Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі Банк) з позовом про визнання припиненим договору поруки № DNU0G100000192/DNU0G200000192 від 16 травня 2007 року. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач указав, що даний договір був укладений між ним та Банком в забезпечення зобов*язання [PERSON] за кредитним договором № DNU0G100000192 від 16 травня 2007 року. У серпні 2012 року ним, позивачем, отриманий лист за вих.. № 08020001/2-8237 від 12.10.2011 року, в якому повідомлено, що [PERSON] систематично допускає прострочення по кредитному договору, з 12 лютого 2008 року даний кредит на рахунках прострочення. На той час заборгованість за кредитом складала 141 645, 18 доларів США. Більше жодних письмових звернень Банку щодо позичальника [PERSON] на його, позивача, адресу не надходило. 20 серпня 2013 року Банк направив на ім.*я [PERSON] лист за вих.. № 30.1.0/2-897, в якому повідомив про наявність заборгованості у розмірі 133 770,37 доларів США та зазначив про необхідність на підставі статей 1054,1050 ЦК України в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги повернути суму кредиту в повному обсязі. В червні 2016 року на його, позивача, адресу Банком було направлено смс - повідомлення з вимогою погасити заборгованість по кредиту. Проте позивач вважає, що строк, протягом якого Банк мав право звернутися до нього з вимогою про стягнення коштів сплинув. Тому просив суд задовольнити його вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, указавши, що відповідно до договору поруки № DNU0G100000192/DNU0G200000192 від 16 травня 2007 року, укладеного між сторонами, порука за цим договором припиняється після закінчення п*яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Вважає, що даний договір не можна вважати припиненим, тому просив суд відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог. З*ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2007 року між сторонами в забезпечення виконання зобов*язання гр..[PERSON] за кредитним договором № DNU0G100000192 від 16 травня 2007 року було укладено договір поруки № DNU0G100000192/DNU0G200000192 ( а.с. 6-9,13). З роздруківки про погашення кредиту на а.с. 10 убачається, що гр.. [PERSON] майже з червня 2007 року мав заборгованість по сплаті кредитних коштів ( а.с. 10-12). У серпні 2012 року Банком на адресу позивача направлених лист за вих.. № 08020001/2-8237 від 12.10.2011 року, в якому повідомлено, що [PERSON] систематично допускає прострочення по кредитному договору, з 12 лютого 2008 року даний кредит на рахунках прострочення. На той час заборгованість за кредитом складала 141 645, 18 доларів США (а.с. 14). 30 квітня 2015 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволені позовних вимог за позовом Банка до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки ( а.с.40,41 ) Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016 року указане рішення суду скасовано та ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16.05.2007 року між Банком та [PERSON] , яка станом на 03.10.2013 року становила 206 198, 29 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] ( а.с.42-45). В червні 2016 року, як указує позивач, на його адресу, як до поручителя, Банком було направлено смс - повідомлення з вимогою погасити заборгованість по кредиту. За змістом статті 553 ЦК України порука є угодою щодо прийняття особою на себе обов*язку поручителя перед кредитором за виконання боржником свого зобов*язання та несення відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов*язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов*язання не пред*явить вимоги до поручителя. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» указано, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. У пункті 7.1 кредитного договору між Банком та гр.. [PERSON] визначено, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти ( щомісячний платіж) у сумі 945, 16 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. У разі порушення вищевказаних термінів оплати ( зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - позичальник зобов*язаний повернути( сплатити) суму кредиту ( залишок заборгованості по кредиту) , відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця , в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Тож, як встановлено в судовому засіданні , умови погашення кредиту гр.. [PERSON] став порушувати майже з червня 2007 року ( а.с.10). Ухвалюючи рішення 23.02.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки апеляційний суд Дніпропетровської області відзначив, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором станом на 03.10.2013 року. Проте з вимогою щодо погашення кредиту до поручителя, позивача у справі, Банк у встановлений у кредитному договорі або передбачений законом строк не звернувся. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ВССУ роз*яснив, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Суд критично ставиться до заперечень представника Банку проти позову, зокрема посилання на пункт 12 договору поруки, яким визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п*яти років з дня настання повернення терміну кредиту за кредитним договором. Дане положення договору поруки суперечить вимогам діючого законодавства, умовам кредитного договору. Відповідно до вимг статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved