Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтовування своїх позовних вимог посилається на те, що 22 грудня 2007 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства, через що виникали часті сварки. З липня 2014 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між ними повністю втрачено почуття любові та поваги. Тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягав на розірванні шлюбу, судові витрати просив покласти на нього. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ще можливо зберегти сімю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини. Як встановлено у судовому засіданні, 22 грудня 2007 року між сторонами Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 902 та видане свідоцтво про шлюб серія 1-КИ № 101800 /а.с. 5/. Сторони від цього шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства, через що виникали часті сварки. З липня 2014 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст. 111 СК України вжиття заходів щодо примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року сторонам було надано строк на примирення три місяці. Примирення у наданий судом строк сторони не досягли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить їх інтересам, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved