Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що йому на праві власності належить автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, 2017 року випуску, номерний знак [NUMBER] . 30.08.2018 року його дружина їхала з дозволеною швидкістю на зазначеному автомобілі. Раптово неподалік від перехрестя вул.Калинової та пр.Слобожанського обірвались тролейбусні контактні дроти і впали на його автомобіль. Від удару контактними дротами машина була пошкоджена, чим заподіяно позивачу матеріальної шкоди в розмірі 76879 грн. 50 коп. Інспектором патрульної поліції була здійснено обстеження ділянки вулично-шляхової мережі на місці події та встановлено, що забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги покладено на енерго службу підприємства КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради. Посилаючись на те, що діяльність відповідача пов?язана з підвищеною небезпекою та до його обов?язків входить контроль за тролейбусними електромережами та їх станом, які в даному випадку перебували в неналежному стані та завдали матеріальної шкоди, позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 76879 грн. 24 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду доказів неправомірності дій відповідача, причинного зв?язку між діями відповідача та завданою шкодою, а також вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.08.2018 року. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2018 року неподалік від перехрестя вул.Калинова-пр.Слобожанський сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме обірвались тролейбусні контактні дроти та впали на автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, 2017 року випуску, номерний знак [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження. Позивач є власником автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, 2017 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Згідно акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, складеного інспектором патрульної поліції на місці події, забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги покладено на КП «Дніпровський електротранспорт». Також за даним фактом було складено адміністративний протокол щодо майстра контактної мережі КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради за ч.4 ст.140 КУпАП. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2018 року, що набрала законної сили, справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця №209/18А, складеного на замовлення позивача, матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, 2017 року випуску, номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження складає 76879 грн. 24 коп. За складання висновку позивачем було сплачено 2000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру №209 від 28.11.2018 року. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим і немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.1 ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 5 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов?язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об?єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. За приписами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами п.4 зазначеної постанови ВССУ визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.1 Закону України «Про міський електричний транспорт» міський електричний транспорт - це складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів. Об`єктами міського електричного транспорту є рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг. Частиною 1 ст.13 вказаного вище Закону встановлено, що перевізник зобов`язаний: забезпечувати належний рівень транспортного обслуговування пасажирів та їх безпеки, якість надання транспортних послуг; утримувати рухомий склад та інші об`єкти міського електричного транспорту у належному стані, створювати умови для проведення їх державного технічного огляду. Оскільки саме відповідач є власником контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів, що ним не спростовано, та з огляду на вищезазначені ознаки джерела підвищеної небезпеки, суд вважає, що саме він повинен відшкодувати заподіяний позивачу збиток. Доводи відповідача про те, що висновок експерта про розмір завданої матеріальної шкоди не є належним та допустимим доказом спростовується, по-перше, зазначеною вище нормою матеріального права (ст.22 ЦК України) відповідно до якої, збитками є не лише фактичні витрати особи на ремонт пошкодженої речі, а й розмір витрат, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого автомобіля, по-друге, висновок складений особою, яка має необхідні спеціальні знання для надання висновку з досліджуваних питань, пройшла відповідну підготовку та отримала кваліфікацію судового експерта з відповідної експертної спеціальності, а також оригінал вказаного висновку був наданий для огляду в судовому засіданні та правдивість висновків не викликає сумнівів у суду. Крім того, відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи для встановлення розміру матеріального збитку, а отже у суду немає підстав ставити під сумнів належність та допустимість доказу вартості відновлювального ремонту автомобіля, який наданий позивачкою. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача, як винної у заподіянні шкоди особи, матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 76879 грн. 24 коп., а також витрат на проведення експертного дослідження в сумі 2000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені під час розгляду справи судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. Під час підготовки до звернення до суду правову допомогу позивачу надавало Адвокатське бюро «Бейгул та партнери» на підставі договору про надання правової допомоги №04-12/2 від 04.12.2018 року. За надані юридичні послуги позивачем було сплачено 3000 грн. Факт надання послуг та понесення витрат на правову допомогу підтверджується наданими позивачем копією зазначеного вище договору, детальним розрахунком витрат на правову допомогу, актами надання послуг від 04.12.2018 року та 13.12.2018 року, рахунками на оплату замовлення від 04.12.2018 року та 13.12.2018 року, а також квитанціями про оплату послуг. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу позивачем доведений належними доказами та відповідачем не спростований. На підставі викладеного,

Outcome: approved