Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 03.12.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] як позичальником укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №191/07-МК-21, за умовами п.2.1 якого Банком видано Позичальнику кредитні кошти в сумі 125000,00 грн. в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності зі сплатою 16 % річних. Відповідно до п.3.2 кредитного договору, позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, до 03.12.2011 року. Погашення проводиться шляхом зарахування суми на позиковий рахунок. Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів і/чи сплати відсотків, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно з п.3.6 кредитного договору, у випадку виникнення заборгованості з боку позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом більше 3-х місяців, термін дії договору припиняється, а Банк набуває право у відповідності до чинного законодавства звернути стягнення на заставне майно. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем [PERSON] як з іпотекодавцем було укладено Іпотечний договір №191/07-МК-21, посвідчений 03.12.2007 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу [PERSON], по реєстру №8483, згідно з яким в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передано нерухоме майно: будівлю складу, камінь черепашник, загальною площею 205,20 кв.м., відмічена в плані літ. «А», яка розташована в смт. Глибока, по вул. Привокзальній під номером 6 «Б» Чернівецької області. Цього ж числа вказаним нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна. В подальшому заборгованість, яка склалася за даним кредитним договором, було реструктиризовано, і 01.11.2011 року до вказаного кредитного договору укладено Додаткову угоду №5, відповідно до якої п.2.1 кредитного договору викладено у такій редакції: «2.1 Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 77990,43 грн. з оплатою по процентній ставці 20 процентів річних», а п.3.1 викладено як «Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 02.12.2014 року». Також, 01.11.2011 року до вказаного вище Іпотечного договору укладено додатковий договір №1, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу [PERSON], по реєстру №2638, згідно з яким будівля складу передається в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії, та додаткової угоди №5 від 01 листопада 2011 року. Слід зазначити, що сума, що визначена п.2.1 Додаткової угоди №5 до кредитного договору як сума виданих грошових коштів - 77990,43 грн., складалася з простроченої заборгованості за кредитом, що існувала на той час, і таку суму Позивач зобов'язався повернути на умовах підвищення відсоткової ставки та продовження терміну кредитування. Заборгованості, не охопленої сумою 77990,43 грн.. на дату підписання додаткової угоди не існувало. Після підписання Додаткової угоди №5, кредит обслуговувався належним чином, прострочення погашення платежів позивач не допускав, і оскільки у п.3.6 Додаткової угоди №5 сторони вказали, що позичальник має право на дострокове погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами, позивач здійснив дострокове повне погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, останній платіж в погашення заборгованості за кредитом було здійснено 06.12.2013 року на суму 33 043 грн., що підтверджується копією квитанції від 06.12.2013 року №3. Таким чином, позивач виконав перед банком свої зобов'язання повністю, відповідно, основне зобов'язання за кредитним договором та похідне від нього зобов'язання за Іпотечним договором припинилися. Оскільки в зв'язку з припиненням основного зобов'язання дія іпотеки припинилася, банк повинен був у встановленому порядку звернутися до приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про зняття обтяжень з предмету іпотеки в зв'язку з припиненням іпотеки. Позивач звернувся до банку із заявою про вивільнення заставного майна з-під обтяження, однак банк листом від 27.06.2017 року вих.№3-243400/3971 повідомив його про те, що для забезпечення зняття обтяжень з предмета іпотеки. позивачу необхідно сплатити 61 494,91 грн. пені. Одночасно, банк підтвердив, що заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту та відсоткам у позивача відсутня. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 18.08.2017 року №95016011. станом на даний час на належне позивачу нерухоме майно накладено наступні обтяження: - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6151601. зареєстроване 03.12.2007 року реєстратором: приватним нотаріусом [PERSON], підстава обтяження: Іпотечний договір 8483, 03.12.2007 року, заявник: ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Іпотека, реєстраційний номер обтяження 6151611, зареєстроване 01.11.2011 року реєстратором: приватним нотаріусом [PERSON], підстава обтяження: додатковий договір, 2635, 01.11.2011 року. Тобто, до цього часу банк не забезпечив зняття обтяжень з предмета іпотеки, накладених в свою користь, натомість вимагає сплати заборгованості зі сплати пені, про існування якої позивачу нічого не відомо. Пунктом 6.1 Кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів і/чи сплати відсотків, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Позивачу незрозуміло, на якій підставі банк вимагає сплатити пеню, оскільки із згаданого вище листа жодним чином не вбачається, за який період дана пеня нарахована, на яку суму заборгованості дана пеня нарахована, і на якій підставі дана пеня взагалі підлягає сплаті позивачем. Слід при цьому зазначити, що банк жодним чином не звертався до позивача з вимогою про погашення пені, ні листом, ні з позовною заявою, тому вимога про стягнення пені уявляється, очевидно, помилковою, або ж, оскільки банк однозначно підтверджує, що заборгованість за кредитним договором погашена в повному обсязі, вимога банку щодо сплати пені є безпідставною та свідчить про ухилення банку від виконання своїх зобов'язань щодо застосування наслідків припинення іпотеки та звільнення нерухомого майна з-під обтяжень іпотекою. Тому просить суд визнати іпотеку припиненою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві і просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в своїх поясненнях посилалася на їх безпідставність та необґрунтованість. Проте, вказала що заборгованість по пені виникла за період 2008-2012 років і банк з позовом до позивача щодо стягнення цієї заборгованості не звертався. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був належним чином повідомлена про час і місце проведення судового розгляду, однак в судове засідання їх представник не зявився та не просив суд відкласти розгляд справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 03.12.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] як позичальником укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №191/07-МК-21, за умовами п.2.1 якого банком видано позичальнику кредитні кошти в сумі 125000,00 грн. в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності зі сплатою 16 % річних. Згідно вимог ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем [PERSON] як з іпотекодавцем було укладено Іпотечний договір №191/07-МК-21, посвідчений 03.12.2007 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу [PERSON], по реєстру №8483, згідно з яким в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передано нерухоме майно: будівлю складу, камінь черепашник, загальною площею 205,20 кв.м., відмічена в плані літ. «А», яка розташована в смт. Глибока, по вул. Привокзальній під номером 6 «Б» Глибоцького району Чернівецької області. Також судом встановлено що в подальшому заборгованість, яка склалася за даним кредитним договором, було реструктуризовано, і 01.11.2011 року до вказаного кредитного договору укладено Додаткову угоду №5, відповідно до якої п.2.1 кредитного договору викладено у такій редакції: «2.1 Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 77990,43 грн. з оплатою по процентній ставці 20 процентів річних», а п.3.1 викладено як «позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 02.12.2014 року». Також, 01.11.2011 року до вказаного вище Іпотечного договору укладено додатковий договір №1, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу [PERSON], по реєстру №2638, згідно з яким будівля складу передається в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії, та додаткової угоди №5 від 01 листопада 2011 року. Як вбачається з додатку № 1 до Кредитного договору № 191/07 МК-21 від 03.12.2007 року позивач повністю погасив кредит. Відповідно до п.18 Іпотечного договору №191/07-МК-21, він набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ст.4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в частині 1 статті 598 ЦК України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вищезазначений висновок міститься також в Постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року по справі №6-2127цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування у судах. Враховуючи те, що забезпечені іпотекою зобов'язання за кредитним договором є виконаними, то зобов'язання за іпотечним договором, які є похідними від кредитного договору, є припиненими. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У п.2 ч.2 цієї статті ідеться про те, що способами захисту способами захисту цивільних прав та інтересів можуть з ти, зокрема, припинення правовідношення. Відтак, позивач має право звернутися до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права шляхом визнання іпотеки припиненою. Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Тому суд відхиляє доводи представника відповідача про наявність у позивача заборгованості по сплаті пені за 2008-2012 роки, оскільки як визнається нею сплинули строки позовної давності і відповідачем позов про стягнення вказаної заборгованості не предявлявся з цих підстав, позивач також наполягає на тому сплинули строки позовної давності по вказаних вимогах. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє обґрунтування при розгляді справи, оскільки на момент реструктуризації заборгованості, а саме 01 листопада 2011 року, жодної заборгованості у позивача перед відповідачем по сплаті пені не було, та навіть за наявності заборгованості за 2008 -2012 роки сторони визнають той факт щодо її стягнення сплинули строки позовної давності. На підставі вище викладеного, ст.ст. 1,3,17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 52, 523, 546, 608 ЦК України,

Outcome: approved