Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. 25.02.1998р. [PERSON] видано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS] . На теперішній час відповідач незважаючи на те, що зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає без поважних причин. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад 6 місяців без поважної причини, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу за його відсутністю та проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернуте рекомендоване повідомлення з відміткою «нет дома», з огляду на що відповідач, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.02.1998р. [PERSON] отримав ордер №49 на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с.7). На день звернення позивача до суду вказана квартира залишилась у комунальній власності Покровської міської ради Дніпропетровської області. Відповідно до довідки №243/07 з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданої Покровським МКП «Житлкомсервіс» та поквартирної карточки на теперішній час в вищезазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] (а.с.8-10). Актом про перевірку паспортного обліку від 10.08.2018р., 01.07.2019р. по [ADDRESS] встановлено, що у вищевказаній квартирі фактично 6 років ніхто не проживає (а.с.11,12). Згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] МКП «Покровводоканал» у абонента за адресою [ADDRESS] наявний борг у сумі 406,91 гривень; згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] ТОВ «Універсалсервіс ЛТД» у абонента наявний борг у сумі 1643,76 гривні; згідно довідки ТДВ «Дніпрокомунтранс» про заборгованість за послуги вивозу та утилізації побутових відходів борг за даною адресою складає 222,23 гривень (а.с.13-15). Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування» (280/97 - ВР) право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Згідно ст.10 Закону органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України (254к/96-ВР) та законами є сільські, селищні, міські ради. Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад закріплюється у статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», згідно якого, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі, виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати тощо. Отже, суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади села, селища, міста, від імені та в інтересах яких діють сільські, селищні, міські ради. Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. На підставі ст.177 ЖК Української РСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР наймач, або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщення при умові, що вони не проживають в ньому без поважних причин більше шести місяців. Враховуючи те, що спірна квартира перебуває у комунальній власності, власник якої законодавчо наділений правом на усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження та користування своїм майном, відповідач протягом тривалого часу не користується вказаним житловим приміщенням та не сплачує за нього відповідні комунальні платежі, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved