Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що 11 лютого 2018 року приблизно о 19.00 годині по вул.Сигнальна в с.Пологи Пологівського району Запорізької області відбулася ДТП за участю автомобіля марки Volvo д/н [NUMBER] з причепом «Schmitz» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб відповідно до полісу АК/7550124, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Враховуючи наслідки ДТП, позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Спричинена матеріальна шкода проявилася у витратах, понесених позивачем на поховання свого загиблого батька [PERSON] в розмірі 7200,00 грн. Моральна шкода проявилася у душевних стражданнях та переживаннях, які позивач переніс через загибель свого батька. Розмір належного позивачу страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, становить 44676,00 грн. Проте, відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 25938,00 грн., яка складається з: 3600,00 грн. - витрати на поховання; 22338,00 грн. - моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Зважаючи на викладене, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на свою користь суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, та витрат на поховання у розмірі 25938,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. 18 листопада 2019 року від представника за довіреністю ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Мамедової І.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому страховик просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та, зокрема, зазначено, що постановою про закриття кримінального провадження від 31 травня 2018 року встановлено, що водій автомобіля Volvo FH 12.420 р.н. [NUMBER] з причепом «Schmitz WF-I8» р.н. [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП; в діях водія [PERSON] порушень ПДР України не вбачається; в діях пішохода [PERSON] вбачається порушення вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України; в момент ДТП [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння; причиною дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких загинув. Таким чином, у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - [PERSON] як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та [PERSON] , чия вина встановлена постановою про закриття кримінального провадження від 31 травня 2018 року. Отже, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу, що складається з відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого у розмірі 22338,00 грн., що розраховано відповідно до формули: (3723,00 х 12) : 2 = 44676,00 грн. : 2 (кількість осіб, відповідальних за завдання шкоди) = 22338,00 грн., та витрат на поховання у розмірі 3600,00 грн., що розраховано відповідно до формули: 7200 : 2 =3600,00 грн. Таким чином, представник відповідача наголошує, що виплата страхового відшкодування була здійснена страховиком у повному обсязі у порядку, передбаченому законом. Також представником відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу без зазначення певної суми. 09 грудня 2019 року представник [PERSON] - адвокат Стефківський В.І. надіслав до суду відповідь на відзив, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі та, зокрема, зазначив, що відповідач абсолютно незаконно виплатив тільки половину належного позивачу страхового відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною і передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи, що підтверджується судовою практикою (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року по справі №751/8121/17, постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року по справі №352/342/17, постанова Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року по справі №606/1637/18). Положення пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на які посилається відповідач, застосуванню не підлягають, оскільки у них йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода [PERSON] застрахована не була. Таким чином, відповідач помилково вважає, що розмір заподіяної шкоди ділиться на кількість будь-яких осіб, які були учасниками ДТП, та безпідставно недоплатив половину належного позивачу відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою. 16 грудня 2019 року від представника за довіреністю ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Мамедової І.Р. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких страховик категорично не погоджується з позицією позивача та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції зазначено, що в межах кримінального провадження було встановлено, що ДТП сталася за умови одночасного руху пішохода та забезпеченого транспортного засобу, які були учасниками дорожнього руху, тобто шкода завдана сукупними діями зазначених осіб. Нормою п.36.3 ст.36 спеціального Закону передбачено поділ страхового відшкодування на кількість осіб (не транспортних засобів або джерел підвищеної небезпеки), сукупними діями яких завдано шкоди та які були учасниками ДТП, отже, в даному випадку повинна застосовуватися виключно ця спеціальна норма, тому розрахунок страховика є вірним. Судом повинно бути враховано дії пішохода [PERSON] та наслідки таких дій, а також здійснено оцінку дій кожного з учасників дорожнього руху, зокрема, на їх відповідність ПДР. Про місце, дату і час розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Стефківський В.І., який приймав участь у судовому засіданні 19 грудня 2019 року, в судове засідання 10 лютого 2020 року надав заяву про завершення розгляду справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримано у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю Мамедова І.Р. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 10 лютого 2020 року не здійснювалося. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем і його представником, заперечення відповідача щодо задоволення позовних вимог, дослідивши письмові докази, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 11 лютого 2018 року приблизно о 19.00 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volvo FH 12.420» р.н. [NUMBER] з причепом «Schmitz WF-I8» р.н. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул.Сигнальна в с.Пологи Пологівського району Запорізької області з боку м.Гуляйполе в напрямку м.Пологи, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався в попутному з ним напрямку. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Постановою старшого слідчого Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 31 травня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018080320000125 11 лютого 2018 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14 лютого 2018 року, [PERSON] [INFO] помер [INFO] у с.Пологи Пологівського району Запорізької області. Позивач [PERSON] є сином померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 28 лютого 1993 року відділом РАЦС Шевченківського району м.Запоріжжя. [PERSON] були понесені витрати на ритуальні послуги в розмірі 7200 грн., що підтверджується копією товарного чеку та квитанції до прибуткового касового ордера від 11 лютого 2018 року та не оспорюється відповідачем. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volvo FH 12.420» р.н. [NUMBER] з причепом «Schmitz WF-I8» р.н. [NUMBER] , була застрахована у відповідача - поліс АК7550124, виданий ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», цей факт не заперечується сторонами. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volvo FH 12.420» р.н. [NUMBER] з причепом «Schmitz WF-I8» р.н. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу АК7550124 в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», [PERSON] , який є сином загиблого [PERSON] , звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з повідомленням про ДТП та заявами про відшкодування моральної шкоди в розмірі 44676,00 грн., а також витрат на поховання в розмірі 7200,00 грн. З листа ПрАТ «СК «Арсенал Стархування» від 08 лютого 2019 року вбачається, що на рахунок [PERSON] , представника за довіреністю [PERSON] , було перераховано 25513,00 грн. згідно страхового акту №109.01402218-1 від 11 січня 2019 року - страхове відшкодування у зв`язку зі смертю [PERSON] внаслідок ДТП, що сталася 11 лютого 2018 року. З листа ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» від 10 квітня 2019 року вбачається, що при визначенні розміру страхового відшкодування було враховано факт порушення пішоходом [PERSON] вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху України, що стало причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування було визначено шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість осіб - учасників ДТП. Відповідно п.36.2 ст.36 Закону було прийняте рішення щодо доплати страхового відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 434,22 грн. з них: 425,00 грн. - витрати на поховання; 9,22 грн. - сума пені за період прострочення з 20 березня 2019 року по 10 квітня 2019 року, що не заперечується сторонами. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд приходить до наступного. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а, отже, врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з положеннями п.27.3 ст.27 Закону, Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 11 лютого 2018 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 3723,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 44676,00 грн (3723 х 12=44676,00). Оскільки у загиблого [PERSON] є син [PERSON] , то йому належить відшкодування моральної шкоди у розмірі 44676,00 грн, яку і повинен був виплатити відповідач. Крім того, відповідно до п.27.4 ст.27 Закону, Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання, за умови надання йому документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. [PERSON] були понесені витрати на поховання в розмірі 7200,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку та квитанції до прибуткового касового ордера від 11 лютого 2018 року та не оспорюється відповідачем. Оскільки зазначені витрати на поховання у сумі 7200,00 грн. не перевищують встановлений даним законом мінімальний розмір, з урахуванням їх підтвердження відповідними документами, вони підлягають виплаті відповідачем. Що стосується доводів відповідача, який зазначає, що страхове відшкодування позивачеві має розраховуватись відповідно до ст.36.3 Закону шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження по факту ДТП, у якій загинув [PERSON] , встановлено порушення ПДР з боку саме пішохода, суд з такими доводами страховика не може погодитися з огляду на наступне. Пунктом 36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. На переконання суду, вказане положення Закону у випадку, що розглядається, не застосовується, оскільки смерть [PERSON] настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг уникнути наїзду на пішохода. Шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, як це визначено частиною третьою статті 1193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку, тому у зв`язку з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю потерпілого у межах встановленого ліміту відповідальності лежить на ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» як на страховику. Положення пункту 36.3 ст.36 Закону стосується того випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження страховика про те, що порушення потерпілим ПДР і наїзд на нього згаданим транспортним засобом є взаємопов`язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, є помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні вимог Правил дорожнього руху, але за відсутності у нього умислу на заподіяння собі шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Стосовно доводів відповідача щодо відмови в задоволенні позову у зв`язку з тим, що саме груба необережність потерпілого, його нехтування правилами безпеки руху сприяла в даному випадку виникненню ДТП, суд зазначає наступне. Так, за змістом ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, спеціальним Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено саме ліміт страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) без визначення випадків зменшення цього розміру, зокрема, залежно від ступеня вини потерпілого. Крім того, відповідно до ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до Страховика з вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в межах ліміту відповідальності, зменшенню такий розмір відшкодування не підлягає. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що при нарахуванні страхових виплат позивачу відповідач не посилався на необхідність зменшення відшкодування у зв`язку із наявністю вини потерпілого, мотивувавши відповідний розмір сум, що підлягають виплаті, виключно нормами ст.36.3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно застосував норми ст.36.3 Закону, тобто здійснив ділення страхової виплати, належної позивачу на два, а тому є всі підстави для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» недоплачене страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання в розмірі 25938,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України. Відповідно до ст.ст. 133, 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До позовної заяви, в якій міститься вимога про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом Стефківським В.І. до матеріалів справи були долучені: копія договору про надання правової допомоги та додаток до нього від 22 березня 2019 року, копія детального розрахунку робіт (наданих послуг) від 11 червня 2019 року; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правової допомоги від 14 червня 2019 року. Так, згідно додатку до договору про надання правової допомоги від 22 березня 2019 року, плата за надані адвокатом послуги становить 1000 грн. за 1 годину роботи. Згідно детального розрахунку робіт адвокатом було витрачено на підготовку та подання позову 6 годин. Проте, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо) до матеріалів справи долучено не було. У справі «Георгуліс та інші проти Греції» (Georgoulis and others v. Grece) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його практикою відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, розумний характер їх розміру. Суд відзначив, що у цій справі на обґрунтування вимоги про відшкодування судових витрат не було надано підтверджуючих документів, які дозволили б йому точно розрахувати ці витрати. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або неврахування кожного доказу (групи доказів). Суд, детально проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь 6000,00 грн. витрат з правової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не надано суду жодних доказів про понесення таких витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за подачу даного позову про стягнення страхового відшкодування на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, судовий збір слід стягнути на користь держави з відповідача у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial