Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (з врахуванням заяви про зміну підстави позову) до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 травня 2014 року відповідач видав дружині позивача [PERSON] ордер на жилу площу [ADDRESS] . На приміщення в цьому гуртожитку поширюється правовий режим жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, а на мешканців - норми Житлового Кодексу щодо прав і обов`язків наймачів та членів їх сімей, оскільки рішенням Київської міської ради від 24.05.2012 №596/7933 надано дозвіл на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку. Позивач проживав у приміщенні на правах члена сім`ї наймача. 23.04.2017 дружина позивача [PERSON] померла. Після смерті дружини позивач звернувся до відповідача з заявою про реєстрацію його місця проживання в зазначеному жилому приміщенні, проте відповідач у реєстрації відмовив, посилаючись на те. що позивач не має документа, що підтверджує право на користування приміщенням та проживав у приміщенні без реєстрації. За таких обставин, посилаючись на норми ЖК УРСР, позивач просить визнати за ним право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , як члена сім і наймача, оскільки він перебував з наймачем у зареєстрованому шлюбі, проживав разом з наймачем у жилому приміщенні, вів з наймачем спільне господарство. Ухвалою від 11.07.2017 відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою від 11.07.2017 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 14.12.2017 від відповідача Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли заперечення в яких представник просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем було порушено порядок зайняття житлової площі, а отже позивач проживає у спірній квартирі без належних на те підстав. 11.04.2018 позивач подав заяву про зміну підстав позову, в якій просив визнати за ним право користування жилим приміщення за адресою [ADDRESS] . На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 №1618-ІV у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу від 15.12.2017, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 20.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача подав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. 15.02.2019 відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. 15.02.2020 Треті особи, будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явилися. Своїх пояснень на позовну заяву до суду не надали. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. 20.05.2014 відповідач, на виконання рішення XII сесії VI скликання Київської міської ради від 24.05.2012 №569/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», видав [PERSON] ордер на жилу площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 109). Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 20.10.2015 позивач був чоловіком [PERSON] (а.с. 111). Згідно доводів позовної заяви позивач стверджує, що проживав у жилому приміщенні, користувався житлово-комунальними послугами і спільно з [PERSON] ніс витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та витрати по утриманню будинку і прибудинкової території (ведення спільного господарства), що підтверджується рахунками на сплату житлово-комунальних та інших послуг, в яких вказано, що в квартирі 2 мешканці (а.с. 117-145). Крім того, вважає, що внесення плати за користування житлом на 2 осіб підтверджує, що це жиле приміщення було постійним місцем проживання позивача, оскільки тимчасові мешканці проживають без плати за користування житлом (ст. 98 ЖК України). Внесення плати за користування житлом за 2 осіб підтверджує також згоду [PERSON] на проживання позивача, оскільки вона не була проти нарахування плати на 2 мешканців, хоча в жилому приміщенні була зареєстрована лише вона одна. Щодо тривалості проживання позивача з [PERSON] , в тому числі і в жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS] встановлено наступне. Перший шлюб позивача з [PERSON] був зареєстрований 01.05.1977. Реєстрація шлюбу підтверджується штампом в паспорті позивача (а.с. 160-161) і свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Розаліївською сільською Радою Білоцерківського району 01.05.1977 (а.с. 110). Згідно пояснень позивача, через декілька місяців після розірвання шлюоу, влітку року, йому зробили операцію. Потім виявили онкологічне захворювання. Позивачу потрібен був догляд і допомога. Дізнавшись про його стан колишня дружина запропонувала позивачу переїхати до неї в жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] . яке вона отримала від КП СПБ «Арсенал». Позивач погодився і поселився у неї. В лютому 2011 року позивача було вдруге прооперовано. Потім був тривалий курс лікування і колишня дружина підтримувала позивача і допомагала боротися з хворобою. [INFO] дружина позивача [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть видане Печерським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУ Ю у м. Києві від 27.04.2017 Серія [NUMBER] (а.с. 112). 08.06.2017 позивач звертався до відповідача із заявою щодо його реєстрації у жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , проте у реєстрації місця проживання йому було відмовлено через відсутність у нього документа, що засвідчує приналежність йому права на проживання (а.с. 113). Як вбачається з листа відповідача від 13.12.2017, не визнає право позивача на користування жилим приміщенням через те. що позивач проживав у ньому без реєстрації (а.с.81). Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР. члени сім і наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним. вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно зі ст. 106 Житлового кодексу Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (в редакції від 25.05.1998), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем та членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до п. 15 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, враховуючи викладені норми ст.ст. 64, 65 ЖК Української РСР наймач і члени сім`ї, що проживають разом із ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним жилим приміщенням, якщо вона зберігла за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання. Крім того, виходячи зі змісту ст. 65 ЖК Української РСР за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні. Як вбачається з матеріалів справи, з 14.09.1983 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте його було знято з реєстрації місця проживання 07.06.2017. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність та допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач, проживаючи в квартирі [ADDRESS] та беручи до уваги ту обставину, що дане жиле приміщення є єдиним місцем його постійного проживання, виконує належним чином свої обов`язки щодо належного утримання та користування спірним жилим приміщенням, а також враховуючи, що за ним не зберігаються права користування іншими жилими приміщеннями у будинках державного чи громадського житлового фонду, то [PERSON] набув право користування квартирою як член сім`ї наймача квартири, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України позивачу підлягає відшкодуванню відповідачем, сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved