Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивує вимоги тим, що він звернувся до Виконавчого комітету Сумської міської ради з запитом про надання публічної інформації - про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 р. його адміністративний позов до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зобов`язано Виконавчий комітет Сумської міської ради надати [PERSON] інформацію, що запитувалася згідно запиту на отримання публічної інформації від 29.09.2020. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 р. вказане рішення Сумського окружного адміністративного суду залишено без змін. Вважає, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та приниженні честі та гідності та оцінюється ним в 60000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь вказану суму моральної шкоди. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та письмовий відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Дослідивши наявні докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Закон України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Судом встановлено, що [PERSON] 29.09.2020 звернувся до виконавчого комітету Сумської міської ради із запитом про надання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про наявність на території міста Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд. Вказаний запит був переданий для розгляду до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. Листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 08.10.2020 р. позивача повідомлено, що запитувана інформація в Департаменті забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради відсутня. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 р. у справі №480/7095/20 адміністративний позов [PERSON] до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Сумської міської ради щодо не надання публічної інформації за запитом на отримання публічної інформації від 29.09.2020 року. Зобов`язано Виконавчий комітет Сумської міської ради надати [PERSON] інформацію, що запитувалася згідно запиту на отримання публічної інформації від 29.09.2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позивач вважає, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода. Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. п. 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, обов`язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається з таким позовом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постановівід 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, висловив загальні підходи до визначення та відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням принципу належного врядування. Так, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Страждання являють собою не процес нищення немайнового блага, а його результат негативні наслідки немайнового характеру, які є моральною шкодою. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, одружитися, втрату довіри близьких людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що сам лише факт порушення права позивача на отримання інформації не є безумовною та достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У позовній заяві позивач обгрунтовує заподіяну йоу моральну шкоду загальними фразами щодо наявності страждань та приниження, душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, що призвело до психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного звилювання та необхідності докладати додаткових зусиль. Позивачем не конкретизовано, у чому саме проявлялись його моральні страждання, які наслідки для самопочуття та життєвих зв?язків мала відмова відповідача у наданні йому запитуваної інформації. Позивачем ,всупереч наведених вище вимог закону, не надано суду доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача по наданню неповної відповіді на її запит про отримання публічної інформації, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду. Крім того, в подальшому його право на публічну інформацію було відновлено за рішенням суду шляхом зобов`язання відповідача надати повну, достовірну інформацію, що запитувалася згідно запиту позивача. Виходячи з викладеного та аналізу вказаного законодавства, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача задоволенню не підлягають, оскільки не зазначено жодних обґрунтувань, в чому полягає ця шкода та з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір, а посилання позивача лише на факт ненадання в строки інформації відповідачем та визнання судом дій відповідача протиправними не є достатнім для відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed