Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] та [PERSON] про зміну порядку користування приміщеннями в квартирі, що належить на праві спільної часткової власності. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.07.1996 року квартири [ADDRESS] передана у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру припинено та визначено частки кожного з них по 1/3. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.02.2017 року встановлено порядок користування в квартирі, згідно якого позивачу виділено в користування кімната 2-4 площе. 18,9 кв.м., [PERSON] - кімнату 2-5 площею 20,20 кв.м., [PERSON], - кімнату 2-3 площею 17,30 кв.м. інші приміщення квартири залишено в загальному користуванні. Зазначив, що після розірвання шлюбу із [PERSON] у нього виникають перешкоди у користуванні виділеною йому житловою кімнатою, оскільки вона є не є відокремленою та щоб до неї зайти потрібно пройти через кімнату 2-5 яка виділена [PERSON] або ж через кімнату 2-3 яка виділена за [PERSON]. При цьому відповідачка [PERSON] у спірній квартирі не проживає, виділена їй кімната зачинена, внаслідок чого пройти через неї до своєї кімнати позивач не може, як і не може пройти до свого приміщення через кімнату [PERSON] оскільки вона також її постійно зачиняє. Враховуючи те, що позивач фактично позбавлений реального володіти та користуватися кімнатою 2-4 площею 18,9 кв.м. просив суд змінити порядок користування в квартирі, а саме виділити [PERSON] кімнату 2-5 площею 20,20 кв.м., [PERSON] кімнату 2-4 площею 18,90 кв.м., а позивачу виділити кімнату площею 17,30 кв.м.. Інші приміщення: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, передпокій ,комору - залишити в загальному користуванні. Від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого з доводами позивача не згідні, оскільки його ствердження про наявність перешкод у користуванні ним виділеної кімнати не відповідають дійсності. Відповідач [PERSON] є лежачою хворою яка потребує постійного догляду. Такий догляд здійснює [PERSON] яка є її дочкою. Міжкімнатні двері у спірній квартирі взагалі не зачиняються, а отже доводи позивача є неправдивими. Крім того зазначили, що позивач не проживає у вказаній квартирі з моменту подачі позовів до суду та на зв'язок не виходив. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача - адвокатом [PERSON] надано відповідь на відзив згідно якого позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Від їх представника - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнали та проти задоволення позову в межах заявлених вимог не заперечують. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Заочним рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та визначено частки [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площе., 94,90 кв.м. рівними ,по 1/3 частки у кожного. Право спільної сумісної власності на квартиру припинено (а.с.11,12). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.02.2017 року встановлено порядок користування в квартирі [ADDRESS], а саме: виділено [PERSON] кімнату 2-4 площею 18,90 кв.м., [PERSON] кімнату 2-5 площею 20,20 кв.м., [PERSON] кімнату 2-3 площею 17,30 кв.м., інші приміщення, а саме: кухню площею 11,10 кв.м., ванну кімнату площею 4,10 кв.м., вбиральню площею 1,10 кв.м., коридор площею 5,90 кв.м., передпокій площею 11,60 кв.м., комору (вбудовану шафу) - залишено в загальному користуванні (а.с. 14). Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Так відповідно до ч.1, ч.2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як встановлено спірна квартира складається із трьох кімнат: 2-3 площею 17,30 кв.м., 2-4 площею 18.90 кв.м. та 2-5 площею 20,20 кв.м.. Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], кімната 2-4, яка відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.02.2017 року виділена позивачу не має відокремленого входу, натомість вхід до неї можливий через кімнату 2-3 чи кімнату 2-5 які виділено відповідачам (а.с. 9, 13). Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.01.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Із досліджених матеріалів справи судом встановлено, що сторони - співвласники квартири не можуть у добровільному порядку досягти згоди між собою, щодо користування квартирою. Враховуючи наявність спору між співвласниками, щодо користування виділеними приміщеннями квартири, відсутність відокремленого входу до кімнати 2-4 яку виділено позивачу, а також те, що площа кімнати 2-3 яку просить виділити у користування позивач є меншою ніж та яка йому виділена, однак має відокремлений вхід та визнання відповідачами позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню

Outcome: approved