Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що з 1989 року позивач зареєстрований та проживає в гуртожитку по [ADDRESS] . Власником гуртожитку є територіальна громада м. Суми. В серпні 2018 року позивач звернувся до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, який був на час звернення уповноваженим органом з приватизації, з заявою щодо приватизації кімнати [ADDRESS] . Листом від 03.08.2018 р. відповідач повідомив позивача про відмову у приватизації кімнати, в якому причиною відмови було зазначено відсутність ордеру про надання житлової площі у позивача та відсутність реєстрації позивача саме в кімнаті [NUMBER] гуртожитку. На думку позивача, така відмова є необґрунтованою та не законною. Тому позивач просить визнати його наймачем кімнати [ADDRESS] , та зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації за ними кімнати [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , без надання ордера про надання житла. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідачів, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позову заперечує, про що надав письмовий відзив. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 1989 року позивач зареєстрований та проживає в гуртожитку по [ADDRESS] . З моменту заселення та по теперішній час позивач фактично проживає в кімнаті [NUMBER] гуртожитку. 19.08.2014 р. рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 399 затверджено Акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за адресою: [ADDRESS], від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. 20.06.2018 р. рішенням Сумської міської ради № 3607-МР було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, власником гуртожитку є територіальна громада м. Суми. 05.10.2016 р. Сумська міська рада своїм рішенням № 1225-МР надала дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] . Судом встановлено. що в серпні 2018 року [PERSON] звернувся до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, який був на час звернення уповноваженим органом з приватизації, з заявою щодо приватизації кімнати [ADDRESS] . Листом від 03.08.2018 р. Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив [PERSON] про відмову у приватизації кімнати, в якому причиною відмови було зазначено відсутність ордеру про надання житлової площі у позивача та відсутність реєстрації позивача саме в кімнаті [NUMBER] гуртожитку. В червні 2019 р. [PERSON] звернувся до Сумського міського об`єднання громадян «Вікторія» мешканців гуртожитку по [ADDRESS] , яке є обслуговуючою організацією будинку та в якій перебуває вся документація на гуртожиток і її мешканців з проханням надати йому належним чином завірену копію ордера. Проте, з відповіді позивачам стало відомо, що копію ордера вони отримати не зможуть, в зв`язку з відсутністю даних документів у СМОГ «Вікторія». Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. Судом достовірно встановлено, що позивач на законних підставах займає спірне житлове приміщення у гуртожитку і його право на це приміщення ніким не оспорюється, що зокрема підтверджено письмовим відзивом та іншими матеріалами по справі. Також судом встановлено, що кімната [ADDRESS] , підлягає приватизації і ніяких обмежень щодо її приватизації не має. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 24 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо) розглядається у порядку цивільного судочинства. Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень. З огляду на викладене, оспорюване відповідачем право позивача, що виникло із житлових правовідносин, підлягає захисту в обраний ним спосіб. Таким чином, суд вважає необхідним позов [PERSON] про визнання особи наймачем приміщення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Outcome: approved