Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаним\~позовом,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала справа № 128/6295/14-ц за позовом [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено на [PERSON] ) до [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 23.06.2017, яка набрала законної сили, визнано та затверджено мирову угоду, укладену між сторонами у даній справі, за якою визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним в рівних частках, тобто по 1/2 ідеальній частці, на: житловий будинок з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, та земельну ділянку площею 0, 0912 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя також визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним в рівних частках, тобто по 1/2 ідеальній частці, на: 3/50 частки 8-го поверху 1-го під`їзду гуртожитку, розташованого за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, 12, та автомобіль «TOYOTA COROLA», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . За мировою угодою сторони по справі дійшли спільної згоди про продаж спільного сумісного майна, під час продажу даного майна, кошти від реалізації нерухомості та рухомого майна, що є предметом даної угоди, розподіляються між співвласниками [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Також сторони дійшли спільної згоди про те, що [PERSON] має\~право користуватися\~та проживати\~у 3/50\~частки 8-го\~поверху 1-го\~під`їзду гуртожитку,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а [PERSON] \~має право\~користуватися та\~проживати разом\~з неповнолітніми\~дітьми [PERSON] \~та [PERSON] \~у вказаному\~житловому будинку\~з прибудовою,\~господарською будівлею\~та спорудами,\~а також\~земельною ділянкою,\~до їх\~продажу. [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися не здавати в найм або оренду третім особам вищезазначене житло, а також не здійснювати реєстрацію третіх осіб в даному житлі до продажу житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, а також земельну ділянку. Після продажу житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, а також земельної ділянки, [PERSON] звільняє 3/50 частки 8-го поверху 1-го під`їзду гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , для проживання у даному житлі [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми. Згідно рішення Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.08.2017 було змінено поштову адресу вищевказаної земельної ділянки та житлового будинку з господарськими спорудами з « [ADDRESS] » на адресу « [ADDRESS] ». Позивач [PERSON] вказує, що оскільки [PERSON] в добровільному порядку не виконала умови мирової угоди, він 05.10.2017 звертався до Вінницького районного суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду, а саме ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2017 про затвердження мирової угоди, просив змінити спосіб виконання ухвали про затвердження мирової угоди на примусову реалізацію спільного майна подружжя, в задоволенні якої було відмовлено. Крім того, позивачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі мирової угоди від 19.06.2017, затвердженої ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2017, та в задоволенні скарги на дії державного виконавця відмовлено у зв`язку з тим, що резолютивна частина ухвали суду про затвердження мирової угоди не передбачає заходи її примусового виконання. Позивач вказує, що примусове виконання ухвали про затвердження мирової угоди від 23.06.2017 неможливе, а в добровільному порядку вона не виконується, а тому з метою забезпечення захисту його прав та гарантування реальності виконання судового рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення коштів, оскільки вважає, що поділити нажите в шлюбі майно в натурі неможливо без його знищення або обезцінення. За вказаних обставин позивач просить суд скасувати право власності на майно, визнане за [PERSON] , а саме: на 1/2 частку житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , 1/2 частку ділянки площею 0, 0912 га, розташованої за адресою по [ADDRESS] ; 1/2 частку 3/50 частки 8-го поверху 1-го під`їзду гуртожитку, 0,1 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку автомобіля «TOYOTA COROLA», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та визнати право власності на вищезазначене майно за відповідачем [PERSON] , та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] загальну вартість вказаного майна у розмірі 1\~752\~141, 38 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 90). Представник відповідача на підставі ст. 178 ЦПК України надала суду відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки уклавши вищевказану мирову угоду сторони домовилися розподілити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку нажитого у шлюбі майна, та домовилися продати розподілене в ідеальних частках майно, кошти від реалізації якого домовилися розподілити в рівних частках між співвласниками [PERSON] та [PERSON] . Тобто, спір щодо спільної сумісної власності подружжя сторін вже було вирішено судом, натомість даним позовом фактично позивач просить у своєму позові по іншому поділити спільне майно подружжя, що не допускається нормами ЦПК України. Також відповідачка вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, які взагалі не порушені, оскільки позивач просить змінити спосіб поділу майна подружжя шляхом стягнення з відповідачки вартості належної йому частки майна, але такий спосіб захисту прав позивача не передбачений законодавством та не ґрунтується на законі. Відповідач вказує, що вона не згодна на сплату компенсації вартості майна, яке на законних підставах належить позивачу [PERSON] , та що у неї така велика сума коштів відсутня. Зазначає, що неможливо примусити в судовому порядку фактично придбати належне позивачу [PERSON] майно, адже позивач не позбавлений можливості в законний спосіб відчужити свою частку в майні, при цьому таке відчуження повинно відбуватися добровільно та відповідати волевиявленню всіх учасників правочину. Вказує, що позивачем взагалі не надано жодного доказу до позовної заяви, який би підтверджував, що його права, як власника 1/2 частки майна, порушені. Відповідач зазначає, що не заперечує за згодою позивача [PERSON] відчужити належне їм на праві спільної часткової власності майно, а тому твердження позивача про те, що мирову угоду неможливо виконати не відповідають дійсності. Вважає, що в даному випадку виконання мирової угоди відбувається шляхом реєстрації права власності кожним зі співвласників своєї ідеальної частки на нажите у шлюбі майно, та жодних перешкод для реєстрації права власності на дане майно згідно ухвали суду немає. Вказує, що в даному випадку розподілу в натурі майна не проводилося, договору про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток у праві спільної часткової власності, що посвідчений нотаріально, також укладено не було, тому співвласники мають здійснювати право спільної часткової власності за їхньою згодою. Жодних перешкод відчужити в передбачений законом спосіб належну позивачу частку в спільному майні ним не доведено, а тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити (а.с. 104 108 т. 1). До початку розгляду справи по суті позивачем було збільшено позовні вимоги, ухвалою суду від 27.12.2019 прийнято змінені позовні вимоги до розгляду в даній цивільній справі (а.с. 149 т. 1). Відповідно до поданої заяви про збільшення позовних вимог, позивач, крім заявлених вимог, просив стягнути з відповідача [PERSON] 1/2 частину коштів, отриманих подружжям згідно розписки на ремонт будинку в сумі 65 000, 00 дол. США, а саме 32 500 дол. США, що за курсом НБУ складає 765 807, 25 грн. Заявлені вимоги обгрунтував тим, що в шлюбі з відповідачем 10.09.2009 ним було взято в борг в [PERSON] 65\~000 дол. США на завершення будівництва та ремонт будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , а тому позика була отримана та використана в інтересах сім`ї. Борг було повернуто ним в повному обсязі 10.12.2018 та вказані кошти не були враховані при поділі майна подружжя під час затвердження мирової угоди 23.06.2017 (а.с. 143 144 т. 1). Представник відповідача надала суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, згідно якого вказує, що обставини, викладені у заяві, не відповідають дійсності, оскільки про існування вказаної позивачем розписки їй стало відомо лише після збільшення позовних вимог за даним позовом, під час шлюбу з позивачем вони не брали ніяких боргів. Зазначає, що розписка написана самим [PERSON] та вважає, що вона написана лише в даний час, адже раніше відповідачка її ніколи не бачила та ніяких коштів від [PERSON] у розмірі 65 000 доларів США в інтересах сім`ї під час шлюбу з [PERSON] отримано ніколи не було. Вказує, що ніколи не давала своєї згоди на укладення такого договору позики і не знала про нього взагалі, хто такий [PERSON] їй не відомо. Також зазначає, що під час розгляду справи про поділ майна подружжя [PERSON] не заявляв про будь-які боргові розписки. Вказує, що позивачем не доведено, що договір позики було укладено в інтересах сім`ї, а також, що кошти по розписці дійсно були отримані та використані в інтересах сім`ї. Вважає, що боргова розписка є фіктивною, та оскільки дана розписка датована 10.09.2009, відповідач просить застосувати до зазначених позовних вимог наслідки спливу позовної давності (а.с. 159 162 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2020 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 169 т. 1). В судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] адвокат Мишковська Т.М. та позивач підтримали заявлені вимоги в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві, просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Суду пояснили, що на момент затвердження мирової угоди сторони дійшли згоди щодо продажу спільного майна подружжя та встановили порядок користування спільним майном до здійснення такого продажу, однак відповідач ухиляється від виконання взятих зобов`язань щодо продажу спільного майна, яке позивач вважає неподільним. Оскільки в шлюбі позивачем було отримано в борг кошти в інтересах сім`ї, просить стягнути також половину повернутого ним боргу, який він повертав частинами, та наявність в нього боргової розписки на час перебування в шлюбі вважає достатнім для доведення отримання взятих коштів в борг та використання саме в інтересах сім`ї, оскільки кошти були використані для завершення будівництва придбаного в шлюбі житлового будинку. Представник відповідачки адвокат Галіцина В.В. та відповідачка в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, згідно викладених у відзивах на позовні вимоги обставин. Пояснили, що спільне майно подружжя, а саме сторін по справі, було поділене в межах іншого судового провадження, та ухвалою суду було застверджено відповідну мирову угоду, за сторонами визнано право власності в рівних ідеальних частках за кожним, а саме по 1/2 частці. Відповідачка не заперечує щодо продажу спільного майна та ніяких перешкод в цьому не чинить, в тому, що дане майно не продається, її вини немає. Майно виставлено на продаж та ніяких перешкод в реалізації спільного майна вона не чинить, так само відповідач не чинить жодних перешкод в користуванні позивачем належним їм спільним майном. Частка позивача в житловому будинку взагалі може бути виділена йому в натурі, а позивач не бажає скористатись такою можливістю. Власне позивач жодних дій для продажу спільного майна також не вчиняє. Відповідачка не бажає набувати у власність належну позивачу частку в спільному майні та не має такої фінансової можливості. При цьому позивачем обрано не передбачений чинним законодавством спосіб захисту прав власника майна у вигляді скасування права власності на майно. Сплачувати позивачу вартість його частки в спільному майні відповідачка не має ні бажання, ні фінансової можливості. Надану позивачем розписку про отримання в борг вказаних коштів відповідачка вперше побачила після збільшення позивачем позовних вимог, про її існування їй взагалі не було відомо та використання в інтересах сім`ї саме цих коштів заперечує, оскільки на час придбання та ремонту спільного будинку вони не потребували додаткових, крім власних, коштів, а оскільки під час поділу спільного майна в 2017 році позивач про її існування не повідомляв, вважає, що її зміст неправдивий та кошти в борг взагалі не отримувались. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є власником агенства нерухомості, позивач на початку 2020 року звернувся до неї з метою продажу належного сторонам житлового будинку, вона деякий час не могла зв`язатися з відповідачкою для огляду будинку, потім почалися карантинні обмеження та після їх послаблення вона змогла оглянути будинок та здійснити його показ потенційним покупцям. Однак з поведінки відповідачки вона зробила висновки, що відповідачка не бажає продавати належний їм з позивачем спільний житловий будинок, оскільки не завжди погоджує запропоновані свідком дату та час показу клієнтам даного будинку, пояснюючи, що вона зайнята невідкладними справами, а під час спілкування з клієнтами повідомляє їм справжню причину продажу, а саме необхідність продажу в зв`язку з розлученням, що відлякує покупців, при цьому відповідач погоджує вартість продажу за вищою ціною, ніж та, з якою згоден на продаж позивач. Водночас жодні з покупців не пропонували їй вести переговори щодо купівлі даного будинку, тобто конкретної пропозиції щодо ціни не давали, що на її думку пов`язано з тим, що покупцям не варто повідомляти справжню причину продажу, щоб не відлякати потенційних покупців. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору судом. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2017 у справі № 128/6295/14-ц затверджено мирову угоду, укладену між сторонами по справі позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , та провадження у справі закрито (а.с. 8 16 т. 1). \~ \~ \~ \~За умовами затвердженої судом мирової угоди, укладеної між сторонами по справі позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] ухвалено: 1. Визнати за [PERSON] та [PERSON] , право власності за кожним в рівних частках, тобто по 1/2 ідеальній частці, на: житловий будинок з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0912 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520688900:04:003:0376, розташована за адресою: [ADDRESS] . 2. В порядку поділу майна подружжя визнати [PERSON] та [PERSON] , право власності за кожним в рівних частках, тобто по 1/2 ідеальній частці, на: 3/50 частки 8-го поверху 1-го під`їзду гуртожитку, загальною площею - 14, 7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . 3. В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] , право власності за кожним в рівних частках, тобто по 1/2 ідеальній частці, на: автомобіль «TOYOTA COROLA», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний № кузова [NUMBER] . 4. Сторони по справі дійшли спільної згоди про продаж спільного сумісного майна: житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,0912 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520688900:04:003:0376, розташована за адресою: [ADDRESS] ; 3/50 частки 8-го поверху 1-го під`їзду гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; автомобіля «TOYOTA COROLA», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний № кузова [NUMBER] . Під час продажу даного майна, кошти від реалізації нерухомості та рухомого майна, що є предметом даної угоди, розподіляються між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках у відповідності до розміру належних їм часток у праві власності на вищезазначене нерухоме та рухоме майно, тобто по 1/2 та 1/2 частці. Продаж вищезазначеного нерухомого та рухомого майна має бути здійснено за ціною визначеною обома співвласниками та відповідно розподілено кошти не нижче ринкової вартості на день продажу майна. 5. [PERSON] має право користуватися та проживати у 3/50 частки 8-го поверху 1-го під`їзду гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] до продажу житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , а також земельної ділянки. [PERSON] має право користуватися та проживати разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в житловому будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] до продажу даного житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , а також земельною ділянкою, до їх продажу. [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються не здавати в найм або оренду третім особам вищезазначене житло, а також не здійснювати реєстрацію третіх осіб в даному житлі до продажу житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , а також земельну ділянку. Після продажу житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,0912 га, [PERSON] звільняє 3/50 частки 8-го поверху 1-го під`їзду гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , для проживання у даному житлі [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 6. Сторони дійшли згоди про те, що судові витрати кожна сторона приймає на себе. 7. Сторонам наслідки укладення мирової угоди та закриття провадження по справі згідно ст. ст. 175, 205, 206 ЦПК України роз`яснені та зрозумілі. 8. Сторони просять постановити ухвалу про визнання даної мирової угоди та провадження по справі закрити. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про зміну способу виконання рішення суду, а саме просив змінити спосіб виконання вищевказаної ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2017 у цивільній справі № 128/6295/14-ц на примусову реалізацію спільного майна подружжя та зобов`язати [PERSON] ) повернути викрадені правовстановлюючі документи та викрадений автомобіль з метою підготовки його для подальшої реалізації, що підтверджується копією відповідної заяви та копією ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2017 (а.с. 17 22 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2017 в задоволенні заяви [PERSON] про зміну способу виконання рішення суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності подружжя відмовлено (а.с. 23 31 т. 1). Згідно з копією повідомлення Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.03.2018, [PERSON] повернуто без виконання ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2017 у справі №128/6295/14-ц, у зв`язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 33 36 т. 1). Позивач [PERSON] звертався до Вінницького районного суду Вінницької області із скаргою на дії державного виконавця, згідно якої просив визнати дії державного виконавця Вінницького районного ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Клименко Л.Д. по поверненню виконавчого документа незаконними та зобов`язати відкрити виконавче провадження на підставі ухвали Вінницького районного суду від 23.06.2017, якою затверджено мирову угоду між [PERSON] до [PERSON] у справі №128/6295/14-ц, що підтверджується копією відповідної скарги (а.с. 37 39 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.08.2018, скаргу [PERSON] задоволено частково, визнано дії державного виконавця Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Клименко Л.Д. по поверненню виконавчого документу стягувачу без прийняття до провадження від 19.03.2018 незаконними, зобов`язано державного виконавця Клименко Л.Д. повторно розглянути заяву, подану 13.03.2018 [PERSON] про відкриття виконавчого провадження за ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2017 про затвердження мирової угоди у цивільній справі № 128/6295/14-ц, в інший частині скарги відмовлено, що підтверджується копією відповідної ухвали суду (а.с. 40 46 т. 1). Згідно з копією постанови Апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2018, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01.08.2018 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні скарги [PERSON] на дії державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Клименко Л.Д. відмовлено (а.с. 86 89 т. 1). Відповідно до копії висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи № ОС-214/01, складеного 11.12.2015, ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] складає 3\~114\~300,00 грн. (а.с. 51 53 т. 1). Відповідно до копії висновку експерта № ОС-214/02 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 19.06.2015, ринкова вартість автомобіля «TOYOTA COROLA», ідентифікаційний номер [NUMBER] , 2012 року виготовлення, складає 200 805, 75 грн (а.с. 54 55 т. 1). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2019 року отримувала заробітну плату в Головному управлінні ДФС у Вінницькій області, зокрема за вказаний період її дохід склав 63\~120, 36? гривень (а.с. 109 т. 1). Відповідачем надано фотокопії оголошень про продаж житлового будинку по [ADDRESS] та автомобіля «TOYOTA COROLA», 2012 року випуску (а.с. 110 122 т. 1). Згідно з копією довідки № 3039/08-04 від 02.08.2019, виданої Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, до складу сім`ї [PERSON] , зареєстрованої в [ADDRESS] входять син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 123 т. 1). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 135 від 22.08.2017, у зв`язку із упорядкуванням адреси земельної ділянки площею 0, 0912 га та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що належать [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2), змінено поштову адресу з [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 124 т. 1). З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2017 встановлено, що за відповідачкою [PERSON] 28.07.2017 на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області про затвердження мирової угоди від 23.06.2017 зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку кімнати в гуртожитку, а саме на Ѕ частку 3/50 частки 8-го поверху 1-го під`їзду гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 125 т. 1). З копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2017 встановлено, що за відповідачкою [PERSON] на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області про затвердження мирової угоди від 23.06.2017 зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 0912 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0520688900:04:003:0376, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 частку житлового будинку з господарською будівлею та спорудами, загальною площею 248, 4 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 126, 127 т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.10.2017 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відповідач [PERSON] після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 128 т. 1). \~ \~ \~ \~В наданій позивачем копії розписки від 10.09.2009 зазначено, що позивач [PERSON] 10.09.2009 взяв в борг 65\~000 доларів США у [PERSON] для завершення будівництва та проведення внутрішнього ремонту будинку і домоволодіння, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зобов`язався повернути кошти до 10.09.2016 частинами (а.с. 145 т. 1). Згідно з копією розписки [PERSON] від 10.12.2018, [PERSON] зазначив, що [PERSON] повернув йому частинами, в повному обсязі, суму боргу в розмірі 65\~000 доларів США по договору-розписці позики (боргова розписка) від 10.09.2009, які позичав для проведення внутрішнього ремонту будинку і домоволодіння (а.с. 146 т. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Відповідно до положень ст. 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. З огляду на відсутність в затвердженій мировій угоді строку виконання домовленості сторін про продаж спільного майна, а також оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що його права на продаж частки в спільному майні порушені та що саме відповідач відповідальна за порушення цих прав. Матеріали справи не містять доказів невиконання відповідачкою вищезазначеної мирової угоди та в ході судового розгляду не встановлено жодних протиправних дій відповідачки, спрямованих на ухилення від виконання укладеної та затвердженої судом мирової угоди, та доказів неможливості виконання умов такої мирової угоди. Постановою апеляційного\~суду Вінницької\~області від\~18.10.2018\~встановлено,\~що виконання\~пункту 4\~мирової угоди, що стосується продажу спільного майна, не може бути здійснено в примусовому порядку державним виконавцем, оскільки передбачає певних спільних домовленостей не визначених в мировій угоді, зокрема щодо ціни продажу, та залежить від наявності та волі третіх осіб, покупців, а положення пункту 4 мирової угоди визнаної судом не містить заходів примусового характеру щодо продажу спільного майна сторін. Та неможливість примусового виконання мирової угоди не може бути підставою для зміни способу поділу майна подружжя. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.ч. 1, 2 ст. 365 ЦК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 464/7011/16-ц, в постанові від 27.02.2019 вказав, що при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте позивач будь-які кошти на депозитний рахунок суду не вносив, та заявляє вимоги не про визнання за ним права власності на майно, яке вважає неподільним, та сплату відповідачу компенсації його вартості, а про примусове припинення його права власності на майно за рахунок відповідача, тобто шляхом стягнення відповідної грошової компенсації з відповідача. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховним Судом України, судова палата у цивільних справах, від 13 січня 2016 року, справа № 6 2925цс15, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим,\~суди мають встановити наступне:\~чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Отже, враховуючи позовні вимоги, до правовідносин, що склались між сторонами, до застосування підлягають вимоги ст. 364 ЦК України з урахуванням вищевикладених обставин. В судовому засіданні встановлено, що згода відповідачки як співвласника майна на компенсацію вартості частки позивача в спільному майні відсутня, при цьому докази, що вона спроможна матеріально сплатити позивачу вартість його частки в спільному майні та здійснює перешкоди позивачу в праві користування та розпорядження спільним майном, відсутні, а повідомлення покупцям дійсної причини продажу спільного майна, а саме в зв`язку з розлученням, не є перешкодою в розпорядженні таким майном. Суд звертає увагу, що позивач не довів неможливості користування спільною власністю, а також розпорядження належними йому частками в спільному майні в порядку, визначеному законом, а також створення перешкод в цьому саме відповідачкою. При цьому, заявляючи вимоги про примусове набуття відповідачкою права власності на частку нерухомого майна в гуртожитку, позивач зазначає, що саме він використовує дане майно, перешкод в користуванні іншим спільним майном ним не доведено, неподільність спільного нерухомого майна у вигляді житлового будинку з прибудовою, господарською будівлею та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0, 0912 га позивачем також не доведено жодним доказом. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1/2 частини коштів, згідно розписки від 10.09.2009, позивачем не доведено неврахування сторонами наявності всіх боргових зобов`язань на час поділу спільного майна під час затвердження судом мирової угоди 23.06.2017, оскільки укладаючи з відповідачкою мирову угоду позивач, як автор розписки, мав бути обізнаний з існуванням відповідних боргових зобов`язань. Частиною четвертою ст. 65 ЦК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що кошти, одержані згідно розписки, використані ним в інтересах сім`ї, вказівку в розписці, що написана одноосібно позивачем, на мету отримання коштів «на ремонт будинку» суд не може прийняти як доказ того, що отримані позивачем кошти були використані ним саме в інтересах сім`ї та саме на ремонт вказаного в розписці житлового будинку, оскільки будь-яких доказів, крім особистих пояснень позивача, які заперечила відповідачка, на підтвердження використання вказаних коштів саме на вказані в розписці потреби суду не надано. Крім цього, згідно розписки про отримання коштів в борг та розписки [PERSON] про їх повернення, повернення мало відбуватися та відбувалося частинами, відповідного графіка повернення коштів, а саме коли та в яких сумах такі частини боргу поверталися, матеріали справи не містять. Відповідно суду не доведено розмір існуючого за вказаною розпискою боргу на дату розірвання шлюбу та на час поділу спільного майна подружжя під час укладення мирової угоди, такі обставини позивачем взагалі не доводились. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК України,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування\~(ч.\~1\~ст.\~77\~ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що умови мирової угоди не виконуються внаслідок протиправних дій відповідачки та що такими діями порушено його права, в тому числі і право на виконання судового рішення, наявність законних підстав для примусового стягнення з відповідачки компенсації вартості частки позивача в спільному майні суду не доведено, а також враховуючи що позивачем не доведено використання взятих в борг коштів саме в інтересах сім`ї та розмір боргових зобов`язань на час розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю. Щодо клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення з відповідачки 1/2 частини коштів, отриманих згідно розписки від 10.09.2009, суд вважає, що оскільки заявлена вимога не підлягає задоволенню в зв`язку з недоведеністю, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., що підтверджено належними доказами (а.с. 244 - 247 т. 1). З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved