Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі заяви відповідачки від 23 вересня 2009 року їй банком було надано кредит на суму 6290 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 15 січня 2018 року її заборгованість склала 13547,77 грн. Просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 13547,77 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 5 березня 2018 року було відкрито провадження в даній справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачка 02 квітня 2018 року подала відзив на позов, в якому просила врахувати ст. 549 ЦК України, а також застосувати строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення неустойки по 01 лютого 2017 року. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі заяви відповідачки від 23 вересня 2009 року їй ПАТ КБ «Приватбанк» було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом /а.с. 8-25/. Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 15 січня 2018 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, склала 13547,77 грн. та складається з: 2315,82 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4580,6 грн. заборгованість за відсотками, 5530,03 грн. пеня, 1121,32 грн. заборгованість по штрафам /а.с.5-7/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Враховуючи викладене, оскільки відповідачка ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, останній щомісячний платіж по кредитному договору вона /[PERSON]Д./ здійснила 06 квітня 2017 року, перервавши таким чином перебіг строку позовної давності, позивач звернувся до суду з позовом 12 лютого 2018 року /а.с.35/, тобто в межах строку позовної давності, а тому підстав для застосування строку позовної давності немає, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 12\~426,45 грн., яка включає в себе: 2315,82 грн. тіло кредиту, 4580,6 грн. нараховані відсотки, 5530,03 грн. пеня. Згідно правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне в частині позову щодо стягнення з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми нарахованого штрафу у розмірі 1121,32 грн. відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1762 грн.

Outcome: partial