Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.01.2019 вирішено стягувати із нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і проводити до досягнення дітьми повноліття. Однак, станом на даний час позивач не може сплачувати визначений судом розмір аліментів, так як немає постійного місця роботи, а також в нього суттєво погіршився стан здоров`я, внаслідок чого отримав ІІ групу інвалідності. У зв`язку з хворобою, змушений проходити лікування, не може виконувати важку фізичну роботу. На підставі наведеного [PERSON] просить суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.01.2019, шляхом стягнення із нього аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин 2-6\~статті 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої\~статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи. Позивач надав суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує повністю та просить задоволити. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з моменту розлучення позивач не надає дітям будь-якої матеріальної допомоги, сини знаходяться на її повному утриманні. Офіційного місця роботи відповідач немає, працює на тимчасових роботах. Також, разом із дітьми проживає у квартирі батьків, так як немає власного житла. [PERSON] стверджує, що [PERSON] інших утриманців немає, працює за кордоном. Враховуючи, що батьки наділені рівним обов`язком брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, а також незавищений присуджений розмір аліментів, відповідач просить суд позовну заяву про зміну способу стягнення та зміну аліментів, залишити без розгляду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу\~не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За нормами частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки\~або інші особи, які виховують дитину,\~несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у статті\~141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє\~\~від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її\~\~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.01.2019 вирішено стягувати із [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , офіційно непрацюючого аліменти\~на користь\~дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] \~у\~твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн.,\~але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,\~щомісячно,\~на кожну дитину,\~шляхом\~їх виплати в інтересах дітей на ім`я стягувача\~ [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12). Із копій квитанцій, що долучені позивачем вбачається, що [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по аліментах сплатив: 26.02.2020 14 000 грн.; 04.05.2020 20 000 грн.; 06.05.2020 19\~000 грн. (а.с. 16-18). Із наведеного залишається незрозумілим яким чином у позивача суттєво погіршився майновий стан у зв`язку із лікуванням. Судом враховано, що [PERSON] перебував на лікуванні (а.с. 19), йому до 01.02.2021 встановлена ІІ група інвалідності. Однак, суд також бере до уваги інформацію із Державної прикордонної служби України, згідно якої позивач неодноразово впродовж 2018-2020 років перетинав державний кордон України виїжджав до Республіки Польща (а.с.42). Відповідно до\~ст. 155 СК України\~здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини. Таким чином, позивач не навів суду обґрунтованих підстав щодо зміни матеріального стану з часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів. Відповідно до п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при\~вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. У зв`язку із наведеним, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення та розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed