Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 23.11.2001 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу в них [INFO] народився син - [PERSON], який проживає разом з відповідачем. З березня 2013 року їхні сімейні стосунки почали стрімко погіршуватися, що призвело до окремого проживання. Причиною погіршення шлюбних відносин стала втрата почуття любові та взаємоповаги один до одного. З квітня 2013 року позивач фактично став проживати з іншою жінкою, у зв'язку з чим їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим. На теперішній час спорів щодо поділу майна та місце проживання дитини між ними не має. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала суду заяву згідно з якою вона просила розглядати справу за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 581 (а.с. 3) 23 листопада 2001 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 521 (а.с. 4), [INFO] в них народився син - [PERSON], батьком якого записаний позивач по справі. Дитина на теперішній час мешкає разом із матір'ю. Спільне життя у подружжя не склалося, причиною припинення шлюбних відносин стала втрата почуття любові та взаємоповаги один до одного. З квітня 2013 року позивач фактично став проживати з іншою жінкою, у зв'язку з чим їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, враховуючи, що спорів з приводу розподілу спільного майна та місця проживання дитини подружжя не має, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved