Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якій просив визнати дії ТОВ «Херсонрегіонгаз» по донарахуванню [PERSON] на особовий рахунок №47841/6 нарахування за використаний газ без лічильника у період з 01.05.2015 року до 31.01.2016 року у розмірі 285,93 грн. протиправними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок оплати за спожитий газ на особовому рахунку №47841/6 [PERSON] з урахуванням безпідставно нарахованих 285,93 грн. за період з 01.05.2015 року до 31.01.2016 року. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що в червні місяці 2018 року позивач отримав від відповідача розрахунок на сплату послуг з газопостачання за розрахунковий період червень 2018 року №47841/6 в якому зазначено, що заборгованість на початок розрахункового місяця складає 285,93 грн. Підставою для нарахування вказаної суми, відповідач зазначив постанову Окружного адміністративного суду м.Києва по справі №826/16447/15, якою скасовано Постанову КМУ за №237 від 29.04.2015 року, згідно якої позивачем проводилася оплата за спожитий газ. Позивач вважає дії відповідача по донарахуванню за спожитий газ протиправними. Так, в період з 01.05.2015 року по 31.01.2016 року позивач сплачував кошти за газ за нормами споживання газу без лічильника встановленими Постановою КМУ за №237 від 29.04.2015 року. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва по справі №826/16447/15, скасовано Постанову КМУ за №237 від 29.04.2015 року, у звязку з чим відповідачем було здійснено донарахування за нормами споживання газу без лічильників. Таким чином, позивачу здійснено донарахування, тобто завдано матеріальну шкоду. У звязку з викладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 05.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнає, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Прощення боргу та його списання є правом, а не обовязком відповідача та можливо лише за ст.605 ЦК України. Позовна давність застосовується до вимог за заявою сторін у справі, але ТОВ «Херсонрегіонгаз» до суду з позовом до позивача не звертався. Лист НКРЕКП від 26.04.2016 р. має рекомендаційний характер. Дії щодо перерахунку є правомірними, що підтверджено судовою практикою. Посилання на ст.1175 ЦК України щодо відшкодування шкоди державою взагалі свідчать про те, що відповідачем повинна виступати держава. ТОВ «Херсонрегіонгаз» є постачальником газу та проводить розрахунки на підставі даних, наданих АТ «Херсонгаз», яке є газорозподільним підприємством та не може відповідати за спірними вимогами, оскільки не є субєктом спірних матеріально-правових відносин. Процедура списання боргу не має визначеного механізму, а тому визначається у довідках про стан заборгованості. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідачав судове засідання не зявився, надав до суду відзив та заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постачання природного газу на території міста Херсон здійснює ТОВ «Херсонгазрегіон», що не є спірним у справі. Позивач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS]. З розрахунку на сплату послуг з газопостачання за розрахунковий місяць червень 2018 року вбачається, що за період з 01.05.2015 року по 01.01.2016 рік включно за особистим рахунком здійснено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу: 9 та 18 куб.м. на одну людину, внаслідок чого позивачеві донараховано раніше не нарахований обсяг газу в загальній кількості 39,77 м.куб. на загальну суму 285,93 грн. Відповідно до вимог ст.32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» розмір оплати за комунальні послуги вираховується, виходячи з розміру затверджених тарифів та показників приладів обліку. Згідно з вимогами положень ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» облік природного газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 11 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 476, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами) у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі постанова №619) встановлено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та визначено, що ці норми є єдиними для всіх населених пунктів. Даною постановою ( в редакції, що діяла з 01.10.2014 року) встановлено, що у разі наявності у житлі споживача центрального гарячого водопостачання мінімальною нормою споживання природного газу для нього є 6 куб. метрів/людино-місяць, у разі відсутності центрального гарячого водопостачання та газового водонагрівача норми споживання природного газу встановлено у розмірі 9 куб. метрів/людино-місяць; у разі наявності плити газової та водонагрівача - 18 куб. метрів/людино-місяць. Постановою від 29 квітня 2015 року N 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - Постанова № 237) Кабінетом Міністрів України внесені зміни до норм споживання газу населенням, затверджених постановою № 619, а саме змінено (вдвічі зменшено) норму споживання у графі «Норми споживання», замінивши цифри «6», «9» і «18» цифрами «3», «4,5» і «9» відповідно. Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 у справі № 826/16447/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 4 листопада 2015 року, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року N237. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 28 січня 2016 року № К/800/49436/15 залишено без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2015 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року. У цій ухвалі зазначено про те, що порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття постанови є достатньою підставою для визнання її незаконною, не чинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. Постанова Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р №237, якою були вдвічі зменшені норми споживання природного газу, є не чинною з моменту її прийняття, тому за період з 06 травня 2015 року по лютий 2016 року мали діяти норми споживання газу для населення у разі відсутності лічильника, які були визначені Постановою КМ України №619 від 08 червня 1996 року в редакції станом на 01 жовтня 2014 року. Отже, здійснення ТОВ «Херсонрегіонгаз» перерахунку позивачу оплати вартості спожитого природного газу із застосуванням норм споживання природного газу, що діяли до їх зменшення постановою №237, є правомірним та права позивача, як споживача, не порушені. Суд не приймає до уваги посилання на відсутність підстав для здійснення перерахунку з огляду на главу 2 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, оскільки зазначений розділ стосується лише порядок перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування обємів природного газу у разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем, а не законодавчої зміни норм споживання природного газу. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №4125/16/7-16 від 26.04.2016 р. на адресу постачальників природного газу (та №7445/16.3.2/17-18 від 20.08.2018 р. на імя народного депутата не свідчать про відсутність у відповідача обовязку та права здійснення перерахунку наданих послуг за період з 01.01.2015р. до 01.01.2015 р. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), зауважив, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). В правовідносинах між сторонами справи застосування строків позовної давності є можливим, як захист прав споживача послуг газопостачання до якого звернулися з позовом про стягнення обґрунтованої заборгованості за отримані послуги, але з пропущенням строків позовної давності. Тобто, в даному конкретному випадку, права і законні інтереси позивача відповідачем порушені не були, оскільки ТОВ «Херсонрегіонгаз» в судовому порядку не вимагає стягнення з позивача спірної суми. Вимагати виконання зобовязань в позасудовому порядку зі спливом строку позовної давності законодавством не заборонено. Посилання на відсутність у відповідача підстав для перерахунку на главу 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем є взагалі недоречним, оскільки стосується перерахунку (донарахувань) або зміни режиму нарахування обємів природного газу у разі виявлення порушень вимог Кодексу, які застосовуються за наявності акта про порушення, складеного Оператором ГРМ відповідно до вимог цього розділу. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Права і свободи людини и громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (стаття 55 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п.10 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом. Однак, ні договором про газопостачання, ні нормами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту прав споживача як зобовязання списання заборгованості. Тож, списання з особового рахунку заборгованості за використаний газ у зв'язку зі спливом позовної давності та інших обєктивних причин, про які йдеться в позовній заяві законом не передбачено. У відповідності до листа Міністерства з питань ЖКГ України №12/1-64 від 17.05.2007 року списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємстві-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця. Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Крім того, зобовязання споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. До такого висновку дійшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-3986св14. Також відсутні підстави для зобовязання відповідача здійснити перерахунок з виключенням з розрахунку 385,93 грн., оскільки судом не встановлено безпідставність нарахування вказаної суми. Таким чином, суд повно і всебічно зясував обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених наданими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку про відмову в його задоволеності в повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому за ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed