Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщення за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстровані та проживають: його дружина [PERSON] ., його діти [PERSON] разом із чоловіком - [PERSON] та сином - [PERSON] , [PERSON] , а також онука - [PERSON] , [INFO] , з трьома малолітніми дітьми- [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дітей внесені у свідоцтва відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Протягом останніх п`яти років відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, народжує дітей від незнайомих випадкових чоловіків, при цьому залишаючись байдужою до дітей, повністю ігноруючи батьківські обов`язки. Відповідач [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків ч.1 ст. 184 КУпАП, а також за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідач голосно висловлювала образи та погрози застосування фізичного насильства до членів родини, кидалася у бійку з дитиною на руках, висловлювалась нецензурною лайкою. У зв`язку з чим двічі працівниками поліції складено термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.08.2020 р. [PERSON] позбавлена батьківських прав. Цим же рішенням дочка позивача - [PERSON] , призначена опікуном над малолітніми онуками. Відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради № 94 від 23.02.2021 діти набули статусу дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідач з червня 2020 не проживала з дітьми, періодично з`являлась в нетверезому стані, влаштовувала скандали, бійки і зникала. З того ж часу зовсім не проживає і навіть не приходить додому. На теперішній час місце проживання [PERSON] невідомо. Ніхто відповідачці не чинив перешкод у користуванні та проживанні в спірному будинку, відповідачка за власною волею не проживає у вказаному будинку. Позивач, як власник житлового будинку, та [PERSON] , як опікун дітей, вважають недоцільним можливість подальшого проживання в одному житловому приміщенні дітей та матері, позбавленої батьківських прав, яка продовжує зловживати алкоголем, не змінила свій спосіб життя. У зв`язку з чим позивач, як власник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі на підставі наявних у справі доказів, ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала, відзив на позов не надала. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, р. №7-105, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 13.02.2007 року за №17698693. Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30.07.2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , є онукою позивача [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , [INFO] , має трьох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Рішенням Київського районного суду м. Харкова № 953/9231/20 від 23.08.2020 р. позбавлено батьківських прав [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресом: [ADDRESS] , відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Призначено опікуном [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресом: [ADDRESS] , над малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.02.2021р. №94 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно листа начальника сектору ювенальної превенції ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Коновалова А. від 09.03.2021р. №2776/119/61/2021 згідно інформації, якою володіє ХРУП №1, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не мешкає, місце мешкання її невідоме. [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків ч.1 ст. 184 КУпАП, та за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно акту від 16.09.2021р., складеного [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , з липня 2020 року в будинку [ADDRESS] не проживає, її речі за місцем реєстрації відсутні, місце її проживання невідоме. Протягом останніх п`яти років [PERSON] вела аморальний спосіб життя, часто знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] понад один рік, яких-небудь дій з боку відповідача, що підтверджують факт збереження за собою спірної житлової площі, судом не встановлено. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За таких обставин, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного і

Outcome: approved