Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 21 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №1888/ФКВ-07, згідно якого останній було надано кредитні кошти у розмірі 55 250,00 доларів США з розрахунку 14,5 % річних на строк з 21 листопада 2007 року по 20 листопада 2017 року. Окрім того в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №1888/ФКВ-07 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. На думку позивача, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, і тому станом на 20 вересня 2013 року за кредитним договором №1888/ФКВ-07 наявна заборгованість в сумі 550 893,55 гривень, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, та просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чино. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 21 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №1888/ФКВ-07, згідно якого останній було надано кредитні кошти у розмірі 55 250,00 доларів США з розрахунку 14,5 % річних на строк з 21 листопада 2007 року по 20 листопада 2017 року. 21 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк») та [PERSON] був укладений договір поруки №1888/ZФПОР-07, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язувалася перед кредитором відповідати за виконанням [PERSON] умов кредитного договору №1888/ФКВ-07 від 21 листопада 2007 року. Як вбачається з листів, вих. №31.4-08/3735/12 від 29.03.2013 року та №31.4-08/3961/12 від 29.03.2013 року відповідачам направлялися досудові вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1888/ФКВ-07 від 21 листопада 2007 року станом на 20 вересня 2013 року заборгованість становить 550 893,55 гривень в тому числі: сума заборгованості за кредитом - 391 077,11 гривень; сума заборгованості за відсотками - 159 816,44 гривень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до вимог ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] її обов'язків відповідно до наданого їй кредиту, а також те, що відповідач [PERSON] не належним чином виконує свої обов'язки перед кредитором, у зв'язку з чим за кредитним договором наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved