Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач [PERSON], будучі головою контрольно-ревізійної комісії, під час виконання своїх обовязків у листопаді 2013 р. склав Акт перевірки фінансово-господарської діяльності Садівничого товариства «Приморський», в якому встановлені факти розходження розміру наявних грошових коштів з тими сумами, що надійшли до Товариства, та вказано твердження про наявність умислу на розкрадання грошових коштів посадовою особою. В результаті поширення цієї інформації (змісту акту перевірки фінансово-господарської діяльності Садівничого товариства «Приморське»), що відбулося на Загальних зборах членів товариства 22.03.2014 р., знищило його ділову репутацію, зганьбило його перед членами товариства та причинило нервові стреси й моральні страждання. Вважає, що внаслідок цілеспрямованих дій відповідача щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації, що опорочили честь, гідність і ділову репутацію, йому було спричинено значну моральну шкоду, яку він оцінив в 10\~000 гривень. Просить суд визнати недостовірними та такими, що порушують особисті немайнові права, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], викладені у протоколі загальних зборів членів СТ «Приморський» 22.03.2014 р., поширені [PERSON] на загальних зборах 22.03.2014 р.; зобовязати відповідача спростувати відомості, поширені ним на загальних зборах СТ «Приморський» 22.03.2014 р., у спосіб найбільш близький до способу їх розповсюдження, шляхом повідомлення на найближчих зборах СТ «Приморський», що поширена ним інформація недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 01.11.2016 року для обєктивного розгляду справи залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Садівниче товариство «Приморський», що зареєстроване за адресою: 71615, Запорізька область, Василівський район, с. Приморське, вул. Шкільна, 4. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх з підстав, зазначених в позові. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, письмові заперечення проти позову та документи на підтвердження заперечень надано до суду в попередньому судовому засіданні. В обґрунтування заперечень представником відповідача зазначено, що Акт перевірки фінансово-господарської діяльності Садівничого товариства «Приморський» від 05.11.2013 р., на який посилається позивач, як на джерело неправдивих відомостей, розповсюджене відповідачем, не містить жодного підпису, не зазначено ким його складено, відсутнє посилання на посаду або прізвище посадових осіб, щодо яких є підозра у розкраданні коштів садового товариства. Зазначає, що члени СТ «Приморський» не мали достовірної інформації, хто із посадових осіб садового товариства зловживає своїми правами та неналежним чином виконує обовязки, тому звернулися 05.05.2014 р. з колективною скаргою до Василівського РВУ МВС України у Запорізькій області з проханням перевірити законність дій [PERSON], [PERSON] та інших осіб Товариства та у разі наявності у їх діях та бездіяльності ознак злочинів, вжити заходів щодо їх припинення. Вважає, що мало місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Зазначає, що на загальних зборах членів садового товариства, які відбулися 22.03.2014 р., відповідач виступав зі звітом як посадова особа СТ «Приморський» - голова ревізійної комісії, тобто від імені юридичної особи на виконання своїх обовязків. Складені за результатами перевірки первинних документів та підписані усіма членами ревізійної комісії Звіт про роботу ревізійної комісії в 2013 р. СТ «Приморський» та Акт перевірки фінансово-господарської діяльності СТ «Приморський» від 20.03.2014 р. були оприлюднені та затверджені 22.03.2014 р. Загальними зборами членів СТ «Приморський», ці документи не містять недостовірної інформації, яка би ганьбила або принижувала гідність, честь чи ділову репутацію позивача. Відповідач наполягає, що додані до позову Позивачем [PERSON] ревізійної комісії від 13.09.2014 р., від 14.04.2014 р., яку було обрано на Зборах садоводів 05.04.2014 р., містять різні суми доходу СТ «Приморський» за один і той же період, що свідчить про нестачу грошових коштів та правильність висновків ревізійної комісії, оголошених ним на загальних зборах 22.03.2014 р.. Наголошує, що позовна заява [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не містить вказівок, у чому саме полягає моральна шкода, які саме неправомірні дії відповідача привели до неї, з яких міркувань розраховано розмір шкоди. Просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Садівниче товариство «Приморський»,\~проти задоволення позовних вимог заперечував, надав до суду письмові заперечення та документи на підтвердження цих заперечень. Зокрема зазначає, що в жовтні 2012 року [PERSON] було обрано головою Правління СТ «Приморський», якій виконував свої обовязки до 01.12.2013 р. 01.10.2013 р. [PERSON] подав заяву, що складає повноваження та припиняє виконання своїх обовязків з 01 грудня 2013 року. 22 березня 2014 року відбулися Загальні збори членів СТ «Приморський», на які [PERSON] не зявився, звіт в письмовому вигляді ні на Збори, ні в Ревізійну комісію не надав. Збори є правомочними, зявилися більше 2/3 загальної кількості учасників. По другому питанню Порядку денного виступив голова Ревізійної комісії [PERSON], який звітував про роботу Ревізійної комісії за звітний 2012-2013 рік, в частості повідомив, що за друге півріччя 2013 року документи на перевірку в Ревізійну комісію головою правління [PERSON] надані не були, тому ревізію було проведено лише за період з січня 2013 року по червень 2013 року. Запропонував затвердити Звіт та [PERSON] перевірки фінансово-господарської діяльності від 20.03.2014 р., складені за наявними звітними матеріалами за період з січня 2013 року по червень 2013 року; за грубі порушення Статуту Товариства виразити недовіру Голові [PERSON], визнати його роботу незадовільною та звільнити його від посади; вимагати від [PERSON] та скарбника [PERSON] передачі всіх документів за звітний період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року для перевірки в Ревізійну комісію СТ «Приморський». Вважає, що на Загальних зборах 22.04.2014 р. мала місце доповідь голови Ревізійної комісії [PERSON] про результати ревізії та висновки про управління фінансово-господарською діяльністю СТ «Приморський» у межах виконання ним статутних обовязків, але ніяких образ честі, гідності або ще яких особистих немайнових прав [PERSON] допущено не було. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Позивача [PERSON] було обрано на посаду голови правління СТ «Приморський» в жовтні 2012 року. Відповідача [PERSON] було обрано на посаду голови Ревізійної комісії 15 листопада 2012 р. відповідно до Протоколу засідання Ревізійної комісії СТ «Приморський». Відповідно до п. 4.9 Статуту Ревізійна комісія СТ «Приморський» зобовязана в плановому порядку, але не рідше ніж 2 рази на рік, перевіряти фінансову та господарську діяльність Правління товариства і доповідати загальним зборам (уповноваженим) членів товариства про результати ревізії; давати висновок загальним зборам (уповноваженим) членів товариства по річному звіту Правління товариства. 22 березня 2014 року відбулися Загальні збори членів СТ «Приморський», на які позивач [PERSON] не зявився, звіт в письмовому вигляді ні на Збори, ні в Ревізійну комісію не надав. Згідно Протоколу від 22.04.2014 р. збори є правомочними, зявилися більше 2/3 загальної кількості учасників. Твердження позивача, що 22.03.2014 р. на Загальних зборах відповідачем було оголошено доданий позивачем до позовної заяви Акт перевірки фінансово-господарської діяльності СТ «Приморський» від 05.11.2013 р. в процесі судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження. Крім того, цей акт не містить жодного підпису, не зазначено ким його складено, відсутнє посилання на посаду або прізвище посадових осіб, щодо яких є підозра у розкраданні коштів садового товариства, тому не може бути доказом розповсюдження негативної інформації. Судом встановлено та підтверджується показами свідків, що 22.03.2014 р. на загальних зборах членів СТ «Приморський» виступив голова Ревізійної комісії [PERSON], який звітував про роботу Ревізійної комісії за звітний 2012-2013 рік, запропонував затвердити Звіт та [PERSON] перевірки фінансово-господарської діяльності від 20.03.2014 р., складені за наявними звітними матеріалами за період з січня 2013 року по червень 2013 року; за грубі порушення Статуту Товариства виразити недовіру Голові [PERSON], визнати його роботу незадовільною та звільнити його від посади; вимагати від [PERSON] та скарбника [PERSON] передачі всіх документів за звітний період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року для перевірки в Ревізійну комісію СТ «Приморський». Частина 3 ст. 99 ЦК України встановлює, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Стаття 98 ЦК України передбачає, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Згідно Протоколу від 22.03.2014 р. пропозицію відповідача по припиненню повноважень голови правління було підтримано та вирішено у разі відмови [PERSON] від передачі документів СТ «Приморський» або створення ним інших перешкод для діяльності Товариства, або нанесення моральних або матеріальних збитків членам СТ «Приморський», направити відповідну заяву в правоохоронні органи для притягнення його до відповідальності згідно законодавства України. 05 травня 2014 р. до Василівського РВ УМВС України у Запорізькій області було направлено колективну заяву за підписом 25 членів СТ «Приморський» з проханням перевірити законність дій [PERSON], [PERSON] та інших осіб Товариства та у разі наявності у їх діях та бездіяльності ознак злочинів, вжити заходів щодо їх припинення. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Опитані в ході судового засідання свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були присутні на Загальних зборах членів СТ «Приморський» 22.03.2014 р., не підтвердити розповсюдження [PERSON] недостовірної інформації, яка би принижувала честь, гідність та ділову репутацію позивача. Свідок [PERSON], яка займала посаду скарбника СТ «Приморський» та була присутня на зборах 22.03.2014 р., надала суду свідчення, що чула як на Загальних зборах 22.03.2014 р. [PERSON] називав [PERSON] «крадієм», таповідомила, що особисто має погані стосунки з відповідачем. Враховуючи стосунки, які склалися між відповідачем та свідком [PERSON] суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON] і не приймає їх до уваги. Відповідно до абз. 2 п. 15 Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», поширенням інформації є повідомленням в публічних виступах хоч би одній особі. Враховуючі, що інформацію про результати роботи колегіального органу СТ «Приморський» Правління на чолі з головою Правління, якій є позивачем у справі, було повідомлено не з метою доведення таких відомостей до громадськості, а з наміром виконати свій громадський обов'язок та захистити права, свободи чи законні інтереси членів садового товариства, з метою виконання своїх статутних обовязків посадовими особами, уповноваженими на це, таку доповідь (звіт) не можливо вважати поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової особи. За змістом ст.ст.\~201,\~270,\~297 ЦК України\~честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством та визнаються найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано\~ст. 34 Конституції України\~та\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є складовою частиною національного законодавства. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, наданих в п.п. 16, 19 постанови Пленуму № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Частиною 2 статті 30\~Закону України «Про інформацію»\~визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положення частини першої\~статті 7 ЦК Української РСР\~(справа про поширення відомостей) (справа № 1-9/2003 від 10.04.2003 р. № 8-рп /2003), межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, при тлумаченні положень статті 10 Конвенції практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що якщо така інформація стосується публічної особи (політичного діяча, державного службовця тощо), то право на недоторканість гідності та честі є дещо обмеженим за обсягом та змістом. Все це пов'язано з тим, щоб забезпечити свободу слова для формування громадської думки про поведінку відповідної публічної особи та унеможливити втручання держави у здійснення свободи слова під приводом захисту гідності (рішення у справі «Лінгенса проти Австрії» (Lingens v. Austria)). Європейський суд з прав людини у рішенні від 31.03.2011 р. у справі «Сірик проти України» (заява № 6428/07) вказав, що оскільки зміст листа не став відомим громадськості, зокрема, через залучення засобів масової інформації та містив оціночні судження, притягнення до відповідальності за скаргу до державного органу на порушення, вчинені службовцем, було непропорційним меті захисту репутації та прав службовця. Відповідно до п. 4.4 Статуту СТ «Приморський» Правління садівничого товариства є виконавчим органом товариства, підзвітним у своїй роботі загальним зборам чи виконавчому комітетові сільської [PERSON]. Пункт 4.5 Статуту визначає, що загальні збори обирають голову Правління строком на 3 роки і затверджують за пропозицією голови Правління склад правління. До складу Правління входять заступник, бухгалтер, секретар, скарбник. Таким чином, позивач як публічна посадова особа має бути готовою до критичного реагування з боку суспільства, тому заява відповідача та інших членів СТ «Приморський» до органів міліції направлена на реалізацію права, гарантованого\~ст. 40 Конституції України\~і містить оціночні судження, суб'єктивні критичні думки та переконання щодо діяльності позивача та інших посадових осіб товариства для відповідного реагування компетентних органів. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній и юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5), в якій зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не довів суду у чому саме полягає моральна шкода, які саме неправомірні дії відповідача привели до неї, з яких міркувань ним розраховано розмір шкоди, ніяких доказів на підтвердження завданої моральної шкоди суду не надано. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. При розгляді справ зазначеної категорії потрібно мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Оскільки судом не встановлено фактів, які б доводили, що 22.03.2014 р. [PERSON] на Загальних зборах СТ «Приморський» було розповсюджено неправдиву інформацію з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed