Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 27.10.2015 року між ТОВ «Білоцерківвода» та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу безпроцентну позику в сумі 10 000 грн. строком на 12 місяців, а відповідач зобовязався повернути позику. Відповідно до умов договору, в разі, якщо позичальника буде з будь-яких причин звільнено з підприємства до закінчення терміну позики, при кінцевому розрахунку з нього утримується сума непогашеної позики, а в разі нестачі коштів - решта боргу вноситься готівкою в касу підприємства в термін, передбачений п. 4.1 цього договору. Протягом дії даного договору відповідач звільнився з підприємства, проте в порушення умов договору протягом 12 місяців з моменту отримання позики в повному обсязі суму позики не повернув, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ «Білоцерківвода» станом на 28.10.2016 року в розмірі 7 924,71 грн., яку і просить позивач стягнути з відповідача та судові витрати по справі в сумі 879 грн. 64 коп. Представник позивача ТОВ «Білоцерківвода», згідно довіреності в справі, позов підтримала. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином,причина неявки суду не відома, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 27.10.2015 року між ТОВ «Білоцерківвода» та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики №110П-2015, відповідно до п. 1.1. якого позикодавець зобовязується надати позичальнику безпроцентну позику в розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору, а позичальник зобовязується повернути позику у визначений цим договором строк. Відповідно до п. 2.1 договору, розмір позики становить 10 000,00 грн. Пунктом 3.2. Договору визначено, що позика надається готівкою з каси підприємства або шляхом перерахування коштів на картрахунок позичальника. Відповідно до умов договору, відповідач отримав позику у розмірі 10 000,00 грн. в касі підприємства, що підтверджується видатковим касовим ордером № 512 від 27.10.2015 року. Згідно п. 4.1. договору строк надання позики позичальнику - на 12 місяців, з моменту надання позики, з умовою рівнозначних щомісячних платежів. Відповідно до п. 5.1. договору до закінчення строку, вказаного в п. 4.1 даного договору, позичальник зобовязується повністю повернути позику. В разі, якщо позичальника буде з будь-яких причин звільнено з підприємства до закінчення терміну позики, при кінцевому розрахунку з нього утримується сума непогашеної позики, а в разі нестачі коштів - решта боргу вноситься готівкою в касу підприємства в термін, передбачений п. 4.1 цього договору. Встановлено, що частково відповідач повернув позивачу суму позики 2075,29 грн., що вбачається з довідки від 22.11.2017 р. про вирахування з заробітної плати. Позивач в судовому засіданні зазначила, що 28.01.2016 року відповідач звільнився з підприємства, проте в порушення умов договору протягом 12 місяців з моменту отримання позики в повному обсязі суму позики не повернув, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ «Білоцерківвода» станом на 28.10.2016 року в розмірі 7 924,71 грн., та крім того, позивач нарахував 3% річних в розмірі 200 грн. 61 коп., інфляційні втрати в розмірі 879 грн. 64 коп. Встановленим є те, що позивач направляв відповідачу вимогу № 1-07/09-1803 від 31.07.2017 року щодо необхідності погашення заборгованості за договором позики, проте відповідач вимогу залишив без відповіді та виконання, заборгованість не сплатив. При вирішенні даної справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, за ч. 1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позивальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов»язання, а саме : боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем здійснено розрахунок 3 % річних за порушення відповідачем грошового зобовязання, а саме : 7924,71 х3:307:365:100 = 200,61 грн. А також, позивачем приведено розрахунок боргу з урахуванням інфляційних втрат /сукупний індекс інфляції за період прострочення з 28.10.2016 р. по 31.08.2017р. становить 1,111/ таким чином, інфляційні втрати розраховані : 7924,71 грн. х1,111 7924,71 грн. = 879,64 грн. Отже, як було встановлено судом, у відповідача залишилася непогашена сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 9004,96 грн. з урахуванням інфляційних витрат, а також 3% річних, що і підлягає стягненню. Доказів, які б спростовували зазначене, суду не надано, жодних заперечень відповідач не подав. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved