Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить визнати недійсними кредитний договір №\~DNZ0AE00000227 від 18.07.2007р. та договір застави №\~DNZ0AE00000227 від 18.07.2007р., укладені між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю, посилаючись на розбіжності між екземплярами кредитного договору, які належать [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», а також на підробку підписів представника банку на екземплярах кредитного договору та договору застави, які належать ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому, представник позивача не заперечувала проти факту укладення таких договорів відповідно до умов, які зазначені у екземплярах вказаних договорів, належних [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на правомірність та дійсність спірних договорів. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.07.2007р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладеного кредитний договір №\~DNZ0AE00000227 (далі Кредитний договір) та договір застави рухомого майна №\~DNZ0AE00000227 (далі Договір застави). Відповідно до п. 7.1 екземпляру Кредитного договору, належного [PERSON], банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівкою у строк з 18.07.2007р. по 19.07.2010р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 11096,99 долл.США (далі Кредит) на наступні цілі: купівля б/к автомобіля, а також у розмірі 3315,00\~долл.США на сплату платежів та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, а також у розмірі 6,81 долл. США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2, а також винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 104,00\~долл.США у момент надання кредиту, а також у розмірі 39,04 долл.США на сплату страхових платежів та 547,14 долл.США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, 0,00 % за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.\~6.2 даного Договору. Пункт 7.1 екземпляру Кредитного договору, належного ПАТ КБ «Приватбанк» містить аналогічне положення, за виключенням строку надання кредиту згідно з п. 7.1 цього примірника договору банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти у строк не з 18.07.2007р. по 19.07.2010р., а з 18.07.2007р. по 19.07.2012р. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №1308-15, яка була проведена на підставі ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09.02.2015р. у цивільній справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором, та на дослідження якої надавався примірник Кредитного договору, належний ПАТ КБ «Приватбанк», два підписи від імені [PERSON] у п. 8.2 у графі «Підпис» та «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто (підпис)» на оригіналі кредитного договору №\~DNZ0AE00000227 від 18.07.2007р. виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Крім того, позивач у судовому засіданні як на підставу свої вимог посилалась на те, що на примірнику Договору застави, належного ПАТ КБ «Приватбанк», від імені представника банку [PERSON] підписалась інша особа. За змістом п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З аналізу ст.ст. 202, 215, 216, 626 ЦК України вбачається, що під визнанням недійсним договору як способом захисту цивільних прав та інтересів розуміється позбавлення юридичних наслідків договору як домовленості сторін в цілому, а не одного із кількох екземплярів договору. Позивач у судовому засіданні не заперечувала проти того, що 18.07.2007р. між [PERSON] та ПАТ\~КБ «Приватбанк» дійсно були укладені Кредитний договір та Договір застави на умовах, які визначені у примірниках цих договорів, належних [PERSON], копії яких залучені до матеріалів справи. З огляду на те, що чинне законодавство не передбачає такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання недійсним одного із кількох екземплярів договору, а також враховуючи, що позивач визнає факт укладення Кредитного договору та Договору застави на умовах, які визначені у належних йому примірниках цих договорів, у суду відсутні підстави для визнання недійсними та позбавлення юридичних наслідків передбачених такими договорами домовленостей між [PERSON] та ПАТ\~КБ «Приватбанк». Суд також не бере до уваги посилання представника позивача як на підставу недійсності оспорюваних договорів на порушення вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача» в частині включення до договору несправедливих умов, а також на порушення ч. 1 ст. 230 ЦК України щодо введення в оману однієї із сторін договору, оскільки позивач не конкретизував, які саме умови договору він вважає несправедливими, а також щодо яких обставин, на його думку, його було введено в оману. Суд також вважає за необхідне розяснити, що неналежне виконання своїх обовязків працівниками банку та спірність суми заборгованості позивача за Кредитним договором, яка розраховується банком, не є підставою для визнання цього договору недійсним. Таким чином, у суду відсутні визначені ст. 215 ЦК України підстави для задоволення позову про визнання недійсними Кредитного договору та Договору застави, а відтак судові витрати відповідно до ст.\~88 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed