Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 15.01.2016 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 9215 грн. 02 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 11.07.2019 року має заборгованість в сумі 41944 грн. 18 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 7457 грн. 36 коп., по процентам за користування кредитом в сумі 2535 грн. 04 коп., за пенею та комісією в сумі 11335 грн. 02 коп., штрафу в сумі 20616 грн. 76 коп. В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. В позовній заяві та наданому до неї клопотанні позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засіданні за викликами повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокре-ма, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частинами 1,2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.03.2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказаний договір був оформлений відповідною заявою відповідача від 24.03.2008 року, яка містить підпис останнього про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). 15.01.2016 року між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до вказаної Генеральної угоди сторонами було погоджено питання щодо реструктуризації заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 24.03.2008 року. Крім того, згідно п.2.1 Генеральної угоди відповідачу було надано строковий кредит в сумі 9215 грн. 02 коп. на 12 місяців з 15.01.2016 року по 31.01.2017 року. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, в зв`язку з чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 11.07.2019 року має заборгованість в сумі 41944 грн. 18 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 7457 грн. 36 коп., по процентам за користування кредитом в сумі 2535 грн. 04 коп., за пенею та комісією в сумі 11335 грн. 02 коп., штрафу в сумі 20616 грн. 76 коп. Враховуючи вказані обставини та наведені положення ЦК України, а також умови Генеральної угоди від 15.01.2016 року, суд вважає обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7457 грн. 36 коп., по процентам за користування кредитом в сумі 2535 грн. 04 коп., розрахованим виходячи із ставки, встановленої у п.2.1 Генеральної угоди, а також штрафу за порушення виконання зобов`язань відповідно до п.2.2 Генеральної угоди від 15.01.2016 року в сумі 20616 грн. 76 коп., а всього в сумі 30609 грн. 16 коп. В частині заявлених вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 11335 грн. 02 коп., суд враховує наступне. Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 11335 грн. 02 коп., банк надав до позову розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що вказана сума розрахована як заборгованість за комісією. При цьому, Генеральна угода від 15.01.2016 року не містить положень, які б свідчили про погодження сторонами підстав та порядку нарахування, як пені, так і комісії. Наданий до позовної заяви витяг з Умов та правили надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому, з огляду на положення ст.ст.207,1055 ЦК України, не визнаються судом належним та допустимим доказом погодження сторонами порядку та підстав нарахування та сплати пені та комісії. В зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача комісії, нарахованої на підставі Умов та правил надання банківських послуг, які не було погоджено сторонами у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial