Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № КФ (03) 69-08 від 27 березня 2008 року в розмірі 241 452,97 грн. в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~414,53 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомленим належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 27 березня 2008 року між ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено договір № КФ (03) 69-08 від 27 березня 2008 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 250 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік з кінцевим терміном повернення 26 березня 2018 року Відповідно до умов договору, позичальник зобовязався повернути банку кредит не пізніше термінів, передбачених графіком до кредитного договору та п. 1 цього договору, оплатити банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі та в порядку визначеному кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на 10 серпня 2015 року заборгованість становить 241\~452,97 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) 106\~273,00 грн., заборгованість за відсотками (в тому числі прострочені) 40\~375,97 грн., пеня за період з 12 серпня 2014 року по 11 серпня 2015 року 94\~804,00 грн. Згідно з ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він .... не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З вимог ст. 1050 ЦК України вбачається що, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати проценти, передбачені договором. Також, відповідно до п. 8.1. кредитного договору визначено, що банк має право достроково стягнути суму виданого кредиту, відсотків за користування кредиту, у випадку порушення позичальником умов цього договору та/або умов договору застави, відхилення від банківського контролю, погіршення фінансового стану позичальника, визначеного за методикою банку, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на 1 календарний місяць. 10 вересня 2014 року позивачем була надіслана відповідачу вимога по виконанню порушеного зобовязання, яка була залишена без відповіді та задоволення. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач неналежним чином виконує свої зобовязання по кредитному договору, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості за договором № КФ (03) 69-08 від 27 березня 2008 року в сумі 241\~452,97 грн. Крім того, з урахуванням ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~414,53 грн.

Outcome: approved