Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому посилається на те, що з 19.08.1977 року по 20.03.2014 року вона безперервно працювала спочатку на Попаснянському вагоноремонтному заводі, а потім на ТДВ «Попаснянський вагоноремонтний завод» на різних посадах, всього робітничий стаж більше 36 років. 20.03.2014 року наказом № 385 вона була звільнена за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. Позивач отримала розрахунковий листок за березень 2014 року, але виплати їй було здійснено не в день звільнення, а пізніше на особисту банківську картку. Крім того п. 6.10 розділу 6 «Трудові і соціально-побутові пільги, гарантії і компенсації» колективного договору ТДВ «Попаснянський ВРЗ» передбачено: «Встановити виплату одноразової матеріальної допомоги у розмірі 3-х середньомісячних заробітків працівникам заводу при звільненні їх протягом 2-х місяців після настання цього права, у зв'язку з виходом на пенсію (за віком на загальних умовах, за віком на пільгових умовах) та особам, які звільнились за станом здоров'я - інвалідам 1 і 2 груп (ст. 38 і п. 2 ст. 40 КЗпП України) при безперервному стажі роботи на ДП «Попаснянський ВРЗ» та ТДВ «Попаснянський ВРЗ» 25 та більше років. Розмір допомоги розраховується із заробітку за два останніх календарних місяця перед виходом на пенсію з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України». Оскільки до теперішнього часу позивач не отримала одноразову матеріальну допомогу у 3-х середньомісячних заробітків, вона просить суд зобов'язати Товариство з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» сплатити їй одноразову матеріальну допомогу у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат із розрахунку за два останні календарні місяці перед ходом на пенсію. Позивача в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення у якому посилається на те, що згідно п.6.10 розділу 6 «Трудові та соціально-побутові пільги, гарантії і компенсації» Колективного договору Товариства з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» на 2010 рік, встановити виплату одноразової матеріальної допомоги у розмірі 3-х середньомісячних заробітків працівників заводу при звільнені їх протягом 2-х місяців після настання цього права у зв'язку з виходом на пенсію (за віком на загальних умовах). Згідно ст.26 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 57 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1958 року по 31.03.1959 року. Оскільки, позивачка була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію при досягненні нею 55 річного віку, а не на загальних умовах у 57 років 6 місяців, просив у позові відмовити. У своїй письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала з відповідачем в трудових відносинах. 20.03.2014 року позивачка згідно з наказом № 385 була звільнена за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. Стаж роботи на цьому підприємстві становить більше 36 років. Ці обставини сторонами не заперечувалися. Згідно ст. 116 КЗпП України про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 10 КЗпП України «Колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів». Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи,організації. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року. Проте, відповідно до п. 7.2 розділу 15 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. Таким чином, суд відхиляє заперечення відповідача, оскільки позивач була звільнена саме у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до чинного законодавства, а колективним договором передбачено обов'язок підприємства виплатити одноразову матеріальну допомогу в розмірі 3-х середньомісячних заробітків працівникам заводу при звільненні їх протягом 2-х місяців після настання цього права, не тільки у зв'язку з виходом на пенсію за віком на загальних умовах, але у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах). За цих обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved