Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду 28.02.2017р. з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між сторонами, який зареєстрований 28.08.2004р. Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №1119. В обґрунтування позову зазначив, що протягом останніх двох років сімейне життя погіршилося і шлюбні відносини фактично припинені, бо вони з дружиною мають різні погляди на шлюб та сім'ю. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що вони з дружиною зовсім різні особистості, не мають ніяких спільних інтересів і подальше перебування у шлюбних стосунках з відповідачем суперечить його інтересам. Просив не надавати строку на примирення, оскільки це не дасть результату. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що обставини, викладені в позовній заяві відповідають дійсними і вона повністю визнає позовні вимоги. Зауважила, що примирення між сторонами неможливе. Після розірвання шлюбу просила не змінювати її прізвище на дошлюбне. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 28.08.2004р. сторони уклали шлюб /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: Валерія 10.02.2006р.н. /а.с.4/. Протягом останніх двох років відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають різні погляди на шлюб та сімю, не поділяють інтереси один одного. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. На теперішній час спору з приводу місця проживання та порядку участі батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини між сторонами також немає. Після розірвання шлюбу дитина проживатиме разом з відповідачем. В добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо розірвання шлюбу, а тому позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на характер спірних відносин, зміст позовних вимог, враховуючи положення ст.ст.24, 110, 112 СК, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд, зважаючи на вимоги ст.111 СК, вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, бо вони дійшли остаточного висновку про неможливість спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладення судових витрат на нього. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved