Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 13.08.2014 року під час оформлення договору купівлі-продажу у приватного нотаріуса йому стало відомо, що на все його майно було накладено арешт. Арешт на належне йому майно ( усе майно) було накладено постановою державного виконавця ВДВС Мінського районного управління юстиції «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» № 180/11 від 12 жовтня 2000 року. 15.10.2004 року реєстратором Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори м. Києва було зареєстровано запис у Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна за № 1383761. Отримавши зазначену інформацію 14.08.2014 року він звернувся спочатку до заступника начальника ДВС у Оболонському районі м. Києва Журбаса Дениса Вікторовича для з'ясування підстав арешту його майна. На що отримав відповідь, що матеріали виконавчого провадження знищено, книги реєстрації виконавчого провадження немає, виконавча служба в даному випадку нічим не може допомогти. Після чого він звернувся до працівників нотаріальної контори для з'ясування причини накладення арешту на все його майно. Як з'ясувалося 10.04.90 року Московським районним судом м. Києва винесено рішення № 2-112/8-А6, яким задоволено позов його колишньої дружини [PERSON], з якою він розлучився 27.09.91 році, про стягнення аліментів. На підставі цього виконавчою службою було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 180/11 від 12.10.2000 року. На його запитання чому рішення суду винесено у 1990 році, а постанова про відкриття провадження у 2000 році, тобто через 10 років нотаріус відповісти не зміг. Він звернувся до архіву Оболонського районного суду м. Києва для отримання копії рішення по справі № 2-112/8-А6 від 10.04.1990 року, але зазначено рішення в архіві немає. Під час розмови з колишньою дружиною з'ясувалося, що одразу після винесення судом рішення та відкриттям виконавчого провадження нею особисто була написана заява щодо закриття виконавчого провадження, оскільки між ними всі фінансові питання були вирішенні мирним шляхом ще у 1990 році. Враховуючи вищевикладене та уточнивши позовні вимоги позивач просив суд зняти арешт з його майна накладеного згідно постанови ДВС Оболонського (Мінського) районного управління юстиції у м. Києві № 180/11 від 12.10.2000 року . Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Представник ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомили, суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника відповідача. Представник третьої особи - Державної реєстраційної служби України на адресу суду направив заперечення проти позову, в яких зазначають, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити конкретну дію, зокрема з державної реєстрації прав та обтяжень, виходить за межі компетенції суду та завдань адміністративного судочинства, є формою втручання у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень. Існує установлена законодавством процедура припинення обтяження нерухомого майна на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 7 статті 3, ч. 8 ст. 16 Закону та п. 8 порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи, незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна. Відповідно до п. 75 порядку державної реєстрації прав документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є зокрема рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2004 року зареєстровано арешт на все майно, невизначене майно, на підтвердження цього є Витяг з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. Відповідно до даного витягу, арешт зареєстровано 15.10.2004 року за № 1383761 реєстратором - Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою. У вересні 2014 року позивач на свою заяву до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві отримав відповідь в якій зазначається, що на даний час на виконанні в ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві виконавче провадження, щодо боржника [PERSON], у відділенні на виконанні не перебуває. Виконавче провадження щодо [PERSON] перебувало на виконанні у 2000 році. З вказаної відповіді також вбачається, що відповідно до п.9.9 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Відповідно до листа ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві в м. Києві від 14.11.2014 року № Д/15, 31.01.2013 року до відділу надійшов виконавчий документ № 2/756/922 від 24.01.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. 31.01.2013 року державним виконавцем,

Outcome: approved