Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 18.06.2017 року відповідно до розписки отримав в борг від [PERSON] кошти в сумі 1400 доларів США та 6900 грн. За усною домовленістю між ним та [PERSON] , а також враховуючи постійні дзвінки дітей останньою [PERSON] та [PERSON] , в якості гарантування сплати боргу він надав відповідачці [PERSON] картку ПриватБанку з пін-кодом для отримання грошових коштів та їх передачі [PERSON] . Так, з його карткового рахунку відповідачка [PERSON] 13.09.2017 року та 19.09.2017 року зняла кошти в сумі 40000 грн., з яких 10000 грн. повернула йому (позивачу). 18.12.2017 року він перерахував на картковий рахунок відповідачки [PERSON] 7000 грн. та на картковий рахунок відповідача [PERSON] 5600 грн., а всього 12600 грн. Однак, [PERSON] звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом про стягнення з нього коштів в сумі 1400 доларів США та 6900 грн., мотивуючи позов тим, що він не сплатив суму боргу за розпискою. В зв`язку з тим, що він здійснював погашення боргу за розпискою на користь [PERSON] , але шляхом обману відповідачі заволоділи цими коштами та не передали їх [PERSON] . З урахуванням наведеного, позивач на підставі ст.ст.536,625,1212,1214 ЦК України просив стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 30000 грн. та три відсотки річних від цієї суми в розмірі 1092 грн. 32 коп., кошти в сумі 7000 грн. та три відсотки річних від цієї суми в розмірі 197 грн. 34 коп., а також з відповідача [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 5600 грн. та три відсотки річних від цієї суми в розмірі 157 грн. 87 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]. та третьої особи [PERSON] в своєму відзиві та поясненнях під час розгляду справи в суді проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимого в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що дійсно 18.06.2017 року позивач відповідно до розписки отримав в борг від [PERSON] кошти в сумі 1400 доларів США, 6900 грн. та 3000 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.03.2019 року вказані кошти, а також інфляційні збитки та три відсотки річних було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за відповідним позовом останньої. Перед зверненням до суду, 19.03.2018 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із письмовою вимогою про повернення коштів. Однак, будь-якої відповіді на дану вимогу останній не надав та лише в подальшому вигадав історію про нібито повернення коштів. 18.12.2017 року відповідач [PERSON] на прохання своєї сестри [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 5600 грн. На той час. Останні зустрічались, як дівчина та хлопець, тому таке прохання від сестри не викликало ніякого подиву у [PERSON] та після отримання він передав ці кошти сестрі [PERSON] . Будь-яких доказів на підтвердження викладених в позові обставин щодо зняття відповідачкою [PERSON] коштів в сумі 40000 грн. для погашення боргу перед [PERSON] позивачем не надано. Крім того, відповідачка [PERSON] неодноразово перераховувала кошти [PERSON] , як в безготівковій формі, так і готівкою, внаслідок чого йому було перераховано кошти в більшому розмірі, чим ним надавалось. Тому, зобов`язання із їх повернення припинились в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] за викликами до суду не з`явилась, про поважність причин своєї неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла. При цьому, останньою було надано письмовий відзив на позовну заяву, згідного якого вона заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В своєму відзиві відповідачка заперечувала факт домовленостей з позивачем щодо отримання нею коштів в інтересах матері [PERSON] . Зазначила, що деякий час вони із позивачем зустрічались, в них були добрі відносини та вони навіть подавали до РАЦС заяву про реєстрацію шлюбу, але потім припинили стосунки. Правдою є те, що 18.06.2017 року позивач отримав від її матері в борг кошти в сумі 1400 доларів США, 6900 грн. та 3000 грн. В період часу 2017-2018 років позивач неодноразово просив її матір та її надати в борг кошти, які вона йому неодноразово надавала готівкою та перераховуючи кошти на картковий рахунок в ПриватБанку. Нею було сплачено коштів позивачу набагато більше ніж та сума, яку він вказує, що нею начебто була безпідставно отримана. Кошти в сумі 7000 грн., що були нею отримані не призначались її матері [PERSON] .. В цей же день вона повернула позивачу кошти в сумі 5500 грн. та 300 грн. Доводи щодо зняття нею коштів в сумі 40000 грн. 13 та 19.09.2017 року для погашення боргу перед [PERSON] нею заперечуються та є вигаданими позивачем. Отримані її братом [PERSON] від позивача кошти в сумі 5600 грн., призначались саме їй, оскільки на той час вона зустрічалась з позивачем. Ці кошти вона в подальшому повернула останньому. Всього в період з грудня 2017 року по вересень 2018 року вона перерахувала позивачу кошти в сумі 30605 грн. 77 коп. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та відзивах на неї, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.543 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 цього Кодексу). Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що за усною домовленістю між ним та [PERSON] , а також враховуючи постійні дзвінки дітей останньою [PERSON] та [PERSON] , в якості гарантування сплати боргу він надав відповідачці [PERSON] картку ПриватБанку з пін-кодом для отримання грошових коштів та їх передачі [PERSON] . Після чого, відповідачка [PERSON] з його карткового рахунку 13.09.2017 року та 19.09.2017 року зняла кошти в сумі 40000 грн., з яких 10000 грн. повернула позивачу. Крім того, 18.12.2017 року він перерахував на картковий рахунок відповідачки [PERSON] 7000 грн. та на картковий рахунок відповідача [PERSON] 5600 грн., а всього 12600 грн. В зв`язку з тим, що він здійснював погашення боргу за розпискою на користь [PERSON] , але шляхом обману відповідачі заволоділи цими коштами та не передали їх [PERSON] , позивач на підставі ст.ст.536,625,1212,1214 ЦК України просив стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 30000 грн. та три відсотки річних від цієї суми в розмірі 1092 грн. 32 коп., кошти в сумі 7000 грн. та три відсотки річних від цієї суми в розмірі 197 грн. 34 коп., а також з відповідача [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 5600 грн. та три відсотки річних від цієї суми в розмірі 157 грн. 87 коп. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що відповідно до письмової розписки від 18.06.2017 року позивач отримав в борг від [PERSON] кошти в сумі 1400 доларів США, 6900 грн. та 19.07.2017 року ще 3000 грн. На підтвердження наявності домовленостей з відповідачами та третьою особою щодо погашення боргу шляхом надання позивачем платіжної картки з пін-кодом відповідачці [PERSON] та зняття останньою 13 та 19.09.2017 року з неї коштів в сумі 40000 грн., позивачем у відповідності до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин, які заперечувались відповідачами та третьою особою. Вказаний вище борговий документ (розписка від 18.06.2017 року) зберігається в розпорядженні [PERSON] не містить відміток про погашення боргу, що свідчить про те, що боргові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] за розпискою від 18.06.2017 року залишаються не виконаними. Крім того, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.03.2019 року, яке на теперішній час не набрало законної сили, заборгованість за договором позики, оформленим розпискою від 18.06.2017 року, в повному обсязі було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за відповідним позовом останньої. Разом із позовною заявою позивачем було заявлено клопотання про витребування в банківський установі доказів щодо зняття коштів 13 та 19.09.2017 року на загальну суму 40000 грн. в банкоматах міста з його картки, а також перерахування 18.12.2017 року коштів на картковий рахунок відповідачки [PERSON] на загальну суму 7000 грн. та на картковий рахунок відповідача [PERSON] в сумі 5600 грн. Поряд з цим, в задоволенні вказаного клопотання судом було відмовлено, оскільки банківські чеки щодо перерахування позивачем 18.12.2017 року коштів в сумі 7000 грн. та 5600 грн. на карткові рахунки відповідачів було надано позивачем до позову. Крім того, вказані обставини не заперечувались самими відповідачами, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягали доказуванню. В частині витребування інформації та фотокопій особи, яка знімала кошти в загальному розмірі 40000 грн. в банкоматах міста 13 та 19.09.2017 року позивачу було відмовлено, як подане без дотримання вимог ч.4 ст.83 ЦПК України, оскільки позивачем не було надано доказів, які б підтверджували вжиття ним заходів, спрямованих на отримання відповідних доказів та неможливості їх отримати самостійно. Крім того, необхідність витребування зазначених вище фотокопій залежала від наявності доказів щодо зняття коштів та належності відповідного карткового рахунку позивачу. Проте, посилаючись на те, що кошти було зняти з його карткового рахунку, позивач мав можливість самостійно отримати в банківській установі відповідну довідку/виписку про наявність відкритого рахунку на його ім`я та щодо руху грошових коштів по рахунку. Разом з тим, відповідних доказів не надав та клопотання про їх витребування з урахуванням приписів ч.4 ст.83 ЦПК України не обґрунтував. В день, коли позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідачки [PERSON] на загальну суму 7000 грн. та на картковий рахунок відповідача [PERSON] в сумі 5600 грн., відповідачкою [PERSON] на рахунок позивача також було перераховано кошти в сумі 300 грн. та 5500 грн. Крім того, в період з 18.12.2017 року по 24.05.2018 року відповідачкою [PERSON] позивачу здійснювались інші перерахування коштів, а всього, з урахуванням коштів, перерахованих 18.12.2017 року, було перераховано 30605 грн. 77 коп., що підтверджується відповідними дублікатами квитанцій, наданих відповідачкою до відзиву на позовну заяву. Також суд враховує, що в період, протягом якого, як зазначив позивач, ним перераховувались кошти відповідачам, [PERSON] зустрічався із відповідачкою [PERSON] , що було визнано представником позивача під час розгляду справи в суді та про що свідчить довідка Дніпровського районного відділу РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 21.03.2019 року, відповідно до якою 12.03.2018 року позивач та відповідачка [PERSON] подавали до відділу заяву про реєстрацію шлюбу. Вказані обставини на переконання суду свідчать про те, що перерахування позивачем на користь відповідачів коштів проводилось ним добровільно, за відсутності недобросовісності з боку останніх, що в силу приписів ст.1215 ЦК України не надає позивачу підстав для стягнення цих коштів відповідно до ст.1212 ЦК України. З урахуванням наведених вище обставин та положень ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати по справі слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed