Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обгрунтування позову вказує, що 03.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 03-02 про виконання робіт, за яким відповідач зобов'язувався здійснити оцінку земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER], місцезнаходження Київська область, Бородянський район, с.Немішаєво, площа 0,2 га), отримати по ній технічний звіт та експертизу ґрунту, а також організувати її продаж (знайти покупця) за ціною 700 доларів США за одну сотку. Строк виконання робіт - 20 робочих днів з дати підписання Договору. На виконання умов Договору, Позивач сплатив відповідачу авансом 4000 грн. - в день підписання Договору, про що свідчить розписка відповідача в п.3.1 Договору. 03 березня 2015 року строк виконання зобов*язань, взятих на себе відповідачем на Договорі сплинув, проте роботи ним виконані не були. Відповідач і досі не надав позивачу ані оцінки земельної ділянки (ні нормативно-грошової, ні експертної), яка необхідна для оформлення договору купівлі-продажу, ані технічного звіту на земельну ділянку, ані експертизи грунту. Також за цей час відповідачем не було знайдено покупця земельної ділянки і її продаж не відбувся. Більш того, навіть будь-яких заявок від потенційних покупців на перегляд ділянки позивачем від відповідача не було отримано. Жодних звітів про виконану роботу відповідачем за час дії Договору не надано. Акти прийому-передачі документів, які відповідач мав зробити та передати позивачу за умовами Договору, відчутні (так само, як і власне, документи). Акт прийому-передачі робіт за Договором сторонами не підписано. Відповідно до п.9 Договору, відповідач зобов'язувався повернути позивачу отримані від останнього грошові кошти у разі невиконання робіт та непродажу земельної ділянки у строк, встановлений Договором. Відповідач не повернув позивачу , а ні отримані, як аванс кошти, як і не виконав умови договору. Посилаючись на ст.1 та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР зазначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню, розмір якої обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, зазначає, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу основну суму боргу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні нарахування та 3 % річних. Зазначає, що борг по поверненню отриманого авансу складає 4000 грн., пеня згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96 ВР в розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 223,56 грн., інфляційні витрати згідно ст.625 ЦК України - 11,18 грн., а тому посилаючись на ст.ст. 526, 610, 611, 625, 770 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4446 грн. 74 коп. та судові витрати. В судових засіданнях позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували, з посиланням на те, що ціна на земельну ділянку у договорі була вказана «докризова», такі ціни на аналогічні земельні ділянки були актуальні в 2011 році, станом на 2015 рік ціни суттєво знизилися, про це неодноразово було повідомлено позивача. На електронну пошту позивача було відправлено технічний звіт про виконані роботи разом з інформацією де вказана «докризова» ціна, такі ціни на аналогічні земельні ділянки були актуальні в 2011 році, а також в телефонному режимі пояснювалося, що оцінка вартості майна проводиться на підставі переліку документів та включає в себе відповідний аналіз ринкових цін на теперішній період і буде значно нижчою ніж ціна яку позивач вказав в договорі і цей факт унеможливить виконання договірних зобов'язань в повному обсязі. Повного переліку документів позивачем надано не було , що в свою чергу унеможливило виконання цього пункту договору і є порушенням п.2.2.2 та п.2.2.3 договору, та тягне за собою певні наслідки прописані в п.4.6 -4-7 договору. Саме на цих умовах ним було запропоновано переглянути умови договору, але позивач це не взяв до уваги та переглядати умови договору щодо зниження ціни на земельну ділянку відмовився, завідомо розуміючи, що за таку ціну цю земельну ділянку продати не можливо, оскільки в цій місцевості за такою ціною продають ділянки з забудовами, тобто вказує, що позивач не захотів продавати земельну ділянку по реальній ціні і вимагав повернення коштів. Вважають, що підстав для повернення коштів немає, а тому просили суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 03.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 03-02 про виконання робіт , за яким відповідач зобов'язувався здійснити оцінку земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER], місцезнаходження Київська область, Бородянський район, с. Немішаєво, площа 0,2 га), отримати по ній технічний звіт та експертизу грунту, а також організувати її продаж (знайти покупця) за ціною 700 доларів США за одну сотку. Строк виконання робіт - 20 робочих днів з дати підписання Договору. На виконання умов Договору, Позивач сплатив відповідачу авансом 4000 грн. - в день підписання Договору, про що свідчить розписка відповідача в п.3.1 Договору, що не спростовувалося і відповідачем. 03 березня 2015 року строк виконання зобов'язань, взятих на себе відповідачем по Договору сплинув, проте роботи ним виконані не були. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у встановлений строк (термін) його виконання (ст.526, 530 ЦК України). Згідно із ч.2 ст.570 ЦК України , якщо буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, ціна договору та інші фінансові умови є істотними. Таким чином, повернення позивачу авансу пов'язано із ціною договору, а отже є істотною умовою договору, яку сторони погодили при укладенні Договору № 03-02 від 03.02.2015 р., а саме: відповідач власноручно написав п.9.1 Договору, що у разі невиконання робіт та непродажу ділянки гроші будуть повернуті в повній мірі. Своїми підписами сторони підтвердили те, що вони дійшли згоди стосовно всіх умов договору. Враховуючи те, що відповідачем взяті на себе за договором зобов'язання не виконані, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 4000 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відпоовідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, через невиконання відповідачем взятих зобов'язань слід також стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 212 грн. та 3 % річних в розмірі 11,18 грн. При цьому слід відмовити в стягненні пені в сумі 223,56 грн., оскільки Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до с.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial