Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 8,25 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0062045, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження Новопсковської районної державної адміністрації від 09.12.1996 за №622, зареєстрованому у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №251 від 07.04.1997. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 8,25 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП імені «Танюшівське» с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області. За життя [PERSON] склав заповіт від 25.01.2002, яким сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0061837 заповів [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] прийняв, однак за життя не встиг оформити своїх спадкових прав та [INFO] помер. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 8,25 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП імені «Танюшівське» с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області. Спадкодавцем [PERSON] заповіту не складено. Позивач посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] та у встановлений законом строк спадщину після смерті батька прийняв. Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] у встановлений законом строк відмовилися від спадщини. На даний він бажає реалізувати свої спадкові права після смерті батька, однак приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), на підставі того, що ним не надано документу, який би підтверджував право померлого на земельну частку (пай). На теперішній час оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. При таких обставинах з метою належного оформлення спадкових прав після померлого батька, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09.08.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09.09.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09.09.2019 задоволено заяву Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, продовжено процесуальний строк для подання пояснень на позовну заяву, підготовче судове засідання відкладено до 09.10.2019. 09.10.2019 підготовче судове засідання відкладено до 29.10.2019 у зв`язку з витребуванням доказів та продовжено строк проведення підготовчого провадження до 09.11.2019 включно. 29.10.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.11.2019. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден, заперечень не має. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до суду надав пояснення з приводу позовної заяви, в якому проти позову заперечував, справу просив розглядати за його відсутності. В своїх поясненнях представник третьої особи зазначив, що позивачем не надано документу, який би підтверджував право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, тому вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги та обставини, викладені у позові. Враховуючи заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області у віці 72 років помер [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00024368179 від 29.10.2019. Зі змісту листа Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 14.02.2019 за вих. № 109/109-19 вбачається, що за життя [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061837 на право на земельну частку (пай) по КСП «Танюшівське», про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 07.04.1997 за № 251 та особистий підпис власника. Сертифікат був виданий на підставі розпорядження Новопсковської РДА від 09.12.1996 за № 622 по КСП «Танюшівське» на території Танюшівської сільської ради. Розмір земельної частки (паю) становить 8,25 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі вищезазначеного сертифікату [PERSON] не отримував. Згідно з матеріалами розподілу земельних ділянок по КСП «Танюшівське» Новопсковського району Луганської області за [PERSON] на підставі сертифікату серії ЛГ №0061837 закріплено земельну ділянку ріллі № [NUMBER] . Таким чином,\~судом встановлено,\~що до\~складу спадщини\~після смерті\~ [PERSON] входить\~ право\~на земельну\~частку (пай)\~по КСП\~«Танюшівське» розміром 8,25 в умовних кадастрових гектарах. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши заповіт, посвідчений 25 січня 2002 року секретарем Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, за реєстровим №09, яким сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0061837, виданий Новопсковською райдержадміністрацією, заповів [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №56123867 від 13.05.2019, зазначений заповіт є чинним. З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, до зазначених правовідносин мають застосовуватися положення ЦК УPCP 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Згідно ст.\~524\~ЦК УРСР\~1963\~року спадкоємство\~здійснюється за\~законом і\~за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки №66, виданої 23.01.2019 виконкомом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , протягом шести місяців спадщину фактично прийняв [PERSON] . З постанови приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. від 14.05.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. Отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , та є таким що прийняв спадщину. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №55063841 від 09.02.2019, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Судом встановлено, що [INFO] у с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області у віці 66 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 01.07.2011. Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Танюшівським с/ЗАГС Новопсковського району Луганської області 25.11.1969, де в графі батько вказаний « [PERSON] » (російською мовою). Матеріалами справи також встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є також його сини [PERSON] , [PERSON] та дружина [PERSON] . Згідно інформаційної довідки № 28821918 від 25.11.2011 інформація про заповіти/спадкові договори після смерті [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутня. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. \~ \~ \~ \~У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом першої черги, спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв, звернувшись 25.11.2011 у встановлений законом шестимісячний строк до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №52051572 (номер у нотаріуса 172/2011), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №28822087 від 25.11.2011. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №172/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадкоємці першої черги за законом після [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини за законом, що залишилась після смерті їх чоловіка та батька, про що протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, надали приватному нотаріусу Новопсковського районного нотаріального округу відповідні заяви про відмову від спадщини. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №172/2011 встановлено, що позивач частково реалізував своє право на спадщину, отримавши 31.01.2012 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4541 га, кадастровий номер 4423388200:22:003:0045, що розташована на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області; та на право на земельну частку (пай) площею 3,87 умовних кадастрових гектари. 14.05.2019 позивач звернувся до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме: право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після якого прийняв [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. Однак, постановою приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. від 14.05.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що належало померлому [INFO] [PERSON] , спадщину після якого прийняв [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, на підставі того, що позивачем не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність права на земельну частку (пай) померлому [PERSON] . В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті батька, але не може цього зробити, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Танюшівське» с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області втрачений. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну мастку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З абзацу 24 п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 згаданого Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до абз. 19 п. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено; отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З огляду на викладене, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 8,25 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0061837, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження Новопсковської районної державної адміністрації від 09.12.1996 за №622, зареєстрованому у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №251 від 07.04.1997. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 690,70 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 690,70 грн.

Outcome: approved