Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 23.12.2016року [PERSON] отримав у нього в борг кошти в сумі 15 000 доларів США, терміном до 03.02.2017року, про що склав відповідну розписку. В подальшому відповідач почав уникати спілкування та відмовляється повернути всю суму коштів, яку отримав, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 403350грн., неустойку в сумі 10510грн., та судові витрати в розмірі 4138,61грн. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, причини неявки суду не відомі, заяв чи будь-яких інших клопотань до суду не надходило. На підставі ст.224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 23.12.2016року [PERSON] надав грошову позику [PERSON] в сумі 15 000(п»ятнадцять тисяч доларів США) строком до 03.02.2017 року. На підтвердження цьому відповідачем була написана розписка про отримання вказаної суми грошової позики від 23.12.2016 року, яка приєднана до матеріалів справи. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у нього в борг кошти в сумі 15 000дол.США. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку отримав відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач на даний час борг не повернув. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики на суму 15 000дол.США, умови якого відповідач не виконав. Жодних достовірних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не було надано. За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, згідно зазначених правових норм, грошове зобовязання відповідача має бути виконане у гривнях. Згідно даних НБУ, станом на день звернення позивача до суду, 12.04.2017р., офіційний курс долара США становить 26,89грн. за 1 долар США. Отже, сума боргу становить 403350 грн. (розрахунок - 15000 х 26,89=403350грн.) Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки розмір процентів за користування грошовими коштами у договорі позики не був визначений, то згідно норм ст.1048 ЦК України він визначається на рівні облікової ставки НБУ, яка з 03.03.2017 року встановлена на рівні 14 % річних. Таким чином, в період з 04.02.2017 року /дата виконання зобовязання/ по 12.04.2017 р. /дата звернення позивача до суду/ складає 67 днів, отже сума відсотків на рівні облікової ставки НБУ становить 10510 грн. /розрахунок: 403350:14:100х67:360 = 10 510 грн./ На підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 4138грн.61коп., що підтверджено квитанцією № 18204115-1 від 18.04.2017року. Враховуючи наведене та

Outcome: approved