Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 03.06.2016р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 53/100 частки приміщення магазину. Відповідно до укладеного договору [PERSON] продає, а [PERSON] купує приміщення магазину - 53% від всього приміщення магазину або 53/100 ідеальної частки приміщення магазину, позначені на поверхневому плані під індексом 2-11, площею 10,2 кв.м та під індексом 2-12, площею 15,4 кв.м. Всього загальною площею 25,6 кв.м. Стверджує, що позивач звертався до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» з метою виділити в окреме користування 53/100 частки приміщень магазину із присвоєнням окремої поштової адреси, однак отримав відмови. Окрім того зазначив, що відповідачам було надано нотаріально засвідчену заяву [PERSON] про те, що останній не заперечує щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив такий задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, просили у позові відмовити. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи ЛМКП «Айсберг» у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судовим розглядом встановлено, що 03.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 53/100 частки приміщення магазину. Відповідно до укладеного договору [PERSON] продав, а [PERSON] придбав приміщення магазину - 53% від всього приміщення магазину або 53/100 ідеальної частки приміщення магазину, що позначені на поверхневому плані під індексом 2-11, площею 10,2 кв.м та під індексом 2-12, площею 15,4 кв.м, всього загальною площею 25,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до висновку ФОП «[PERSON]»про визначення ідеальних часток в будинку між співвласниками від 30.05.2016 року №3/3006, вищезгадані нежитлові приміщення [PERSON] вирішено поділити на дві частини, зокрема: 53% від всього приміщення магазину або 53/100 ідеальної частки становлять приміщення магазину позначені на поверхневому плані під індексом 2-11, площею 10,2 кв.м та під індексом 2-12, площею 15,4 кв.м, всього загальною площею 25,6 кв.м; 47% від всього приміщення магазину або 47/100 ідеальної частки становлять приміщення магазину позначені на поверхневому плані під індексом 2-10 площею 22,6 кв.м. Тобто, [PERSON] став власником 53/100 ідеальної частки приміщення, що позначені на поверхневому плані під індексом 2-11, площею 10,2 кв.м та під індексом 2-12, площею 15,4 кв.м, всього загальною площею 25,6 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивач звернувся до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» з метою виділити в окреме користування 53/100 частки приміщень магазину із присвоєнням окремої поштової адреси, однак отримав відмову. Суд вважає, що такі твердження позивача є необґрунтованими у зв'язку з тим, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що останній звертався до органів місцевого самоврядування з вимогою зареєструвати право власності, оскільки відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується право державної реєстрації права власності, або вони уникають цього. Так, за ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Окрім того суд зазначає, що додаткові пояснення до позовної заяви судом не розглядалися та не приймалися до уваги під час прийняття рішення, оскільки такі були подані після закінчення судового засідання та не були досліджені під час судового розгляду. Зокрема, як вбачається із поданого клопотання відмітка про отримання канцелярією Галицького районного суду м.Львова міститься о 13:50 год. Відповідно до журналу судового засідання таке тривало з 11:59 год. по 12:25 год. Суд враховує, що жодних доказів, на підтвердження того, що існують перешкоди або відсутня можливість реєстрації права власності на частини приміщення, що позначене на поверхневому плані під індексом 2-11, площею 10,2 кв.м та під індексом 2-12, площею 15,4 кв.м, всього загальною площею 25,6 кв.м та, що розташоване за адресою: [ADDRESS], до суду не надано. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судовий збір, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, відшкодуванню позивачу не підлягає.

Outcome: dismissed