Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом про визначення порядку користування квартирою, поділ квартири та припинення права власності в частині, обгрунтовуючи вимоги зазначив, що за час перебування у шлюбі позивач та відповідачка придбали спірну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], але після розірвання шлюбу відповідачка в добровільному порядку відмовляється визначити порядок користування квартирою, що стало підставою для звернення в суд, тому просить суд : 1. Визначити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] між співвласниками наступним чином: 3 - ю кімнату (7) площею 10,0 кв. м - залишити у володінні та користуванні відповідача [PERSON]; 2-у кімнату (4) площею 12,6 кв. м - надати у володіння та користування позивачу [PERSON]. 2. Підсобні приміщення - коридор (1) площею 4,7 кв. м, та (5) площею 5,0 кв.м., кухня (2) площею 8,6 кв. м, ванна кімната (8) площею 2,7 кв. м, вбиральня (9) площею 1,2 кв. м. та 1-у кімнату (3) площею 16,1 кв. м. залишити в загальному користуванні. 3. Зобов'язати відповідача - [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] користуватись 2-ю кімнатою (4) площею 12,6 кв. м у квартирі за адресою: [ADDRESS]. 4. Поділити в натурі квартиру [ADDRESS] виділивши [PERSON] у власність 2-у кімнату (4) площею 12,6 кв. м, відповідачу - [PERSON] виділити у власність 3-ю кімнату (3) - площею І 0,0 кв. м. 5. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 631 грн. 70 коп., як коштів витрачених [PERSON] на встановлення автономного опалення та купівлю обладнання в спільній квартирі за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному в позові, додатково зазначив, що останні рік в квартирі фактично не проживає, так як фактично працює і проживає в Полтаві та багато буває у відрядженням в м. Харків, але бажає що б в даній квартирі була визначена в натурі кімната яка б закривалась на замок і доступ до неї мав би тільки він. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечила та пояснила, що згідно запропонованого позивачем розподілу квартири їй з дітьми відходить менша половина квартири , а саме: кімната площею 10 кв.м., велика кімната 16 кв.м., буде перебувати у спільному користуванні, фактично половина також у позивача, що може ускладнити умови проживання її та двох дітей, що народилися від укладеного шлюбу з позивачем,. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14.11.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, актовий запис № 2023, між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23.09.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони придбали спірну трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] Окрім цього 28 грудня 2011 року між сторонами було укладено договір про поділу квартири, що є в спільній сумісній власності, який було посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4436. Даний договір зареєстровано в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентарізації Полтавського району» в книзі № 56, номер запису 1445. Згідно п. 4 вищевказаного договору «сторони дійшли згоди, що Сторона - 1 ([PERSON]) є власником 1/2(однієї другої) частини квартири, а Сторона - 2 ([PERSON]) є власником ? (однієї другої) частини квартири. При цьому у самому договорі між сторонами не було досягнуто домовленості про порядок користування квартирою, та не визначено конкретно, які саме кімнати належать позивачу та відповідачу. Відповідно до ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За даних обставин, враховуючи, що як пояснив сам позивач, він працює в м. Полтаві однак дуже часто перебуває в м. Харкові у відрядженнях та приїжджає додому лише на вихідні дні, останні рік взагалі не був у квартирі, при цьому будучи власником 1/2 частини спірної квартири не має змоги вільно розміститися на нічліг, так як між ним та відповідачкою виникають сварки з приводу того, що не визначено конкретно де чия кімната в квартирі, що відповідачка сама з двома дітьми проживає в даній квартирі, суд вважає за можливе визначити порядок користування житловою квартирою, тому враховуючи також інтереси неповнолітніх дітей, виділити відповідачу більш велику кімнату за площею, а саме кімнату (4) площею 12,6 кв.м., а позивачу кімнату площею 10 кв.м., що буде вірним і справедливим в даній обстановці. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає вимогу позивача про зобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуватися 2-ю кімнатою (4) площею 12,6 кв.м. у квартирі за адресою: [ADDRESS], безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, так як не надано доказів взагалі, що відповідачка чинить перешкоди в користуванні квартирою, що спростовуються показами самого позивача даними в суді, що він приїжджає і сварки виникають з приводу не перешкод а з приводу де чия кімната. Окрім цього встановлено, що нотаріально було визначено користування квартирою, але не було визначено конкретно по кімнатам, де чия кімната, тому позивач і звернувся до суду, щоб суд йому виділив саме кімнату в 12,6 кв., тобто питання перешкоди в її користуванні не могло бути так як вона не була в його користування, сама позовна вимога виділити йому дану кімнату спростовує вимогу не чинити переш доки даної кімнати. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Також судом встановлено і не заперечувалося сторонами по справі, що за рахунок позивача було встановлено автономне опалення в квартирі, яке підтверджується Договором на виконання робіт, Актом про пломбування вузла обліку природного газу від 21.12.2011 року, Актом про прийом закінченого будівництва об'єкту системи газопостачання від 10.10.2011 року. Згідно договору про поділ квартири, що є в спільній сумісній власності від 28.12.2011 року квартира належить позивачу та відповідачці на праві власності по 1/2 частини кожному, отже суд вважає , що і витрати на проведення автономного опалення повинні витрачатися теж порівну. Як встановлено в судовому засіданні на встановлення автономного опалення та проведення всіх робіт позивачем згідно квитанцій було витрачено 9 215, 41 грн., що підтверджується квитанціями, а тому суд вважає, що з відповідачки підлягає до стягнення сума 4 607,71 грн. ( 9215, 41 грн. / 2 = 4 607,71 грн.), що буде половиною від затрачених коштів на проведення автономного опалення, так як остання користується ним і з даного приводу не заперечує. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України в розмірі ? частини підлягають стягненню з відповідачки. На підставі вкладеного,

Outcome: partial