Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 18 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено Виконавчий напис №3871 на підставі Кредитного договору 784863/ФЛ та Договору іпотеки № 784863/ФЛ-3, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартира [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. 08 липня 2013 року на підставі зазначеного Виконавчого напису постановою Шевченківського (кол. Бабушкінського) відділу державної виконавчої служби ДМУЮ від 08.07.2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 03 вересня 2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення по справі № 200/13452/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, відповідно було визнано недійсним Кредитний договір № 784863/ФЛ тая Договір іпотеки №784863/ФЛ-З від 07 березня 2008 року, укладений між ВАТ комерційний банк «Надра» та [PERSON] 04 жовтня 2018 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 200/13452/18 набрало законної сили. Позивач вважає, що у звязку з набранням чинності рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 200/13452/18 від 03.09.2018 р., про визнання недійсними Кредитного договору № 784863/ФЛ та Договору іпотеки № 784863/ФЛ-3 від 07 березня 2008 року , на сьогоднішній день Виконавчий напис №3871 від 18 червня 2013 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] є таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. «09» січня 2019 року до суду від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] Михайлвни надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в частині вимог до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON]. «28» січня 2019 року до суду від Позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач просить вимоги Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] зазначених у відзиві на позовну заяву відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.5ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між ПАТ «КБ «НАДРА» (кол. назв. ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №784863/ФЛ та Договір іпотеки №784863/ФЛ-З. 18 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено Виконавчий напис №3871 на підставі Кредитного договору 784863/ФЛ та Договору іпотеки № 784863/ФЛ-3, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартира [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. \~ \~ \~ \~08 липня 2013 року на підставі зазначеного Виконавчого напису постановою Шевченківського (кол. Бабушкінського) відділу державної виконавчої служби ДМУЮ від 08.07.2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 38778038. 03 вересня 2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення по справі № 200/13452/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, відповідно було визнано недійсним Кредитного договору № 784863/ФЛ та Договору іпотеки №784863/ФЛ-З від 07 березня 2008 року, укладених між ВАТ комерційний банк «Надра» та [PERSON] 04 жовтня 2018 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 200/13452/18 набрало законної сили. Позивач вважає вказаний виконавчий таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України\~\~«Про\~нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~від 2\~вересня 1993\~року №\~3425-XII\~«Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Відповідно до правової позиції ВСУ по справі № 6-887цс17 від 05.07.2017 р.: «з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Відповідно до постанови ВСУ № 310/9293/15ц від 23.01.2018 р. при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, у звязку з тим, що 03.09.2018 р. набрало законної сили рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 200/13452/18 , про визнання недійсними Кредитного договору № 784863/ФЛ та Договору іпотеки № 784863/ФЛ-3 від 07 березня 2008 року укладеного між Позивачем ПАТ «КБ «НАДРА» (кол. назв. ВАТ КБ «НАДРА»), є підстави для визнання Виконавчого напису №3871 від 18 червня 2013 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Задовольнивши позовні вимоги Позивача, суд відповідно до вимог ст.141 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ПАТ «КБ «НАДРА» в особі Дніпропетровського відділення, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] на її користь судові витрати у вигляді судового збору по 352 грн. 40 коп., а всього 704 грн. 80 коп.. На підставі вищевикладеного,\~\~ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved