Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що відповідач була прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів до магазину «Білизна» ПП «Тенерезза» 16.03.2015 року. При прийнятті на роботі з відповідачем було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальності від 16.03.2015 року та у магазині було проведено інвентаризацію, про що було складено інвентарну відомість товару та Акт від 18.03.2015 року. Вказані документи були засвідчені персоналом магазину, у тому числі і відповідачем та товар було передано їм як матеріально-відповідальним особам. 23.04.2015 року відповідача було переведено на роботу до магазину «Білизна», що розташований у ТЦ «КОДАК». У зв'язку з її переведенням, в той же день, було проведено інвентаризацію товару, що знаходився в магазині «Білизна» у ТЦ «Нагорний ринок». На підставі Акту контрольної перевірки інвентаризації від 24.04.2015 року, відповідач прийняла матеріальні цінності у кількості 4070 одиниць. 10.07.2015 року відповідача було звільнено за власним бажанням, згідно її заяви від 26.06.2015 року. Відповідно до Акту інвентаризації від 09.07.2015 року виявлено недостачу у розмірі 4 914,00 грн. Вказаний Акт було підписано продавцем [PERSON], відповідач від підпису відмовилась. Так як на момент недостачі в магазині працювало двоє продавців і вони є матеріально-відповідальними особами, тому мають сплатити по 2 457 грн. кожна матеріального збитку. 16.07.2015 року на адресу відповідача було надіслано листи з пропозицією погасити вищевказану недостачу у добровільному порядку до 03.08.2015 року, але у встановлений строк відповідач недостачу не погасила. У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану працівником підприємства під час виконання своїх трудових обов'язків у розмірі 2 457,00 грн. та судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Суду пояснила, що у день, коли було виявлено недостачу, вона перебувала на лікарняному та не працювала у магазині. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу №7-к від 16.03.2015 року [PERSON] було прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів до магазину «Білизна», ТЦ «Нагорний ринок», що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4 на звороті). 16.03.2015 року з відповідачем було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.5). 18.03.2015 року у вказаному вище магазині було проведено інвентаризацію, про що було складено інвентарну відомість товару та Акт від 18.03.2015 року (а.с.5 на звороті). Вказані документи були засвідчені персоналом магазину, у тому числі і відповідачем та товар було передано їм як матеріально-відповідальним особам. 23.04.2015 року відповідача було переведено на роботу до магазину «Білизна», що розташований у ТЦ «КОДАК», що підтверджується наказом про переведення на іншу роботу №2-П від 24.04.2015 року (а.с.30). У зв'язку з її переведенням, в той же день, було проведено інвентаризацію товару, що знаходився в магазині «Білизна» у ТЦ «Нагорний ринок», про що складено Акт від 23.04.2015 року (а.с.6). 24.04.2015 року було проведено інвентаризацію товару в магазині «Білизна», що розташований у ТЦ «КОДАК», що розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі Акту контрольної перевірки інвентаризації від 24.04.2015 року, відповідач прийняла матеріальні цінності у кількості 4070 одиниць (а.с.6 на звороті). Відповідно до наказу №19-к/у від 10.07.2015 року, відповідача було звільнено з займаною посади на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.9 на звороті). Відповідно до Акту інвентаризації від 09.07.2015 року виявлено недостачу товару у розмірі 4 914,00 грн. Від підпису вказаного Акту відповідач відмовилась (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Пунктом 3 Договору встановлено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження переданих йому матеріальних цінностей встановлення розміру збитків, спричиненого ПП «Тенерезза» та його відшкодування провадяться згідно з діючим законодавством. Разом з тим, пунктом 4 Договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», у відповідності зі ст.130 КЗпП (322-08) відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст.15 ЦПК (1501-06) суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП (322-08) залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Судом встановлено, що відповідно до листка непрацездатності від 26.06.2015 року, відповідач [PERSON] з 26.06.2015 року по 04.07.2015 року перебувала на лікарняному (а.с.41). Крім того, в матеріалах справи мається пояснення продавця [PERSON], наданих Жовтневому РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, в яких остання вказує, що 02.07.2015 року вона працювала в магазині «Білизна», що розташований у ТЦ «КОДАК», що розташований за адресою: [ADDRESS], у відсутність відповідача. У цей же день скоєно крадіжку товарів невідомими особами (а.с.50). За вказаним фактом Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальне провадження та відомості внесені до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] (а.с.29). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, виходячи з вищенаведеного, вина відповідача [PERSON] в спричиненні ПП «Тенерезза» матеріальних збитків під час виконання своїх трудових обов'язків не встановлена, позивачем не надано суду жодного доказу, що збитки нанесені саме з вини відповідача, а тому відповідач не може нести матеріальну відповідальність, за шкоду, яку завдано позивачу, не з її вини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги ПП «Тенерезза» у судовому засіданні не підтверджуються жодними доказами, є необґрунтованими та недоведеними, а тому в задоволенні позову ПП «Тенерезза» слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed