Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 лютого 2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно якого він передав відповідачу в борг кошти в сумі 2 300 Євро, останній зобов`язувався повернути до 01 лютого 2013 року, що підтвердив розпискою від 01.02.2010 року. Відповідач умови договору не виконав, кошти у встановлений договором строк не повернув. 13.08.2015 року сторони дійшли домовленості про відстрочку повернення боргу до 30.09.2015 року. 05.06.2017 року сторони дійшли домовленості про відстрочку повернення боргу до 01 грудня 2017 року. Станом на день звернення з даним позовом до суду відповідач не повернула позивачу жодної суми грошових коштів, чим порушила свої зобов`язання за Договором. З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 2300,00 Євро та 3% річних у розмірі 437,00 Євро. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Підставою для пред`явлення позову позивачем зазначено невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, що укладений між ними. На підтвердження укладання такого договору, позивачем представлено розписку від 01 лютого 2010 року, в якій відповідач [PERSON] підтверджує, що отримала у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 2300 Євро, які зобов`язується повернути у строк до 01.02.2013 року ( а.с.9). 13.08.2015 року сторони дійшли домовленості про відстрочку повернення боргу до 30.09.2015 року. 05.06.2017 року сторони дійшли домовленості про відстрочку повернення боргу до 01 грудня 2017 року (а.с.10). Судом встановлено, що свої зобов`язання за договором позики щодо передачі коштів позивачем [PERSON] виконані в повному обсязі. В порушення взятих на себе зобов`язань відповідачем [PERSON] отримані грошові кошти у строк та на умовах, визначених договором, позивачу не повернуто. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розрахунку наданого позивачем та перевіреного судом вбачається, що станом на 06 червня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики (2300*3/100/365* 2314 днів =437 Євро), - 3% річних. (2300,00 Євро +437,00 Євро =2737,00 Євро) З огляду на вказані вище вимоги чинного законодавства, судом встановлено, що між сторонами 01 лютого 2010 року укладено договір позики на суму 2300,00 Євро з терміном повернення до 01.12.2017 року. Позика у вказаний термін позивачу не повернута, у зв`язку з чим позивач отримав право звернутись до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення боргу. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 829,72 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved