Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 19.05.2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 12 373,67 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Відповідач надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір про, що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого за нею, станом на 28.03.2018 року утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 32995,25 грн., яка складається з наступного: - 11711,90 грн. - заборгованість за кредитом; - 5874,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 14112,57 грн.- заборгованість за пенею та комісією, - 1296,10 грн.- штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.05.2015 року в розмірі 32995,25 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1762,00 грн. Позивач надав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провад ження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 17 травня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» уклало з відповідачем [PERSON] Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов правил надання продукту кредитних карт № б\\н від 19.05.2015 року. Згідно умов вказаної угоди відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 32995,25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір про, що свідчить підпис відповідача у заяві. ПАТ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до ст. ст. 526,527,530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК Українив разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконала. Заборгованість відповідача за кредитним договором, станом на 28.03.2018 року становить 31699,15 грн., що складається з: - 11711,90 грн. - заборгованість за кредитом; - 5874,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 14112,57 грн.- заборгованість за пенею та комісією, На день розгляду справи заборгованість відповідачем перед банком у добровільному порядку не сплачена, а тому підлягає примусовому стягненню. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме: штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в розмірі 1296,10 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'зань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафу необхідно відмовити з зазначених підстав. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 1762,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 31699,15 грн. *100% : 32995,25 грн. ціни позову), тобто 96,07 % від суми сплаченого судового збору, що складає 1 692,78 грн. (96,07% * 1762,00 грн.:100%).

Outcome: partial