Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду в березні 2019 року з позовною заявою, в якій просив встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , визнати право власності на придбане майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що позивач - [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] померла, за час спільного проживання однією сім`єю позивач та [PERSON] придбали нерухоме майно, на яке просить визнати право власності позивач, з урахуванням того, що офіційно шлюб між ними зареєстрований не був, втім фактично проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та придбавали майно, а відтак, оформити спадщину після померлої [PERSON] не вбачається можливим. Враховуючи зазначене позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.09.2019 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовного судового засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що після приїзду з Ізраїлю до м.Києва, проживав з [PERSON] однією сім`єю, приблизно з вересня 2004р, вона займалась домогосподарством, потім захворіла на онкологію, потребувала постійного лікування та догляду, їздила в Ізраїль на лікування. Позивач працював в будівельній компанії, за його кошти придбавалось майно, він забезпечував матеріально всі потреби сім`ї, харчування, відпочинок, також оплачував лікування. За час спільного проживання вони придбали майно та оформили його на [PERSON] . Під час проходження курсу лікування в Ізраїлі в грудні 2017, вона померла. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, які доведені належними доказами. Факт проживання підтверджується письмовими доказами (нотаріально засвідчена спільна заява від 25.09.2015, довіреність від імені померлої), а також показами свідків. Позивач має право на спадкування в порядку ст. 1264 ЦК України. За весь час, після смерті [PERSON] , починаючи з грудня 2017 року, жодної особи, яка б заявила про свої права на спадщину, у передбачений законом порядок та спосіб, не виявилось. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, що підтверджується відповіддю Першої київської державної нотаріальної контори. Тому позивач має законні підстави для спадкування в порядку ст.1264 ЦК України. Проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву не направив, причини неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розглянути справу з постановленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, оцінюючи подані документи позивачем до суду, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов1язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. А відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та установивши, що із 2004 року до моменту смерті позивач з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, суд обґрунтовано встановлює факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в зазначений період та визнає придбане нерухоме майно спільною сумісною власністю. Позивач з [PERSON] проживали у будинку на території СТ «Артемівець», в будинку по [ADDRESS] , в якому реєстрація місця проживання не проводиться. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.1264 ЦК позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини переходять всі права та обов`язки , які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК Україниу разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] з 2004 року, вели спільне господарство, мали спільний побут, права та обов`язки, придбавали майно, що підтверджується матеріалами справи, будували будинок в садовому товаристві « [ADDRESS] . Факт сумісного проживання ще за час свого життя підтвердила сама [PERSON] . Так, із змісту спільної заяви, написаною нею та позивачем, засвідченої 25.09.2015р. приватним нотаріусом КМНО Бовбалан Н.Р., запис в Реєстрі під №5664, 5665, вбачається, що вона стверджує, що новозбудований будинок та господарські споруди на земельній ділянці по [ADDRESS] будувалися нею та громадянином Ізраїлю [PERSON] , з яким вона знаходиться у фактичних шлюбних відносинах та з яким спільно ведуть спільне господарство, за спільні гроші, які є їх спільною сумісною власністю. Із тексту довіреності, видної від імені [PERSON] , вбачається, що вона довіряє [PERSON] розпоряджатись всім майном, з чого б воно не складалось та б воно не знаходилось, укладати, припиняти, змінювати всі дозволені законом правочини, продавати та купувати транспортні засоби на її ім`я, отримувати пенсію, майно та гроші, відкривати та закривати від її імені рахунки, бути представником у відповідних органах, реєструвати укладені правочини у встановленому законом порядку, реєструвати право власності на належне їй нерухоме майно і земельні ділянки, та інше. Довіреність засвідчена приватним нотаріусом КМНО Бовбалан Н.Р. 25.09.2015, запис в Реєстрі під № 5661. Це підтверджує повні довірливі відносини померлої, купівлю майна для спільного користування, взаємну допомогу як члену сім`ї. Крім того, факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджуються показами свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з позивачем з дитинства, навчалися разом в школі в м.Києві, підтримують дружні стосунки. [PERSON] приїхав з Ізраїлю наприкінці літа 2004, познайомив його з [PERSON] як з новою дружиною, з якою проживали разом. Відносини в них склались добрі, святкували разом новорічні свята, Дні народження. Свідок приїздив до них в гості на [ADDRESS] , і [PERSON] завжди зустрічала як домогосподиня, готувала їжу, займалась домашнім господарством, вона офіційно не працювала. Свідок пояснив, що на прохання [PERSON] відвозив та зустрічав з аеропорту [PERSON] , коли вона літала до Ізраїлю до родичів, а також вона проходила в Ізраїлі лікування, оскільки хворіла на онкологію. [PERSON] працював в будівельній компанії, забезпечував сім`ю матеріально, завжди розказував і ділився про те, що придбавав, він будував гостьовий та садовий будинок на земельній ділянці по [ADDRESS] , при цьому вони з [PERSON] часто обговорювали питання будівництва. В кінці 2017 року [PERSON] полетіла до Ізраїлю на черговий курс лікування, але там померла. Свідок [PERSON] , який є братом позивача, пояснив, що у 2004р. [PERSON] приїхав з Ізраїля до м.Києва, і на початку осені 2004 познайомив його з [PERSON] , представив її як свою дружину. Вона жодного дня в Україні не працювала. Свідок бував в гостях у них по [ADDRESS] , вони проживали як звичайна сім`я, [PERSON] займалась домашніми справами. Разом вони святкували Дні народження та інші свята, також свідок допомагав у будівництві нового будинку по [ADDRESS] , тому часто бував у них в гостях, це дачні будинки на території садівничого товариства, де будують нові дачі, але реєстрація місця проживання не проводиться. [PERSON] померла в [INFO] . Отже, суд приходить до висновку, що позивач проживав разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з вересня 2004р. до дня смерті останньої. З відповіді, наданої на запит суду, Першої київської державної нотаріальної контори від 13.05.2020 р. вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не відкривалась. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні інші спадкоємці за законом попередніх черг, тому позивач має право на спадкування на підставі ст.1264 ЦК, як спадкоємець четвертої черги. Інших доказів, які б спростовували ці дані, суду не надано. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростували докази позивача. У відповідності до вимог ст.1218 ЦК до складу спадщини переходять всі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини За час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ними придбано майно, яке зареєстровано на ім`я [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ), і яке на підставі ст. 74 СК України є спільним сумісним майном подружжя, та входить до складу спадщини, а саме: -1/2 земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,0602 га, кадастровий номер 8000000000:91:553:0006, що розташована по [ADDRESS] . Придбана на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2012 , засвідчена приватним нотаріусом КМНО Черкасовою Н.Б., запис в Реєстрі під №6602. Ціна в договорі 49000 доларів США, що в еквіваленті складає 391657,00 грн.; - земельна ділянка [ADDRESS] площею 0,0574 га, що розташована по [ADDRESS] :553:007. Придбана на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2007р., засвідченого приватним нотаріусом КМНО Кащуком В.О., внесено запис в Реєстр під №1339-д, за ціною в договорі 387290,00 грн. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 01.10.2007, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів Видано Державний Акт на право власності на землю на ім`я [PERSON] 29.07.2008р.; - Земельна ділянка площею 0,0621 га в СТ «Воїн» Києво-Святошинського району Київської області, в межах Гореницької сільради , кадастровий номер 322248200:12:003:0153; -Ѕ садового будинку під [ADDRESS] (під літ.А), на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2007р., згідно довідки-характеристики виданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», продаж вчинено за 15250,00 грн., договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кащуком В.О., внесено в Реєстр під № 1607-д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850457480000). Так, згідно поданої декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31.12.2015 р. № КВ180153650917, зареєстрованої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, садовий будинок площею 159,10 кв.м. (позначений під літерою «А»), разом з гостьовим будинком площею 73,2 кв.м (позначений під літерою «Б»), що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:553:0007, введені в експлуатацію, а отже є об`єктом нерухомості, на який може бути визнано право власності. При цьому, гостьовий будинок - це складова частина такого об`єкту нерухомого майна, та підлягає державній реєстрації саме як така складова частина садового будинку, що кореспондується з реєстраційним законодавством, а саме з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постановою Кабінету міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 р. №1127, а також Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.10.2011 р. №1141 (надалі за текстом - Порядок 1141). Так, відповідно до п. 29 Порядку 1141, до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про нерухоме майно, про об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, зокрема, опис об`єкта нерухомого майна із зазначенням об`єктів, що є приналежністю головної речі (присвоєна літера, римська або арабська цифра відповідно до технічного паспорта, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є головною річчю); відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєна літера, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є складною річчю). А відтак, гостьовий будинок, з урахуванням притаманності йому ознак приналежної речі - є складовою частиною садового будинку. Враховуючи, що садовий будинок під [ADDRESS] , загальною площею 159,10 кв.м. та складовою частиною яких є гостьовий будинок (літ. Б) загальною площею 73,20 кв.м. та підвал, що розташовані на земельній ділянці 8000000000:91:553:0007, відповідно до наданої стороною позивача інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по Ѕ ч. кожному), тому позивач успадковує належну [PERSON] Ѕ частину такого садового будинку. При цьому, садовому будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850457480000. Що стосується земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,0574 га, що розташована по [ADDRESS] » кадастровий номер 91:553:007, слід зазначити таке. Вказана земельна ділянка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2007р., засвідченого приватним нотаріусом КМНО Кащуком В.О., внесено запис в Реєстр під №1339-д, за ціною в договорі 387290,00 грн., договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 01.10.2007, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів Видано Державний Акт на право власності на землю на ім`я [PERSON] 29.07.2008р. До 1 січня 2013 року право власності на землю підтверджувалося державним актом на право власності на земельну ділянку, а право користування - державним актом на право постійного користування землею. При цьому в державних актах старого зразка кадастровий номер земельної ділянки не зазначався, або його зазначення на сьогодні не відповідає актуальному номеру, що має складатись з певної кількості цифр. Так, пунктом 10 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Разом з цим, необхідно зазначити, що сьогодні перехід права власності із земельними ділянками не може відбуватися без наявності кадастрового номера (ст. 132 Земельного кодексу України). До того ж для набуття права власності на нерухоме майно (будинок, гараж чи іншу споруду) також необхідно мати кадастровий номер на земельну ділянку, на якій розташовані ці об`єкти нерухомості (частина 6 статті 120 Земельного кодексу України). Кадастрові номери необхідні при оформленні переходу прав від одного власника до іншого. Крім того, на сьогодні активно проходять процеси наповнення Державного земельного кадастру відомостями про земельні ділянки. Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Як вбачається з декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31.12.2015 р. № КВ180153650917, земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок зі складовою частиною має новий кадастровий номер 8000000000:91:553:0007, а відтак, кадастровий номер 91:553:007, що вказаний в договорі купівлі-продажу від 01.10.2007р., засвідченого приватним нотаріусом КМНО Кащуком В.О. - є старим та не актуальним. Таким чином, визнання права власності на земельну ділянку підлягає з актуальним кадастровим номером 8000000000:91:553:0007, що узгоджується з матеріалами справи. Заповіт відсутній, будь-які інші спадкоємці, які б у встановленому законом порядку приймали спадщину, відсутні. Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст.ст.1261,1268,1269,1270-1272,1296,1297 ЦК України,

Outcome: approved