Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, у якому просить відповідачів визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначив, що він є співвласником 1/2 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.08.1994. Перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 1997 року. Від шлюбу мають спільну повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] 05.11.1998 року зареєструвалась в належній йому квартирі. Після народження донька [PERSON] також була зареєстрована в квратирі. Шлюб розірвано 28.04.2009 р. Відповідачі зареєстровані та проживали у квартирі як члени його сім`ї, однак з 2008 року після припинення подружніх стосунків з [PERSON] відповідачі не проживають у квартирі без поважних причин. Позивач в судове засідання не з`явився, у наданій до суду позовній заяві зазначив про розгляд справи у без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про час, дату і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Клопотання про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів до суду не надходило, тому суд, за письмової згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу та його матері [PERSON] на правіспільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.08.1994 року(а.с.6). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції Луганської області від 30.04.2009 року, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28.04.2009 року, актовий запис № 47 (а.с.7). Шлюб між сторонами зареєстровано після набуття позивачем права власності на квартиру. Отже, відповідачі не є власниками квартири, зареєстровані у квартирі, як члени сім`ї власника, але не проживають з 2008 року без поважних причин, що підтверджується актом, складеним депутатом Попаснянської міської ради Калініною К.С. у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] від 02.06.2020 року (а.с.8). Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє осіб права користування займаним приміщенням. Вселившись до спірної квартири, відповідачі набули право користування цим житлом, як члени сім`ї власника. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі не проживають у зазначеній квартирі понад один рік. Відповідачами не надано суду доказів на підтвердження поважності причин не проживання у приміщенні. Оскільки між позивачем та відповідачами відсутні інші домовленості щодо користування житлом (суду не надано доказів на підтвердження їх наявності), враховуючи, що у судовому засіданні підтверджено факт відсутності відповідачів у квартирі понад один рік, не надано доказів щодо поважних причин такої відсутності, суд доходить висновку про наявність передбачених підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного та ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved