Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 16.08.1993 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Кутищенській сільській Раді народних депутатів, актовий запис № 6. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. Вказує, що останній рік він з відповідачкою разом не проживає, як чоловіка вона його не поважає, як такої сім'ї у них вже давно немає, тому зберегти її надалі не можливо. Кожен проживає своїм життям, своїми інтересами, а тому надалі проживання та збереження шлюбу втратило будь-який сенс, просив шлюб розірвати. В судове засідання Позивач [PERSON] не з'явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить його задовольнити та розгляд справи провести у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає не заперечує щодо його задоволення та просила розгляд справи провести без її участі. Також просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 серпня 1993 року між Позивачем та Відповідачкою у Кутищенській сільській Раді народних депутатів зареєстровано шлюб (а.з. № 6), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилася двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми (а.с. 4, 5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи письмову заяву Відповідачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved