Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 19.01.1994 року, шлюб зареєстрований у [INFO], актовий запис №3. Сімейне життя з відповідачем не склалося, останнім часом не підтримують подружніх стосунків. Основною причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння і довіри. Крім того, між сторонами вже не існує ніяких почуттів, у них різні погляди на життя та різні інтереси. Фактично шлюб існує формально, тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Суду пояснив, що протягом наданого судом строку для примирення сторони не помирилися. На даний час спільні з відповідачем діти вже повнолітні. Позивач вважає, що шлюб зберегти на майбутнє неможливо, а тому просить шлюб розірвати. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином (а.с.17). Суд, за згодою позивача та, враховуючи вимоги ст.ст.224-226 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 19.01.1994 року зареєстрували шлюб у селі Голинь Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім'ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Окрім того сторонам надавався термін для примирення, однак сторони не помирилися і позивач вважає, що їхню сімю зберегти неможливо та просить шлюб розірвати. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення судом обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення не відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 Сімейного кодексу України і суперечить його інтересам. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. \~ Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved