Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2013 року на вул. Леваневського в м.Суми, сталась дорожньо-транспортна пригода, у якій було пошкоджено належний йому автомобіль ЗАЗ-Daewoo, н.з. ВМ9918АА, кузов 239747. Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в НАСК «Оранта» згідно відповідного полісу, за яким вона повідомила страхову компанію про настання страхового випадку в передбачені законом строки. 02.10.2014 року на адресу відповідача було направлено заяву з вимогою здійснити страхове відшкодування. На вказану заяву було отримано листа № 09-02-09/20654 від 03.11.2014 року, яким відповідач повідомив, що згідно страхового акту № ОЦВ-13-6744/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, страховиком найближчим часом буде здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 6548,16 грн. Проте, станом на 28.04.2015 року не здійснено відшкодування шкоди. За таких обставин збільшивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на свою користь 9542,16 грн., з яких: 6548,16 грн. сума страхового відшкодування, 2874,08 грн. інфляційні збитки, 146,93 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги в частині відшкодування позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 6548,16 грн. визнала. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних не визнала та зазначила, що для стягнення штрафних санкцій сплив однорічний строк позовної давності, оскільки позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування 25.07.2013 року, страховик приймає рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування не пізніше як через 90 днів, тобто страхове відшкодування повинно було бути виплачено 24.10.2013 року і ця дата є початком перебігу строку позовної давності. Тому позивач мав би подати позов про стягнення штрафних санкцій в термін до 24.10.2014 року, однак своїм правом він не скористався, тому в задоволенні позову в цій частині просить відмовити. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено та заперечується сторонами по справі, що 22.05.2013 року вул. Леваневського в м.Суми, сталась дорожньо-транспортна пригода, з участю автомобіля позивача [PERSON] ЗАЗ-Daewoo, н.з. ВМ9918АА, кузов 239747 та автомобіля [PERSON] Isuzu, номерний знак [NUMBER], у результаті чого автомобілю позивача було завдано пошкоджень, з вини іншого водія (а.с.3,53) Зазначений автомобіль позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у користуванні [PERSON] за довіреністю від 01.10.2010 року (а.с.6) Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в НАСК «Оранта», що підтверджується полісом № АВ/4098273 від 22.06.2012 року (а.с.18) Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/4098273 від 22.06.2012 року страховик має виплатити потерпілому шкоду заподіяну майну до 50000,00 грн. (а.с.18) 23.05.2013 року [PERSON] та представник позивача [PERSON] повідомили відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 22.05.2013 року (а.с.47) 24.05.2013 року уповноваженою особою був оглянутий транспортний засіб позивача, що підтверджується протоколом огляду цього транспортного засобу (а.с.50) 25.07.2013 року [PERSON] подав заяву до відповідача про страхове відшкодування внаслідок вказаного ДТП (а.с.49) Як вбачається з висновку автотоварознавчого дослідження № ВМ9981АА-03.06/5 від 03.06.2013 року матеріальний збиток завданий автомобілю позивача складає 6548,16 грн. (а.с.54-59) [PERSON] з метою вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування по ДТП надіслав до відповідача відповідну заяву, на що останній своїм листом № 09-02-09/20654 від 03.11.2014 року повідомив, що страховиком найближчим часом буде здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 6548,16 грн. на рахунок АППБ «Аваль» (а.с.4) Однак, у звязку з тим що страхове відшкодування відповідачем так і не відшкодовано, позивач звернувся до суду з даним позовом. Суд задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення страхового відшкодування, виходить з наступного. У відповідності до ч. ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Враховуючи, що розмір матеріального збитку завданого автомобілю позивача згідно автотоварознавчого дослідження № ВМ9981АА-03.06/5 від 03.06.2013 року складає 6548,16 грн., тому відповідач має відшкодувати страхове відшкодування на користь позивача у цьому ж розмірі. Крім того, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні збитки та три відсотки річних від простроченої суми згідно ст.ст. 526,625 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 25.06.2014 року у справі № 6-25цс14 підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Слід врахувати, що оскільки зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Виходячи з вищевикладеного, доводи представника відповідача про те, що для стягнення штрафних санкцій сплив однорічний строк позовної давності не заслуговують на увагу, так як інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних в силу ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями за порушення грошового зобовязання, внаслідок чого на інфляційні нарахування та на три проценти річних не поширюється однорічний строк позовної давності. Відтак, суд вважає, що згідно ст. 625 ЦК України втрати від інфляції за період з 01.12.2014 року до 31.07.2015 року підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2847,07 грн., з розрахунку: сума боргу 6548,16 грн. х 143,479%, як сукупний індекс інфляції за період з 01.12.2014 року до 31.07.2015 року / 100% = 9395,23 грн. основна сума боргу 6548,16 грн. Згідно ст. 625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми у розмірі 6548,16 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 146,93 грн. з розрахунку: сума боргу 6548,16 х 3,00 %, як процентна ставка / 100% / 365 днів х 273 дні (з 18.11.2014 року по 17.08.2015 року). Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 9542,16 грн., з яких: 6548,16 грн. сума страхового відшкодування, 2874,07 грн. інфляційні збитки, 146,93 грн. 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved