Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду до відповідача з позовом про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0, 0495 га., розташовану за адресою:м. Миколаїв, вул. Очаківська (Варварівка), 116-А, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4810137200:16:024:0022 та житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами № 116-А по вулиці Очаківській у місті Миколаєві - в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 18.10.2015 року. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2001 року проживає за вищевказаною адресою. У встановлений законодавством України шестимісячний строк після смерті вітчима вона до нотаріальної контори не звернулася, оскільки вважала, що факт її проживання зі спадкодавцем і є свідченням того, що вона прийняла цю спадщину. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 травня 2001 року [PERSON] придбав житловий будинок №116-А по вул. Очаківській у м. Миколаєві. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.06.2013 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0495 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по вул. Очаківська (Варварівка),116а в м. Миколаєві. За час свого життя,25 вересня 2013 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів [PERSON] 18 жовтня 2015 року [PERSON] помер Після його смерті відкрилася спадщина. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима, позивачу нотаріусом 05.04.2017 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до відповідей Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 01.06.2017 року, приватного нотаріуса миколаївського міського нотаріального округу від 02.06.2017 року, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 18.10.2015 року не заводилась. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт проживання позивача за вищевказаною адресою однією сімєю з [PERSON] підтверджується письмовими поясненнями - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Акт про проживання від 18.04.2017 р.). Враховуючи те, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті вітчима [PERSON], суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за заповтіом. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved