Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду 05.05.2016 року з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною та просив: зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] наступним чином: - безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь-яких інших осіб - щоп'ятниці, щосуботи та щонеділі з 15.00 до 20.00; - безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі [PERSON] - щороку у літній період строком на 14 діб; - безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливістю участі інших осіб) - кожного року 12-го листопада з 08.00 до 22.00 год.; - безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України - на кожне державне свято України з 08.00 до 22.00 год. Зобов'язати [PERSON] за два дні до зустрічі з сином надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі таких змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Позовна заява обґрунтована тим, що 07.09.2006 року між [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] був зареєстрований шлюб про що зроблений актовий запис №300. Під час шлюбу [INFO] року у сторін народився син - [PERSON]. 02.03.2009 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №2-1155/09 р. було розірвано шлюб між [PERSON] ([PERSON].) та [PERSON] З моменту розлучення між позивачем та відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідування, почалися створюватися перешкоди зі сторони відповідача. Після чисельних спроб вирішити питання участі у виховані сина мирним шляхом, взаємними та поступками, з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 10.05.2016 року провадження у справі відкрито, по справі призначене попереднє судове засідання на 03.06.2016 року. Ухвалою суду від 03.06.2016 року залучено до участі у справі орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 29.06.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 29.06.2016 року справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.08.2016 року. У судове засідання 11.10.2016 року не з'явилася третя особа та не надали висновок, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 16.11.2016 року. Розгляд справи у судовому засіданні 16.11.2016 року було відкладено на 19.12.2016 року у зв'язку з задоволенням клопотання [PERSON] Ухвалою суду від 19.12.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про зупинення провадження у справі. Розгляд справи у судовому засідання призначеному на 14.02.2017 року не проводився, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи. У судове засідання 17.03.2017 року орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради не з'явився, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 27.04.2017 року. Розгляд справи у судовому засіданні 27.04.2017 року було відкладено у зв'язку з неявкою відповідачки та третьої особи на 08.06.2017 року. Ухвалою суду від 08.06.2017 року провадження у справі було зупинено до розгляду цивільної справи №522/20561/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] ([PERSON]) про позбавлення батьківських прав, яка знаходиться в провадженні судді Кічмаренко С.М. Ухвалою суду від 27.11.2017 року провадження у справі відновлено, справу призначено до судового розгляд у на 14.02.2018 року. У судовому засідання 14.02.2018 року було оголошено перерву до 15.03.2018 року. До суду 14.02.2018 року надійшов до суду відзив, згідно якого [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] ([PERSON].), оскільки відповідачка вважає, що приводом для звернення до суду позивача з позовом стало те, що на розгляду у Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до позивача про позбавлення батьківських прав. Після звернення позивача до суду, відповідач письмово повідомила [PERSON] ([PERSON].) про те, що не заперечує щодо його зустріч з сином, проте позивач ніяк не відреагував. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] перешкоджала позивачу спілкуватися з дитиною. Розгляд справи у судовому засіданні 15.03.2018 року, у зв'язку зі слуханням цивільної справи №522/18423/17, було відкладено на 30.04.2018 року. У зв'язку з тим, що 30 квітня 2018 року був неробочим, вихідним днем, розгляд справи було відкладено на 05.05.2018 року. До суду 04.05.2018 року надійшли письмові пояснення [PERSON], згідно з якими відповідачка вказує, що висновок органу опіки та піклування базується лише на поясненнях позивача, показання фізичних осіб не враховувалося, засідання проводилось за відсутності матері дитини, не було враховано те, що батько з дитиною тривалий час не спілкувалися, психо-емоційний стан дитини, умови проживання [PERSON] ([PERSON].), тому вважає висновок органу опіки та піклування необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. В судовому засіданні 05.05.2018 року відповідачка надала свої пояснення по суті спору та було оголошено перерву по справі до 05.07.2018 року. До суду 05.05.2018 року [PERSON] подала заяву, згідно якої вважала за можливе встановлення наступного графіку зустрічей [PERSON] з дитиною [PERSON]: - зустріч [PERSON] з дитиною [PERSON] кожну третю п'ятницю кожного місяця з 16.00 до 20.00 год. за участі матері [PERSON] та за бажанням дитини. - зустріч [PERSON] з дитиною [PERSON] на період літніх та зимових канікул (будь-які 2 дні) з 10.00 до 18.00 год. за участі матері [PERSON] та за бажанням дитини. В судовому засіданні позивач вказав, що він змінив прізвище та ім'я з [PERSON] на [PERSON]. По суті спору пояснив, що після розлучення з відповідачкою він з сином років до 5-6 спілкувалися, але згодом у них виник конфлікт через гроші та [PERSON] заборонила відвідувати сина, не відповідала на телефонні дзвінки. Тоді в 2008 році була економічна криза та позивач поїхав до іншого міста-м. Харкова працювати. Через деякий час зателефонувала перша дружина позивача та повідомила, що на її адресу де він був зареєстрований, прийшли документи від судового виконавця про борг позивача, з'ясувалося, що є рішення суду від 2011 року про стягнення з нього аліментів. Позивач зателефонував відповідачці та почав з'ясовувати всі обставини, з'ясувалося, що вона звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Крім цього, вона категорично забороняла спілкуватися з сином, він згодом знайшов школу, де вчився син, познайомився з директором, класним керівником та просив про зустріч з сином проте мати не дозволяє. Вже три роки позивач намагається домовитися з відповідачкою щоб вона давала дитину позивачу для спілкування , але вона категорично відмовляється. Вказує, що готовий спілкуватися з дитиною, бажає брати активну участь в його вихованні та забезпечувати, дуже бажає з ним бачитися бо його любить. Додатково вказав, що в нього від першого шлюбу є донька [PERSON], і на разі він знаходиться в іншому шлюбі вже 1,5 роки та має двох дітей. На запитання головуючої судді позивач вказав, що є копія листа його до відповідачки про те, що він може приїхати в м.Одесу, вона написала, що не заперечує, проте психолог та директор школи вказали, що вона заперечує на рахунок спілкування батька з дитиною. Постійно, коли він стоїть під під'їздом їх будинку відповідачка не відповідає на дзвінки та не відкриває двері. Останні раз він бачив сина, коли йому було років 6 в парку Перемоги м.Одеси. Коли сину [PERSON] було 5 років позивач купив йому велосипед та навчав його кататися, тоді в їх стосунках все було добре, проте потім після конфлікту з відповідачкою він вже не мав змоги спілкуватися з сином. Він оплатив всю заборгованість по аліментам, а це близько 40 000 грн., тож вказує, що хоче спілкуватися зі своїм сином. Вказав, що до м.Харкова він поїхав десь 2014-2015 році, потім через 2 роки переїхав в м.Київ з-за роботи. Позивач навіть не знав, де проживає відповідачка разом з сином, бо це приховувалось, після того як вона почала не відповідати на дзвінки, листи та інше, тільки судовий виконавець надав телефон та адресу проживання відповідачки з сином.. Представник відповідача -[PERSON] вказала, що на засіданні органу опіки та піклування щодо останнього побачення батька з сином [PERSON] надавав зовсім іншу інформацію. Крім того, не має доказів, що відповідачка перешкоджала батьку спілкуватися з сином. Дійсно, позивач сплатив заборгованість по аліментам, та сторона відповідача надала свій графік спілкування позивача з сином , на який згодні, але при умові якщо на це буде і бажання дитини. [PERSON].в судовому засіданні зазначила, що вона свій номер телефону не змінювала, чого позивач його не знав їй не відомо. Вказала, що не розуміє як буде пояснювати дитині, що це за людина, він навіть змінив прізвище, ім'я, дитина знає, що в нього є тато якого звуть [PERSON] ( її другий чоловік), який його виховує та про нього піклується та є інша людина, з якою відповідачка мала шлюб. [PERSON] наполягала на зустрічах тільки у її присутності, адже для дитини не можливо зустрічатися з чужою людиною, він не знає хто це та де він 7 років пропадав я к дитині вона це пояснить. Представник позивача [PERSON] вказав, що був висновок органу опіки та піклування, яким вони заперечували проти позбавлення [PERSON] ([PERSON].) батьківських прав, тому [PERSON] написала заяву про залишення позову про позбавлення батьківських прав без розгляду. На разі є висновок органу опіки та піклування, які підтримують спілкування [PERSON] ([PERSON].) з сином - [PERSON] та позивач погоджується з таким висновком. Позивач в судовому засідання підтвердив погодження графіку визначеному в висновку органу опіки та піклування. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях представник відповідача зазначав, що позивач покинув матір з дитиною, коли [PERSON] було 5 місяців, в останнє він бачив дитину, коли йому було 3 роки, зараз же їх сину 10 років. Оскільки дитина не знає свого біологічного батька, то формат зустрічей без матері не буде в інтересах дитини. Відповідачка раніше пояснювала, що вона коли сину було десь 2-3 роки почала жити з іншим чоловіком і дитина думає, що то його тато. Крім того, позивач завжди знав в яку школу ходить син, проте ніколи не виходив на зв'язок. [PERSON] зазначила, що вона згодна, щоб позивач спілкувався з сином, проте тільки в її присутності. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, [PERSON] (в подальшому це [PERSON]) та [PERSON] 07.09.2006 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №300, [PERSON] взяла прізвище [PERSON]. У [PERSON] ([PERSON].) та [PERSON] [INFO] року народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. 28 квітня 2009 року шлюб між [PERSON] ([PERSON].) та [PERSON] було розірвано про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №70, що встановлено з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Як вбачається з позову та ніким не заперечується, малолітній [PERSON] залишився проживати з мамою [PERSON] Судом встановлено що позивач проживає в м.Київ, а відповідачка разом з їх сином проживає в м.Одесі. Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками коли це суперечить інтересам дитини. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічей батька з малолітнім сином. Позивач вказує, що з часу окремого проживання неодноразово звертався до відповідачки з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте відповідачка у зустрічах з дитиною відмовляла та йому на зустріч не йде, ігнорує, відповідачка заперечує такі твердження. [PERSON] 22.07.2017 року змінив прізвище та ім'я на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER], видане Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, копією паспорту, копією картки платника податків. Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [NUMBER] [PERSON] (колишній [PERSON]) зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З листа позивача до відповідача від 07.11.2013 року вбачається, що він намагався мирним шляхом урегулювати конфлікт між сторонами, та брати участь у виховані з дитиною, спілкуватися з ним. В листі зазначив, що на ім'я [PERSON] відкритий рахунок, на якому на той момент було 5000 грн., який буде доступний дитині, після досягненням ним повноліття (а.с.30). З Деталізації по локальним і роумінговим дзвінкам від ПрАТ «Київстар» вбачається, що в період з 01.05.2013 року по 31.08.2014 року [PERSON] ([PERSON].) намагався зв'язатися (телефонував, надсилав смс-повідомлення) з [PERSON] чотирнадцять разів (а.с.31-37). З листа Директора ТОВ «А4 плюс» [PERSON] від 13.03.2017 року вбачається, що [PERSON] познайомився з [PERSON] в середині осені 2014 року, коли останній працював у виробничому підприємстві «Pradex». [PERSON] підтверджує, що позивач постійно намагався домовитися з колишньою дружиною щодо побачення його з сином, проте дружина відмовляла або ігнорувала, тож з 2013 року йому так і не вдалося жодного разу побачити дитину. Вказав, що він не один раз спостерігав як [PERSON] ([PERSON].) спілкувався зі своєю донькою [PERSON] та йому шкода, що син позбавлений такої теплоти та батьківської любові. Охарактеризована позивача як надійного, відповідального та мирного чоловіка (а.с.137). З листа [PERSON] від 18.03.2017 року вбачається, що він знайомий з позивачем з 11 березня 2011 року. З робочих питань [PERSON] звернувся до Комісії із захисту прав людини в галузі екології та використання природних ресурсів в Одеській області при ОНН в Україні. [PERSON] працював в комісії на посаді прес-аташе, в подальшому між ними склалися дружні та довірчі стосунки. [PERSON] неодноразово був свідком того, що [PERSON] ([PERSON].) намагався урегулювати конфлікт з колишнього дружиною та спілкуватися з сином, передавав синові подарунки, велосипед та іграшки, а також надавав [PERSON] кошти для забезпечення сина (а.с.143). З Довідки вих. №12-р від 13.03.2017 року СПД ФОП [PERSON] встановлено, що [PERSON] ([PERSON].) працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді «Директор з розвитку ТМ» з 20.05. 2015 року по теперішній день (день видачі довідки 13.03.2017 року) (а.с.139). Згідно Довідки СПД ФОП [PERSON] вих.. №14-р від 13.03.2017 року про доходи встановлено, що [PERSON] ( а нині [PERSON].) на посаді директора з розвитку ТМ отримував з вересня 2016 року по грудень 2016 року заробітну плату у розмірі 1600 грн. на місяць, з січня по лютий 2017 року - у розмірі 3200 грн. (а.с.141). Характеристикою вих. №15-р від 13.03.2017 року ФОП [PERSON] охарактеризувала [PERSON] ( нині [PERSON].) як рівного, доброзичливого, привітного, чемного працівника, витриману, миролюбиву, такою, що сторониться конфліктних ситуацій людиною (а.с.140). Судом встановлено, що за виконавчим листом №2-6422 від 29.03.2011 року постановою про відкриття виконавчого провадження №47068051 від 31.03.2015 року було відкрите виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] ([PERSON].) аліментів на утримання сина [PERSON] Заборгованість по аліментам [PERSON] ([PERSON]) в розмірі 40 683,75 грн. сплатив та станом на 30.06.2018 року заборгованість по аліментам відсутня. Даний факт не заперечується сторонами та підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 02.07.2018 року. Крім того судом встановлено, що [PERSON] 01.10.2015 року зверталася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав, про що свідчить копія позовної заяви наявна в матеріалах справи (а.с.87). В подальшому позов було залишено без розгляду ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21.07.2017 року за письмовою заявою позивача ([PERSON]) (а.с.97). [PERSON] 13.05.2016 року направляла лист [PERSON] на адресу: [ADDRESS] в якому вказала, що вона ніколи не перешкоджала позивачу спілкуватися з дитиною (а.с.116). Даний лист був отриманий 06.06.2016 року (зі слів позивача лист отримала його перша дружина). В силу того, що на час, коли [PERSON] направляла [PERSON] ([PERSON].) лист в Приморському районному суді м.Одеси перебувала цивільна справа щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], суд не приймає заяву [PERSON] про те, що вона не заперечує щодо зустрічей колишнього чоловіка з сином, до уваги, оскільки щирість таких тверджень відповідача викликає сумніви. Крім того суд враховує і позицію відповідачки щодо того, що дитина знає як батька тільки одну людину, тобто її чоловіка, а позивача як батька дитина не знає. З письмових заяв [PERSON] від 01.09.2015 року, [PERSON] від 09.09.2015 року, [PERSON] від 09.09.2015 року - сусідок [PERSON] вбачається, що [PERSON] ([PERSON].) участі в виховані дитини [PERSON] не бере, зі святами не вітає, розвитком дитини не цікавиться (а.с.116-118). [PERSON] заяви були написані до звернення [PERSON] до Приморського районного суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав та мали стати одним з доказів в обґрунтування того позову. Проте, суд критично відноситься до вищевказаних заяв, оскільки заяви датовані 2015 роком, нової інформації сусіди не надали . Проте ці заяви суд не бере до уваги як належний доказ оскільки зазначені особи не були допитані як свідки. Суд приймає до уваги характеристику психо-емоційного стану [PERSON] видану Одеським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №01-Ж-23 від 23.03.2016 року, згідно якою за результатами психологічного тестування було встановлено, що [PERSON] має підвищену емоційну чутливість, яку необхідно враховувати, на всіх малюнках дитина малює свою сім'ю як мама, [PERSON] та тато [PERSON] (вітчим). На біологічного тата [PERSON] у [PERSON] велике почуття образи та розчарування. Таким чином, можна дійти висновку, що [PERSON] ( нині [PERSON].) довгий час не спілкувався з дитиною, не брав участь у його вихованні, проте причини відсутності таких стосунків між батьком та дитиною пов'язана з переїздом позивача до іншого міста, та відсутністю у нього адреси місця проживання відповідачки та зв'язку. При цьому суд також враховує бажання батька, який має такі є права як і у матері, бачитися і спілкуватися з дитиною, намаганням брати участь у його житті як батько. 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю або батьком. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. При цьому, відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування №931/01-11 від 23.01.2018 року комісія вважає за доцільне спілкування [PERSON] ([PERSON].) з малолітньою дитиною - [PERSON] за таким графіком: кожну першу суботу та неділю з 15.00 до 19.00 год. та кожну третю суботу та неділю з 15.00 до 19.00 год. без присутності матері. В день народження малолітнього, а також літні канікули (14 календарних днів) спілкування має відбуватися за бажанням та згодою дитини. Комісія вказує, що спілкування батька з дитиною має відбуватися виключно за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного і морального розвитку з урахуванням режиму дня малолітнього, особливостей його харчування, у зазначений вище спосіб та за бажанням дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що позивача має постійне місце роботи, постійний заробіток, де позитивно характеризується, ним сплачено заборгованість по аліментам, зі його слів любить свого сина, бажає приймати участь у його житті, вихованні та матеріального забезпечення, хоча і має іншу сім'ю та дітей, та відсутні будь-яка інформацію щодо негативної характеристики або зловживання наркотичними або алкогольними напоями. Крім того судом також встановлено що позивачу не було відомі нове місце проживання відповідача та їх сина, та місце його навчання, а також про відмову у зустрічах з дитиною директором школи у зв'язку з незгодою на це матері. Також суд керується ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Суд не вбачає підстав для відступлення від висновку Київської районної адміністрації ОМР, вбачає, що висновок відповідає інтересам дитини та підтверджує ті факти, що встановлені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням позиції сторін та інтересів дитини, враховуючи, що [PERSON] 10 років та він може висловлювати свою думку щодо спілкування з батьком, суд задовольняє позов частково, враховуючи висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради №931/01-11 від 23.01.2018 року та вважає за можливе визначити спосіб участі [PERSON] ([PERSON].) у вихованні [PERSON] шляхом систематичних побачень кожну першу суботу та неділю з 15 години до 19 години та кожну третю суботу та неділю з 15 години до 19 години без присутності матері; безперешкодне проведення відпустки з дитиною щороку у літній період строком до 14 діб без участі матері дитини, за згодою дитини; участю батька у спільному святкуванні дня народження сина [PERSON], [INFO], щороку 12 листопада за попередньою домовленістю з дитиною з приводу часу святкування. Щодо святкових днів України, то суд вважає за можливе залишити вирішення таких питань на розсуд батьків, за їх попередньої домовленістю та зі згоди дитини. При цьому враховуючи несприйняття відповідачкою позивача як батька дитини суд вважає доцільним визначити такі зустрічі у відсутності матері і такі зустрічі не суперечать інтересам дитини. За таких обставин, враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст. ст.141,150,157,159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, суд вважає позов [PERSON] ([PERSON].) є частково доведеним і обґрунтованим. У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial