Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіку та піклування в особі Виконавчого комітету Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, яка після розірвання шлюбу між сторонами, мешкає разом з матір`ю. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року позовна заява залишена без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 30 липня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 21 жовтня 2021 року. З 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній основній відпустці. У судове засідання 21 жовтня 2021 року сторони не з`явилися, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутні. Відповідач у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять його нотаріально посвідчену заяву якою [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до [PERSON] . [INFO] та визнає позов до нього про позбавлення батьківських прав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , народилась [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням від 07 квітня 2017 року Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітня [PERSON] , [INFO] залишена на вихованні [PERSON] . Матеріали справи містять заяву [PERSON] від 31 травня 2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом ОМНО Груєвою О.В., реєстр. № 3918, за якою [PERSON] у зв`язку з тим, що він не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки. З огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З роз`яснень, наданих в п. п. 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Також, в Постанові від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), Верховний Суд зазначив, що тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги особисте підтвердження відповідачем свідомого та навмисного нехтування ним своїми обов`язками по вихованню дитини, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитиною прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання донькою освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням дитини, не замислюється про долю дитини, її майбутнє.

Outcome: approved