Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.06.2014 року звернувся до відповідача, представник якого знаходиться у м. Львові, за інформацією про отримання у лізинг автомобіль Geely СК-2 Comfort. Йому надали інформацію про те, що такий автомобіль є у наявності, тому він може його отримати швидко. Ціна його складає 649000,00 грн. і якщо сплатить аванс в сумі 10000,00 грн., то зможе його отримати в найближчому СТО протягом 1-2 днів, зволікання з оплатою авансу може призвести до того, що автомобіль може бути наданий в лізинг іншій особі, яка заплатить аванс. На прохання представника надати йому проект договору для ознайомлення, йому повідомили, що працювати з договором буде пізніше. Провівши його до відділення банку вручила рахунок на проплату авансу та подала його у вікно каси. Він був впевнений, що сплатив аванс в сумі 10000,00 грн. , але в квитанції було зазначено про сплату винагороди за організацію договору, в роз'яснення чого представник повідомила, що це стандартний платіж і так має бути. В офісі, поспішаючи, представник вказала, де він має підписати договір і запевнила, що автомобіль він отримає за 1-2 дні. Враховуючи, що вартість запропонованого у лізинг автомобіля була нижче ринкової на 30000,00 грн. і можливість придбати за 1-2 дні його влаштувала, тому він підписав договір фінансового лізингу № 010081 від 16.06.2014 року. Коли після цього прочитав умови договору, то зрозумів, що умови є для нього неприйнятними, так як в момент укладення він володів усною інформацією щодо умов передачі предмета лізингу і розраховував, що автомобіль отримає протягом 1-2 днів, сплативши залишок вартості автомобіля, без врахування сплаченого ним авансу. На наступний день після сплати авансу він звернувся до представника відповідача у м. Львові за отриманням автомобіля, однак вона запропонувала йому з усіх питань виконання договору звернутися в м. Київ. Такі умови для нього неприйнятні і не відповідають тим умовам, які йому повідомили при укладенні, а тому він звернувся до відповідача з письмовою пропозицією внести до договору ті умови, які йому були запропоновані до підписання або розірвати договір і повернути сплачені кошти, про що звернувся із письмовою пропозицією, однак відповіді по даний час не отримав, грошові кошти також не повернуті. Вважає, що ця угода є несправедливою відносно нього як споживача, його ввели в оману, оскільки відповідач свідомо занизив ціну товару, створивши собі переваги перед іншими лізинговими компаніями. Одночасно умовами договору відповідач надав собі право збільшити вартість предмета лізингу, розривати договір лізингу та виплачувати предмет лізингу, при цьому не повертаючи сплачені лізингові платежі. Просить визнати Договір фінансового лізингу № 010081 від 16.06.2014 року недійсним та застосувати наслідки недійсного правочину. Крім того, стягнути з відповідача в його користь грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов, просять його задовольнити повністю. Представник відповідач в судове засідання не з'явився , від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в зв'язку з тим, що позов є безпідставним та необгрунтованим, таким що не пікріплений жодним належним та допустимим доказом та грунтується виключно на припущеннях позивача, без належного ознайомлення з нормами закону, що безпосередньо регулюють діяльність відповідача. Одночасно представником відповідача подано письмові заперечення . Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ТзОВ « Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір № 010081 фінансового лізингу від 16 червня 2014 року. Предметом договору є автомобіль Geely СК-2 . Позивачем 16.06.2014 року було здійснено оплату комісії за організацію договору лізингу в розмірі 10000,00 грн. , що підтверджується квитанцією № 62826023.( а.с. 12) Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом України ,Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори) . Статтею 203 ЦК України передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досянуто згоди. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Встановлено, що представник відповідача сформулювала договір в односторонньому порядку, не роз'яснивши позивачу права та обов'язки сторін, умови поставки та прийому-передачі предмета лізингу, умови переходу права власності на предмет лізингу, відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу, що суд оцінює як створення істотного дисбалансу між правами та обов'язками сторін за договором на свою користь, не врахувавши при цьому інтересів учасника. Договір не містить конкретних визначень про його предмет, зокрема : модель, рік випуску, об'єм двигуна автомобіля, його ціну, розмір щомісячних лізингових платежів, порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, що є обов'язковим при укладенні договору і свідчить про недотримання вимог , передбачених Цивільним Кодексом. Позивач стверджує, що такі дії відповідача ввели його як споживача в оману, не надавши для ознайомлення і вивчення проекту договору, що спричинило неправильність сприйняття змісту договору. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу від 16.06.2014 року № 010081 слід визнати недійсним та застосувати наслідки недійсного правочину, а також стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія « Автофінанс» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Також підлягає стягненню з відповідача в користь держави відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved