Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який обгрунтував наступним чином. 27 липня 2013 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у виконкомі Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області. Від даного шлюбу вони дітей не мають, однак відповідач розірвати шлюб через органи ДРАЦСу відмовляється. Причиною, що спонукала позивача звернутись до суду вказує на те, що сімейні стосунки між ними як подружжям не складаються із самого початку утворення їх сім'ї. Між ними постійно виникають непорозуміння та сварки, якого б питання життя їх вирішення не стосувалося. Спроби налагодити відносини - не давали позитивних результатів, а лише загострювали їх стосунки, в результаті чого вони припинили сумісне проживання, шлюбних стосунків не підтримують, господарства разом не ведуть та взагалі останнім часом навіть не спілкуються і стали майже чужими людьми, оскільки не цікавляться життям один одного. Вважає, що наведене свідчить про те, що вони лише, створивши сім'ю, не змогли зберегти почуття любові, взаєморозуміння, поваги та підтримки, а тому збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам сім'ї в цілому, відтак є підстави для розірвання такого шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, просила суд розгляд справи проводити у її відсутності, а також вирішити питання про відновлення їй дошлюбного прізвища. Ураховуючи те, що сторони скористались наділеними їх законодавцем правами відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 липня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за №17 та видано свідоцтво про шлюб. Від цього шлюбу сторони дітей не мають, однак відповідачка у добровільному порядку розірвати шлюб через органи ДРАЦС відмовляється. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть. В своїх заявах не висловили наміру зберегти сім'ю, а навпаки категорично висловили небажання жити разом. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога відповідача про відновлення їй дошлюбного прізвища, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Крім цього, відповідач позов визнала. На підставі п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved