Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), в якому зазначив, що 19 червня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №ZRZOAE00003978, і відповідно до умов кредитного договору банк надав позивачу кредит в розмірі 18 844,52 доларів США з кінцевим поверненням до 18.06.2012 року зі сплатою 10% річних. Однак відповідач самостійно підвищив процентну ставку до 12% річник, ніяких додаткових угод з ним не складав, про підвищення ставки позивача не повідомляв, внаслідок чого позивач переплатив суму кредиту, тому просить суд визнати недійсним підвищення процентної ставки за договором, встановити нікчемності правочину-додаткової угоди від 09.08.2010 року, і застосувати наслідки як нікчемного правочину додаткової угоди від 09.08.2010 року. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказуючи, що позивач після підвищення відсоткової ставки сплачував щомісячні платежі за договором вже за новою ставкою, тому його твердження про те, що його не повідомили про підвищення відсоткової ставки, є безпідставними. Дані про повідомлення позивача про підвищення відсоткової ставки Банк надати не має можливості, так як такі повідомлення не є документами суворої звітності та зберігаються 5 років, а також застосувати до позову позивача строки позовної давності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Питання, повязані з процентами за кредитним договором, регулюються статтею 1056-1 ЦК України. Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо правомірності процентної ставки згідно зі статею 1056-1 ЦК України у звязку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої ставки в односторонньому порядку є нікчемною, необхідно виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша ст.58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними з 10 січня 2009 року. При підвищенні процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що що 19 червня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір №ZRZOAE00003978, і відповідно до умов кредитного договору банк надав позивачу кредит в розмірі 18 844,52 доларів США з кінцевим поверненням до 18.06.2012 року зі сплатою 10% річних. Відповідно до п.2.3.1 кредитного договору сторони домовилися, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. Також встановлено порядок зміни відсоткової ставки, а саме: кредитор протягом 7 календарних днів з моменту настання будь-якої із умов, передбачених п.2.3.1. договору письмово повідомляє позичальника під розпис або направляє йому поштовим звязком письмове повідомлення про встановлення нової відсоткової ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, підстав для її підвищення. Як видно з повідомлення (а.с.46), 09.08.2010 року, відповідач повідомив позивача, що він підіймає процентну ставку з 09.08.2010 року,тобто в день підвищення процентної ставки. Однак, кредитором були порушені умови договору, які встановлюють порядок повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки. В матеріалах справи відсутні належні дані про те, що банком особисто під розпис або поштою рекомендованим листом направлялася позивачу пропозиція та рішення банку про збільшення відсоткової ставки до 11.62%. Посилання банку на те, що відомості про відправку не збереглися, є безпідставними та не можуть бути прийняті судом до уваги, як докази на підтвердження належного повідомлення позивача про підвищення процентної ставки за договором. Суд не погоджується з твердженнями відповідача, що сплачуючи щомісячні платежі під час запровадження банком підвищеної процентної ставки за користування кредитом, позивач таким чином надав згоду на таке підвищення, оскільки банком не надано суду підтверджень, що позивачу належним чином надавались будь-які документи, в яких би зазначалося про збільшений розмір процентної ставки. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Належних та допустимих доказів відправлення позичальнику повідомлення про зміну відсоткової ставки за кредитним договором, як передбачено умовами договору, банком не надано. А отже, при встановлених обставинах суд приходить до висновку про задоволення позову щодо визнання неправомірного збільшення кредитором в односторонньому порядку відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит від 01 квітня 2008 року. Суд вважає, що позивач не пропустив строк для звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався тільки з відповіді Банку 05.05.2016 року.(а.с.96).

Outcome: partial