Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з нарахованої але не виплаченої заробітної плати, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 36408,95 грн., відрахувавши з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі. Свій позов мотивує тим, що він працював на підприємстві ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді водія автотранспортних засобів з 16.09.2004 року. 09.02.2018 року, звільнився за власним бажанням згідно ст. 38 ч. 3 КЗпПУ у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, на підставі Наказу № 481-к від 08.02.2018 року. Відповідно до ст. 116 КЗпПУ і Закону України «Про оплату праці», підприємство повинно здійснити повний розрахунок із звільненого особою у день звільнення. ПАТ «Запоріжжяобленерго» вимоги закону не виконало, заробітну плату йому не виплатило. На день звільнення, 09.02.2018 року, заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед ним по зарплаті складала 64 885,43 грн. Вказану суму заборгованості по заробітній платі йому виплачено лише 05.07.2018 року. Внаслідок того, що відповідач фактично розрахувався з ним у повному обсязі лише 05.07.2018 року, тому він звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 36 408,95 грн. Судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.07.2018 року № 320/5352/18, з ПАТ «Запоріжжяобленерго» стягнуто зазначену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Однак Ухвалою від 17.08.2018 року, за заявою відповідача судовий наказ був скасований, тому він звернувся до суду з позовом. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 серпня 2018 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачеві запропоновано подати відзив на позов. В судове засідання позивач не з'явився, від його представника - адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин суд на підставі ч. 4 ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При судовому розгляді встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді водія автотранспортних засобів з 16.09.2004 року. 09.02.2018 року, звільнився за власним бажанням згідно ст. 38 ч. 3 КЗпПУ у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, на підставі Наказу № 481-к від 08.02.2018 року, що підтверджується копією трудової книги (а.с.6). На день звільнення, 09.02.2018 року, заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед позивачем по зарплаті складала 64 885,43 грн. (а.с.7). Вказану суму заборгованості по заробітній платі відповідач виплатив [PERSON] у повному обсязі лише 05.07.2018 року. Згідно зі ст. 117 КЗпПУ, у разі несвоєчасного розрахунку Роботодавець повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до моменту фактичного розрахунку. Згідно наданого позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день звернення до суду складає 36 408,95 грн., яка складається з наступного: Дата звільнення - 09.02.2018 рік Розрахунковий період: грудень 2017 року - січень 2018 року: Грудень 2017 року: заробітна плата - 6 913,71 грн., робочих днів - 20; Січень 2018 року: заробітна плата - 8 475,64 грн., робочих днів - 21. Середній заробіток: (6 913,71 грн. + 8 475,64 грн.)/(20 робочих днів + 21 робочий день)= 375,35 грн. Кількість робочих днів, що припадають на час затримки виплати заробітної плати: Лютий 2018 року (з 10.02.2018) - 13 робочих днів; Березень 2018 року - 21 робочий день; Квітень 2018 року - 20 робочих днів; Травень 2018 року - 20 робочих днів; Червень 2018 року - 20 робочих днів; Липень 2018 року (по день виплати заборгованості - 05.07.2018 року) - 3 робочих дні. За період з 09.02.2018 року по 05.07 2018 року, кількість робочих днів прострочення виплати заробітної плати складає 97 робочих днів. Сума, що підлягає сплаті на користь позивача підприємством - Відповідачем за затримку розрахунку при звільненні складає: 97 робочих днів х 375,35 грн. = 36 408,95 грн. Тому, за вимогами законодавства про працю відповідач повинен сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36 408,95 грн. Таким чином, судом встановлено, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Позивач на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved