Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його тим, що 30.04.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н (далі - договір) та отримано кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з Умовами. Позивач зазначив, що виконав умови договору, надав грошові кошти позичальнику в розмірі та умовах, встановлених договором, однак відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором. Внаслідок порушених взятих на себе зобов'язань за договором станом на 31.08.2015 заборгованість відповідача перед позивачем по договору становить 25466,04 грн. Позивач у позові просить суд в зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 25 466,04 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1 218,00 грн. Позивач в судове засідання 29.01.2016 не з'явився, подав до суду клопотання (а.с. 38), в якому просив справу розглянути за відсутності їх представника, повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання 29.01.2016 не з'явилася повторно, заперечень проти позову не подала. Ухвалою від 29.01.2016 судом постановлено провести заочний розгляд даної справи. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.04.2013 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н (далі - договір), що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.04.2013 (далі - заява) (а.с. 5). Згідно з заявою відповідач ознайомилася з умовами надання кредиту фізичним особам, що підтверджується підписом відповідача в заяві (а.с. 5 на звороті). Заява відповідачем підписана. Дана обставина сторонами не заперечується. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстав для визнання договору недійсним або для висновку про його нікчемність судом на момент розгляду справи не встановлено. А значить на момент розгляду справи договір є дійсним. Дана обставина сторонами не заперечується. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача по договору підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 30.04.2013, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 31.08.2015 (а.с. 4), та відповідачем не заперечується. Факт наявності у відповідача станом на момент розгляду справи простроченої заборгованості за основним боргом по кредиту (тілу кредиту) в сумі 12 181,46 грн. відповідачем також не заперечується. При цьому, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на це суд приходить до висновку, що станом на момент розгляду справи сума основного боргу (тіла кредиту) відповідача перед позивачем по договору складає 12 181,46 грн., що не заперечується і сторонами справи. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем до позову додано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30.04.2013, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 31.08.2015 (далі - розрахунок) (а.с. 4), згідно з яким сума заборгованості відповідача перед позивачем по кредиту складає: 1)12181,46 грн. - заборгованість за кредитом; 2)10600,90 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3)994,82 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 4)1688,86 грн. - заборгованість за судовими штрафами. Відповідач заперечень проти наданого позивачем розрахунку не надала. З огляду на це суд приходить до висновку, що станом на момент розгляду справи сума боргу відповідача перед позивачем по відсотках за користування кредитом по договору складає 10600,90 грн., а заборгованість за пенею та комісією - 994,82 грн., що не заперечується сторонами. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. А відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на неподання відповідачем заперечень проти позову суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача сум заборгованості за кредитом, за відсотками, за пенею та комісією. Згідно з розрахунком станом на 31.08.2015 сума заборгованості відповідача перед позивачем за штрафами складає 1688,86 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З огляду на це та враховуючи, що згідно зі ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку, що їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому з огляду на стягнення з відповідача на користь позивача пені відсутні підстави для стягнення з нього штрафу у сумі, вказаній позивачем у позові. Даний висновок суду відповідає практиці Верховного Суду України (див.: постанова від 21.10.2015, реєстраційний № в ЄДРСР: 53118512). А тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Позивачем при поданні позову було фактично сплачено судовий збір в сумі 1218,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.09.2015 (а.с. 1). Позивач у позові просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 25466,04 грн. Судом вирішено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальній сумі 23777,18 грн. (розрахунок: 12181,46 + 10600,90 + 994,82 = 23777,18), що менше заявлених позивачем вимог в 1,071 рази (розрахунок: 25466,04 / 23777,18 = 1,071). А тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно, а саме в сумі 1137,25 грн. (розрахунок: 1218,00 / 1,071 = 1137,25). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial