Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Індустріальна районна у місті Дніпропетровську рада, про виселення з службової квартири без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідачі не є робітниками КВЖРЕП Індустріального району, на підприємстві більше 10 років не працювали, відповідачі підлягають виселенню з службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Відповідач - [PERSON], не погодившись з позовною заявою, подала зустрічний позов до позивача, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом, тому що обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки задоволення зустрічного позову може виключити повністю задоволення первісного позову. Позовні вимоги за зустрічним позовом, обґрунтовані посиланням на приписи статті 344 ЦК України. Представник позивача, відповідач [PERSON], відповідач [PERSON] та третя особа в судове засідання повторно не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання не з'явився, суду надав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні первісного позову, а заявлені зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності та дослідивши додані до матеріалів справи докази, приходить до висновку, що первісна позовна заява підлягає залишенню без розгляду, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню повністю, з наступних підстав. 31 січня 2014 року та 14 березня 2014 року представник позивача, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, письмових заяв від нього не надходило, причини неявки суду невідомі. В силу ч.2 ст.77 ЦПК України, суд визнає, що представник позивача не з`явився до суду без поважних причин. Відповідно до вимог ч.3 ст. 169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву позивача за первісним позовом без розгляду. Судом встановлено, що на підставі ордеру [NUMBER], виданого 13 квітня 1988 року [PERSON], [PERSON] вселилася до спірної квартири та постійно і безперервно в ній мешкає разом зі своїми малолітніми дітьми. Її батько [PERSON] вже більше десяти років не мешкає в цій спірній квартирі та не здійснює ніяких дій щодо її догляду та поліпшенню. На цей час спірна квартира після ліквідації підприємства, на якому працював [PERSON], не виконує функцію службової та необхідність у використанні спірної квартири, як службової, відпала. Підприємства, на якому працював [PERSON] на цей час не існує. З доданого до матеріалів справи технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] фізичною особою-підприємцем [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат [NUMBER] від 12.12.2013 р.) за станом на 10.03.2014 р., вбачається наявність двокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України якщо особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ст. 58 Житлового кодексу України встановлено, що єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення - є ордер виданий на підставі рішення виконавчого комітету міської ради. На підставі частини 4 статті 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючі те, що підприємства, завдяки праці на якому було видано службову квартиру, ліквідовано, [PERSON] вселилася у спірну квартиру на законних підставах, протягом більше десяти років відкрито безперервно володіє нею, доглядає, сплачує всі комунальні та інші витрати на утримання, в цій квартирі мешкають її малолітні діти та її законний чоловік, суд вважає зустрічну позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Враховуючи викладені обставини, суд вважає можливим визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності за набувальною давністю на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв.м., розташовану за адресою : [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved