Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.07.2002 року ним в дар від [PERSON] було отримано 1/3 частину квартири [ADDRESS] (пр.[PERSON]) в м.Дніпропетровську (м.Дніпро). Відповідний договір дарування було укладено 10.07.2002 року та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1-2263. Прийнявши майно та використовуючи з цього часу на законних підставах, він у відповідності до діючої на той час ст.243 ЦК УРСР набув право власності на квартиру. 26.04.2018 року від Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області він отримав відповідь, з якої дізнався, що на виконанні у вказаному відділі знаходився виконавчий лист №1-304 від 18.09.2007 року, виданий Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Дніпропетровського регіонального відділення державного інноваційного фонду України коштів в сумі 87200 грн. Також в листі було повідомлено, що 28.12.2015 року державним виконавцем відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Поряд з цим, в реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстровано арешт 1/3 частин квартири [ADDRESS], накладений постановою від 05.08.2002 року державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська, зареєстрований 15.09.2006 року Пятою Дніпровською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 3737298), архівний арешт №77/02 від 11.10.2002 року. Посилаючись на те, що договір дарування квартири було укладено раніше ніж винесено постанову по арешт майна боржника [PERSON] та порушує його (позивача) право, як власника, вільно розпоряджатись належним йому майном, позивач просив звільнити з-під арешту належні йому 1/3 частини квартири [ADDRESS] (пр.Кірова) в м.Дніпро (м.Дніпропетровську). \~ \~ \~ \~В наданій заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши про підтримання позову. Відповідач та представники третіх осіб за неодноразовими викликами до суду не зявились, про причини своєї неявки не повідомили, будь-яких заяв по суті справи не подавали. В звязку з цим, враховуючи положення ст.ст.211,223,247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира [ADDRESS] (на теперішній час пр.[PERSON]) в м.Дніпропетровську (на теперішній час м.Дніпро) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.03.1994 року на праві спільної часткової власності належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В подальшому право власності на 1/3 частину цієї квартири в порядку спадкування після померлої [PERSON] перейшло до позивача. Також за договором дарування, посвідченим 10.07.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1-2263, 1/3 частка квартири, що належала [PERSON], була подарована останнім позивачу та право власності на неї в подальшому було зареєстровано за [PERSON] у передбаченому законом порядку. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що в останньому існує запис про обтяження у вигляді арешту 1/3 частини квартири [ADDRESS] щодо власника [PERSON], накладений постановою від 05.08.2002 року державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська, зареєстрований 15.09.2006 року Пятою Дніпровською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 3737298), архівний арешт №77/02 від 11.10.2002 року. За зверненням позивача до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області листом від 26.04.2018 року було повідомлено, що на виконанні у вказаному відділі знаходився виконавчий лист №1-304, виданий 18.09.2007 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Дніпропетровського регіонального відділення державного інноваційного фонду України коштів в сумі 87200 грн., який за постановою від 28.12.2015 року на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу. Також у листі позивачу пропонувалось звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, що діяла на момент перебування виконавчого листа на виконанні) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. \~ \~ \~ \~Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»). \~ \~ \~ \~Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. \~ \~ \~ \~Аналогічні положення закріплені в ч.1 ст.59 діючого Закону України «Про виконавче провадження». \~ \~ \~ \~Частинами 1,2 ст.243 ЦК України, що діяв на час укладання договору дарування від 10.07.2002 року було встановлено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Згідно ч.3 ст.244 ЦК України до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Як зазначив позивач та не спростовано іншими учасниками справи, в день посвідчення договору дарування квартири вона була передана в користування та розпорядження позивача. Тобто, відповідно до приписів ч.2 ст.243 ЦК України договір дарування між сторонами є укладеним з 10.07.2002 року. Таким чином, на момент винесення державним виконавцем постанови від 05.08.2002 року про накладення арешту на 1/3 частини квартири [ADDRESS], що належала боржнику [PERSON], остання вже вибула із власності останнього та належала на праві власності позивачу, який не був боржником у виконавчому провадженні. Також суд враховує, що після повернення стягувачу виконавчого листа 28.12.2015 року, останній протягом встановлених Законом України «Про виконавче провадження» строків повторно для примусового виконання не предявлявся. В звязку з цим та враховуючи, що наявність арешту квартири порушує права позивача, як власника, вільно розпоряджатись своїм майном, суд приходить до висновку про обгрунтованість і необхідність задоволення позовних вимог та зняття арешту з 1/3 частини квартири [ADDRESS] (до перейменування пр.Кірова в м.Дніпропетровську), накладеного постановою від 05.08.2002 року державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська, зареєстрованого 15.09.2006 року Пятою Дніпровською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 3737298), архівний арешт №77/02 від 11.10.2002 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved