказано вище в рішенні. Згідно норм ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], право власності на який було зареєстровано за спадкодавцем без самовільних прибудов, а саме: загальною площею 58,0 кв.м, житловою площею 47,60 кв.м, оскільки нотаріусом позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на цей будинок. Судом встановлено, що за життя [PERSON] на його ім'я було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1680 га, яка розташована по [ADDRESS] передана у приватну власність на підставі рішення Томилівської сільської ради від 18.02.2011 року за № 04-31/4, цільове призначення-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що стверджується копією державного акту серії [NUMBER], акт зареєстровано 06.09.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322040001003020, що слідує з копії цього державного акту /а.с.23/. Як пояснив в суді позивач, оригінал державного акту відсутній, серед документів спадкодавця його не виявлено. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст..126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено судом, на ім'я спадкодавця було оформлено державний акт на право власності на вказану вище земельну ділянку, цей акт пройшов державну реєстрацію, тобто, спадкодавець набув права власності на вказану земельну ділянку відповідно до вимог чинного на той час законодавства, але в зв'язку з відсутністю оригінала цього акту у спадкоємця він не має можливості оформити спадщину на земельну ділянку. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, щодо спірної земельної ділянки внесено відомості до Державного реєстру земель і земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер -[NUMBER], що стверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку /а.с.28-30/. З листа управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області від 09.11.2015 року слідує, що управлінням позивачу було надано належним чином завірену копію зазначеного вище державного акту на право власності на земельну ділянку. З 01.01.2013 року з моменту введення в дію Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» змінено порядок оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Як передбачено в ст.15 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом на земельну ділянку є не державний акт, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Тобто, позивач позбавлений на даний час можливості оформити дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку. Також згідно приписів вказаного вище Закону, для одержання свідоцтва спадкоємець має надати до органу Державної реєстраційної служби відповідні документи, які підтверджують його права на земельну ділянку, а в даному випадку позивач таких документів надати не може, оскільки дублікат державного акту він не одержить, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому відмовлено нотаріусом. А тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1680 га по вулиці Дружби,31 в селі Томилівка, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення -для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, право власності спадкодавця на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 046217 від 06.09.2011 року, оригінал якого відсутній.

Outcome: approved