Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що з 26.12.1983 року по 02.10.2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.05.2019 йому було встановлено такі професійні захворювання: ХОЗЛ II ст. токсичної етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ст., Легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ступень. Захворювання професійне. Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсичної етіології в стадії нестійкої ремісії. (Основний діагноз) ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба III стадії, 3 ступеню, ризик високий. СН І ст. Подагра, легкий перебіг. Наслідки перенесеного внутрішньо- мозкового крововиливу в праву півкулю ГМ з лівобічною пирамідною недостатністю. ДЕП (гіпертонічна+атеросклеротична) ІІ-ІІІ ст. з лікворно-венозною дисциркуляцією, вестибуло-атактичним та вираженим астенно-невротичним синдромами. Остеохондроз шийного відділу хребта, вертебногенна цервікоалгія. Міопія слабкого ступеню лівого ока, пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки.(Супутній діагноз). Згідно довідки МСЕК м. Суми від 26.06.2019 р. ступінь страти працездатності склала 45% первинно та встановлено 3 групу інвалідності. Вказує, що отримані нею професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Просив стягнути з відповідача на його користь 45 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я. Представник позивача Супрун Д.В. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Сумське НВО» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав відзив у якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 26.12.1983 року по 02.10.2018 року перебував у трудових відносинах із відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (а.с. 9-10). Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.05.2019 р. [PERSON] встановлено діагноз: ХОЗЛ II стадії токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність II ступеню. Захворювання професійне. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. Захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму. (Основний діагноз). НЦД за гіпертонічним типом. Гіпертонічна дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст. з вестибуло-атактичним та вираженим астено-невротичним синдромами. Поширений остеохондроз та спондилоартроз хребта, вертеброгенна цервікоалгія. Пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки, (Супутній діагноз). При цьому встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці (п.16); причина професійного захворювання перебування проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості (п. 17). (а.с. 13-14). 26.06.2019 р. [PERSON] пройшов первинний огляд МСЕК і їй встановлено 45 % втрати професійної працездатності первинно та встановлено 3 групу інвалідності. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов`язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] перебуваючи у трудових правовідносинах з відповідачем отримав професійне захворювання у зв`язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці, тобто проведенням робіт в умовах несприятливого мікроклімату підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та показників важкості праці. Зважаючи на те, що професійне захворювання [PERSON] отримав внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» безпечних і нешкідливих умов праці, отримане позивачем професійне захворювання негативно вплинуло на його стан здоров`я, який постійного погіршується та призвів до встановлення третьої групи інвалідності, від чого він зазнає моральних страждань, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню роботодавцем. З огляду на викладене, ураховуючи роз`яснення, надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON] , тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 17 000 грн.

Outcome: partial