Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтував тим, що 03.06.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування належних йому 5/6 частин домоволодіння [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. за реєстровим №1099. Вказаний договір був укладений всупереч дійсній волі позивача, із порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає визнанню судом недійсним. У 2011 році позивачка працювала в гральному бізнесі, де у вересні 2011 року познайомилися з [PERSON] , який ввійшовши до позивачки в довіру, з січня 2012 року почав брати у неї гроші в борг сам, а згодом з гр. [PERSON] . Вказані особи брали гроші в борг, при цьому, не повертаючи отримані від позивачки кошти до каси, а позивачка відновлювала касу за свій рахунок. Згодом позивачка позичила [PERSON] 12320 грн., про що останній написав розписку від 11.06.2012 року, і зобов`язався повернути вказану суму до 12.06.2012 року, але до травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] не повернули позивачці вказану суму. В травні 2013 року вони приїхали до позивачки додому і повідомили, що можуть повернути взяті у борг кошти у розмірі 12320 грн., оскільки у [PERSON] в Криму є три земельні ділянки, на оформлення (приватизацію) яких потрібні гроші. Застосувавши до позивачки психічний тиск, повідомили, що в разі надання нею необхідної суми, [PERSON] зможе приватизувати земельні ділянки, продати і повністю розрахуватися з боргом, а в разі ненадання їм коштів вона взагалі нічого не отримає, оскільки у них такої суми немає. Позивач відмовилася надавати кошти. Тоді [PERSON] повідомив, що в нього є людина на ім`я [PERSON] , який під заставу нерухомості може надати необхідну кількість грошей. Коли позивачка відмовилася, їй повідомили, що вона не отримає позичених нею грошей, оскільки у позичальника їх немає. Сподіваючись, що [PERSON] та [PERSON] повернуть позивачці позичені 12320 грн., [PERSON] позичила у відповідача, який є братом [PERSON] , 10000 доларів США. Натомість як гарантію повернення вказаного боргу сторони уклали спірний договір дарування належних позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2002 року та на підставі договору дарування від 22.08.2003 року, 5/6 частин домоволодіння [ADDRESS] . Іншим співвласником даного домоволодіння, а саме 1/6 частини є сестра позивача [PERSON] . При цьому в день укладення спірного договору дарування в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] позивач написала розписку про отримання від відповідача [PERSON] грошових коштів. Отриманні від відповідача кошти у вказаній сумі, позивач в цей же день 03.06.2013 року передала [PERSON] , в присутності свідків, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Однак по теперішній час [PERSON] та [PERSON] заборговані кошти позивачу не повернули. Херсонським міським судом Херсонської області відносно [PERSON] розглядається кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України за фактом здійснення шахрайських дій і в межах вказаного кримінального провадження [PERSON] визнано однією із потерпілих. Відносно [PERSON] також відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 19.04.2014 року за фактом незаконного заволодіння 10000 доларів США. Таким чином, спірний договір дарування належного позивачу майна, який був укладений поза її дійсною волею, та під впливом обману, підлягає визнанню недійсним. Так, із відповідачем [PERSON] до часу укладення спірного договору позивач знайома особисто не була, побачила останнього раз 03.03.2013 року у нотаріальній конторі при безпосередньому посвідченні договору дарування, і відповідно позивач не мала на меті безоплатно передавати своє майно у власність незнайомій їй людині. По теперішній час [PERSON] проживає у спірному будинку, який є її єдиним житлом, несе всі витрати на утримання будинку, сплачує комунальні послуги. Натомість відповідач у спірний будинок не вселився, не має від нього ключів, не несе жодних витрат на утримання будинку, з часу укладення договору дарування від 03.06.2013 року фактично не вступив в управління майном, що вказує на недійсність вказаного правочину. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним договір дарування 5/6 частин домоволодіння [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 03.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. за реєстровим №1099. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача про виклик для допиту в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , долучено до матеріалів цивільної справи додаткові докази та витребувано у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводіної І.М., а саме: завірені належним чином копії матеріалів, що містяться в нотаріальній справі та були підставою для посвідчення договору дарування 5/6 частин домоволодіння [ADDRESS] , укладеного 03.06.2013 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованим, посвідченого за реєстровим №1099. Ухвалою суду від 20.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач, представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не з`явились, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, якою просила справу розглядати за відсутності позивача та представника позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вважав позов безпідставним, просив відмовити у його задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно розписки від 11.06.2012 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 12320 грн., зобов`язався їх повернути до 12.06.2012 року. 03.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., за реєстровим №1099. Відповідно до умов якого [PERSON] передала безоплатно [PERSON] , а останній прийняв у власність 5/6 часток у спільній частковій власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд та будівель під номером [ADDRESS] . Згідно розписки від 03.06.2013 року [PERSON] в присутності двох свідків отримала грошові кошти за подаровану 5/6 частку будинку за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] в розмірі 10000 доларів США. Претензій ніяких, а також у фінансовому плані не має. Згідно розписки від 03.06.2013 року [PERSON] взяв в позику у [PERSON] 10000 доларів США в присутності двох свідків. З матеріалів, наданих приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М., що містяться в нотаріальній справі та були підставою для посвідчення договору дарування 5/6 частин домоволодіння [ADDRESS] , укладеного 03.06.2013 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованим, посвідченого за реєстровим №1099, судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 22.08.2003 року належить 2/3 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2008 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2002 року [PERSON] , її сестра [PERSON] та матір [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в рівних частках кожний, що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2013 року [PERSON] є власником 5/6 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Заявою приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Воєводіній І.М. від 03.06.2013 року [PERSON] підтвердила, що не позбавлена дієздатності, не перебуває під опікою та піклуванням, не страждає захворюваннями, що перешкоджають розумінню та усвідомленню суті та значення змісту заяви, а також стверджує про відсутність будь-якого стороннього впливу на її волевиявлення при підписанні цієї заяви, про що свідчить її особистий підпис на цій заяві. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 05.05.2014 року визнано договір дарування 5/6 часток у спільній частковій власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд та будівель під номером [ADDRESS] від 03.06.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М., реєстровий номер 1099, удаваним правочином. Угоду між [PERSON] та [PERSON] , укладену 03.06.2013 року, визнано договором застави. Договір застави, укладений 03.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , визнано недійсним. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення особистого майна [PERSON] , - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18.06.2014 року рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 05.05.2014 року у частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору дарування частини житлового будинку удаваним правочином, визнання укладеної угоди договором застави, визнання договору застави недійсним скасовано, постановлено нове. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про визнання угоди удаваною, визнання укладеної угоди застави, визнання угоди застави нерухомого майна недійсним - відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. Згідно довідки КП «Херсонське БТІ « ХОР від 11.09.2017 року №57-09-17 станом на 31.12.2012 року [PERSON] належить 5/6 (1/6+2/3) частина домоволодіння по [ADDRESS] . З витягів з кримінального провадження вбачається, що відносно [PERSON] розглядається кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України за фактом здійснення шахрайських дій, а саме заволодіння грошима і в межах вказаного кримінального провадження [PERSON] визнано однією із потерпілих. Відносно [PERSON] також відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 19.04.2014 року за фактом незаконного заволодіння 10000 доларів США. Згідно висновку Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих 29.03.2019 року за заявою [PERSON] , яка мешкає: [ADDRESS] , про прийняття мір до осіб, котрі приїхали до неї за місцем проживання та намагалися проникнути до помешкання при цьому погрожували розправою, встановлено що в ході опитування стало відомо, що з того часу, як [PERSON] звернулася до поліції дані особи більше не з`являлися, а погроз в її адресу більше не надходило. Встановити місцезнаходження останніх та опитати не виявилося можливим. Подальшу перевірку фактів, викладених у заяві закінчено та рекомендовано заявнику звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Положеннями ч.2 ст.719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України, визначено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України. Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, позивач зазначила, що при укладенні договору дарування вона не мала на меті передавати його у власність відповідача, щодо неї було застосовано психологічний вплив, погрози неповернення позивачу боргу відповідачем, чим її було введено в оману. Згідно ч.ч.10-13 ст.44 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-9 цс 13) відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З матеріалів нотаріальної справи судом встановлено, що 03.06.2013 року позивачем [PERSON] було надано нотаріусу заяву, якою вона підтвердила, що не позбавлена дієздатності, не перебуває під опікою та піклуванням, не страждає захворюваннями, що перешкоджають розумінню та усвідомленню суті та значення змісту заяви, а також стверджує про відсутність будь-якого стороннього впливу на її волевиявлення при підписанні цієї заяви, про що свідчить її особистий підпис на цій заяві. Допитані в судовому засіданні в якості свідків зі сторони позивача [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт постійного проживання позивача в спірному будинку по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] була присутня при отриманні [PERSON] від [PERSON] 10000 доларів США у борг. Також свідки підтвердили, що позивач продовжує проживати у подарованій частині житлового будинку та утримує її. З наданих абонентських книжок та квитанцій [PERSON] несе всі витрати на утримання будинку в період за 2016-2018 роки, сплачує комунальні послуги з електропостачання, газопостачання, водопостачання, вивозу побутових відходів. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту відсутності волевиявлення позивача в момент укладення оспорюванного договору дарування стороною позивача суду не надано, під час посвідчення спірного договору нотаріусом було дотримано вимоги ст.44 Закону України «По нотаріат», згідно якої нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, про що свідчить заява позивача, підписана власноруч. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18.06.2014 року за цивільною справою №667/11230/13-ц (22-ц/791/1972/14) встановлено, що 03.06.2013 року [PERSON] і [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до умов якого, [PERSON] безоплатно передала [PERSON] належні їй на праві власності 5/6 часток у спільній частковій власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд і будівель під номером [ADDRESS] . Згідно розписки [PERSON] датованої днем укладення спірної угоди - 03.06.2013р., вона отримала за подаровані 5/6 часток домоволодіння від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США. Вказану суму грошових коштів [PERSON] того ж дня - 03.06.2013р. надала у позику [PERSON] , що підтверджується його розпискою. Зміст розписки [PERSON] , яка нею не оспорюється, узгоджується з поясненнями [PERSON] про те, що вони уклали насправді з позивачкою договір купівлі-продажу, належного їй нерухомого майна, за яке він сплатив 10 тис.доларів США за обопільною домовленістю. З огляду на вищезазначене, вбачається, що сторони вчинили договір купівлі-продажу нерухомого майна. З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, які задоволенню не підлягають. Разом з цим, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed