Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до укладеного договору б/н від 11 лютого 2011 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з тим, скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконує умови договору, вказані кошти не повертає, у звязку з чим, станом на 31 травня 2016 року виникла заборгованість в сумі 11476,77 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 130,14 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 7073,93 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 3250,00 грн., а також штрафів 500,00 грн. (фіксована складова), та 522,70 грн. (процентна складова). На підставі ст.ст. 526, 530, 610-612, 629,651, 1054 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 11476,77 грн. та судові витрати за сплачений судовий збір 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. \~ Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством\~порядку. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи \~за його відсутності або якщо \~повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази подані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобовязана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 11 лютого 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається з анкети-заяви, довідки про умови кредитування, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умов та Правил). На підставі вказаного договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил передбачено, що банк має право в односторонньому порядку змінити тарифи. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил позичальник зобовязувалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію відповідно до умов договору. З умов кредитування вбачається, що позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами, до 25 числа місяця, що слідує за обліковим, у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Разом з тим, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 31 травня 2016 року відповідач порушив умови кредитного договору, останній платіж зробив 02 липня 2013 року і має прострочену заборгованість за кредитом 130,14 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 7073,93 грн. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] свої зобов'язання, щодо повернення кредиту, процентів за користування кредитними коштами, не виконує, вимога позивача про стягнення з відповідача вище вказаних сум є обґрунтованою. Разом з тим, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісії та пенею задоволенню не підлягає, оскільки\~ комісія та пеня мають різну правову природу та не можуть поєднуватись. Крім того, згідно до п.2.1.1.12.8 Умов та Правил, банк стягує комісію за обслуговування відповідно до тарифів, памятки клієнта, довідки про умови кредитування. З наданих позивачем умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна», вбачається, що комісія за кредитне обслуговування - відсутня. Згідно до вказаних умов кредитування, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості має наступні складові: пеня 1 (базова процентна ставка за договором/30 - починаючи за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1 % від заборгованості, але не менше 10 грн.) При цьому, відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та Правил, пеня розраховується виходячи базової процентної ставки по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) +50 грн. (одноразово). Таким чином, договір містить суперечності щодо нарахування пені. З дослідженого розрахунку заборгованості вбачається, що пеня (комісія) нараховувалась позивачем з 01 квітня в розмірі 50 гривень, а з 01 листопада 2013 року в сумі 100 грн. При заявлені вказаної вимоги, позивачем не зазначено яким із зазначених способів нараховувалась пеня. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що навіть після неодноразової зміни процентної ставки, розмір нарахованої пені (комісії) не змінився, що ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості за даною вимогою. Враховуючи, що згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за комісією (пенею) в сумі 3250,00 грн. не знайшла своє підтвердження, у звязку з чим, в задоволенні вказаної вимоги необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. \~ \~ \~ \~Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та Правил, умовами кредитування передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів, по будь-якому з грошових зобовязань, сплатити банку штраф 500 грн. + 5 % від заборгованості. \~ \~ \~ Враховуючи, що [PERSON] порушив встановлені строки платежів, з нього, відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов договору, має бути стягнений штраф: 500 грн. (фіксована частина) та з врахуванням вищевикладеного, щодо відмови в задоволені вимоги про стягнення комісії, - 360 грн. 20 коп. (процентна складова): ((130,14 грн. + 7073,93 грн.) х 5% /100 %\~ = 360,20 грн.) За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача на користь банку мають бути стягнуті судові витрати зі сплати судового збору в сумі 978 грн. 38 коп. (1378 грн. х 71 % / 100% ) \~ \~ \~ \~

Outcome: partial