Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на майно за набувальною давністю. До підготовчого судового засідання позивач не з`явився, просив суд справу слухати за його відсутності, підтримав позовні вимоги вказані в позовній заяві, про що подав до суду відповідну письмову заяву. Судом встановлено, що позивач, з 2007 року, почав проживати в житловому будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 44,60 кв.м., житловою площею 25,20 кв.м. та користуватися земельною ділянкою, площею 0,2497 га., яка розташована по [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю, серія IV-КВ № 021438. Власник житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] , тривалий час проживає за іншою адресою, при цьому житловим будинком та земельною ділянкою користується позивач, утримує їх в належному стані, сплачує всі комунальні послуги, проводить як косметичний так і капітальний ремонти житлового будинку, обробляє земельну ділянку. Позивач добросовісно проживає в житловому будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 44,60 кв.м., житловою площею 25,20 кв.м. та користується земельною ділянкою, площею 0,2497 га., фактично з 2007 року, тобто він відкрито володіє нерухомим майном, оскільки звернень державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб з приводу незаконного проживання в житловому будинку та користування земельною ділянкою не отримував, безперервно володіє нерухомим майном з вищевказаного періоду більше десяти років, тобто без переривання строків його володіння за підстав передбачених законом, а тому вважається таким, що правомірно за набувальною давністю набув право власності на вказане нерухоме майно. Вказані обставини встановлені матеріалами справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п.1,2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку\~або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідач Пустоварівська сільська рада Сквирського району Київської області до проведення підготовчого судового засідання позов визнала, заперечень не надала, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч.3 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Outcome: approved