Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 23 жовтня 2007 року він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку з 05 жовтня 2015 року зареєстрована, але не проживає з моменту реєстрації [PERSON] . Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає йому (позивачу) як власнику користуватися належним йому будинком, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Лещенко Ю.В. позов підтримали та викладене підтвердили. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не надала. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3363, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 8-9, 12, 13) у вказаному будинку з 05 жовтня 2018 року зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка з дня реєстрації у даному будинку не проживає та ніколи не проживала. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вказали, що є сусідами позивача, у належному позивачу будинку жодного разу відповідача не бачили. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними у справі доказами, відповідач з моменту реєстрації, а саме з 05 жовтня 2018 року, фактично без поважних причин не проживає у будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати її (відповідача) такою, що втратила право користування вищевказаним будинком.

Outcome: approved