Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2014 року на користь [PERSON] на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 100 грн. щомісячно на період навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23-х років, мотивуючи тим, що на цей час його матеріальне становище змінилося, оскільки він зарахований до докторантури Дніпропетровського університету імені Альфреда Нобеля з 01 липня 2015 року по 01 липня 2016 року. Вартість освітньої послуги складає 6100 грн., тому він з червня 2015 року щомісячно сплачує за навчання по 610 грн. З 01.10.2015 року він працює за сумісництвом в ТОВ «Академія бухгалтерського та фінансового професіоналізму» та має заробітну плату в розмірі 1700 грн., а на руки отримує 1367,48 грн. Також він за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2003 року сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 436,50 грн. Таким чином, з урахуванням сплати аліментів та витрат на навчання, на його утримання залишається сума , яка значно нижче прожиткового мінімуму 320,98 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в попередньому судовому засіданні позов не визнала, з тих підстав, що відповідач має дві вищі освіти та має можливість утримувати свою дитину. В подальшому в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила в позові відмовити. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на час навчання, починаючи з 05 вересня 2014 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років, тобто до [INFO] року (а.с.4-5). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У разі погіршення матеріального становища у платника аліментів виникає право на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На погіршення матеріального стану платника аліментів може вплинути укладання ним іншого шлюбу, у зв'язку з чим він буде зобов'язаний утримувати спільних дітей, народжених у шлюбі та дружину до трьох років дитини, поява непрацездатних членів сім'ї, зміна місця роботи та зменшення заробітної плати, вихід на пенсію, банкрутство, знищення майна, яке давало доходи тощо. Наявність рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2003 року, яким з позивача стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] року, до її повноліття на користь [PERSON] у розмірі 1/6 частини (а.с.9), не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки воно вже існувало на момент винесення рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2014 року та було враховано при його ухваленні. Окрім того, позивачем та його представником не було надано доказів на підтвердження доводів щодо сплати аліментів позивачем за рішенням суду від 15 липня 2003 року в розмірі 436,50 грн., а представник позивача лише в судовому засіданні пояснила, що це рішення на примусовому виконанні не перебуває, а позивач сплачує аліменти добровільно, в якому саме розмірі не зазначила. Наказом Дніпропетровського університету ім. Альфреда Нобеля №69-02-У від 01 липня 2015 року - позивач [PERSON] зарахований до докторантури з 01 липня 2015 року по 01 липня 2016 року (а.с.5). З копії договору №01/15/АЗ від 01.07.2015 року, вбачається, що [PERSON] зобов'язався сплатити за перебування в докторантурі (вартість освітньої послуги за перший курс навчання) - 6100 грн. (а.с.6-7). Відповідно довідки №14 від 07.12.2015 року (а.с.8) [PERSON] з 01.10.2015 року працює за сумісництвом, наказ №2-Л в ТОВ «Академія бухгалтерського та фінансового професіоналізму» та отримує середньомісячну заробітну плату з відрахуванням податків у розмірі 1367,48 грн. Відповідно до ч 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно Постанови КМУ №309 від 01.03.1999р. «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» аспірантура і докторантура є формами підготовки науково-педагогічних та наукових кадрів вищої кваліфікації. Відповідно Постанови КМУ №245 від 03.04.1993р. «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Таким чином, сумісництво - це виконання роботи за трудовим договором у вільний від основної роботи час. Навчання у докторантурі не є роботою, а тому і не може замінити основну роботу. Позивачем та його представником в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на теперешній час змінився та він працює лише за сумісництвом в ТОВ «Академія бухгалтерського та фінансового професіоналізму» і його середньомісячний дохід за цим місцем роботи складає 1367,48 грн., оскільки в матеріалах справи є довідка про його дохід станом на грудень 2015 року та представником позивача в судовому засіданні була долучена лише копія сторінки трудової книжки в якій зазначено, що позивач з 01.07.2015 року зарахований до докторантури Дніпропетровського університету ім. Альфреда Нобеля (наказ №69-02-У від 01 липня 2015 року), більше ніяких відомостей стосовно його трудової діяльності надано не було. Окрім того, строк навчання позивача закінчується в липні 2016 року. Те що він вирішив продовжити навчання на платній основі є його правом та бажанням, а не обов'язком по несенню цих витрат. Стосовно того, що позивач повинен сплачувати за навчання щомісячно 610 грн., то копія договору про надання освітніх послуг долучена до матеріалів справи позивачем при зверненні до суду з позовом, таких умов не містить. В цьому договорі лише зазначено, що позивач взяв на себе зобов'язання сплатити (за перший курс навчання) 6100 грн., а як та коли він повинен сплатити цю суму договір не містить. В тексті договору лише підкреслено слово «щомісячно». (а.с.7). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed