Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив та обгрунтовував його тим, що 25.06.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір «про надання позики», за яким він надав у позику Відповідачу грошову суму в розмірі 160\~000,00 грн., яку останній зобовязався повернути в строк до 25 жовтня 2012 року. Зі змісту Договору позики вбачається, що позичальник, окрім обовязку повернути суму боргу в установлений договором строк, зобовязався сплатити 36 % річних за користування наданими ним у позику грошовими коштами. Відповідач всупереч вимогам договору позики вищезазначену грошову суму не повернув, у звязку з чим, він просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 160\~000,00 грн., втрати від інфляції 34\~364,81 грн, 3 % річних 9\~538,24 грн. та судовий збір в розмірі 2039,03 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що укладений договір позики не відповідає вимогам, встановленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, оскільки він підписаний лише однією стороною. Наданий до суду оригінал Договору свідчить, що на момент подання позовної заяви, Договір не набрав чинності, як передбачено п. 6.1. Договору, так як відсутній підпис з боку позикодавця, що свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, фактично договір позики є неукладеним, тому не породжує жодних правових наслідків для сторін, а саме: нарахування відсотків та повернення позики, яку згідно умов договору відповідач не отримав. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач по справі отримав грошові кошти по договору позики, а за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору, у вязку з чим, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов в уточненому вигляді підлягає задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з розписки, власноручно написаною позичальником від 25.06.2012 року (а.с. 21), [PERSON] отримав позику у [PERSON] у розмірі 160\~000 грн., які зобовязався повернути 25.10.2012 року. Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув суму позики. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості (а.с. 7), період прострочення повернення позики з 26.10.2012 року по 22.10.2014 року 727 днів, розрахунок 36 % приводиться за період з 25.06.2012 року по 22.10.2014 року та складає 850 днів, розрахунок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції проводиться за період з листопада 2012 року до жовтня 2014 року включно. Таким чином, сума боргу за договором позики від 25.06.2014 року становить 160\~000,00 грн., втрати від інфляції 34\~364,81 грн., 3% річних від простроченої суми 9\~538,24 грн.. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Таким чином, доводи представника відповідача щодо відсутності доказів фактичного передання грошових коштів відповідачу спростовуються наданою письмовою розпискою [PERSON], у звязку з чим суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача. Згідно ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved