Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки /паю/ розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Іванівської сільської ради, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER], позивач є спадкоємцем другої черги за законом, спадкоємці першої черги відсутні, він прийняв спадщину після смерті сестри, однак нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадкових прав в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] на земельну частку /пай/ розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Іванівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Іванівської сільської ради та про визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2016 року по справі № 357/5843/16-ц 2-о/357/168/16, яке набрало законної сили 09.08.2016 року, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме: що вона являється його рідною сестрою; встановлено факт прийняття спадщини [PERSON], яка відкрилася після померлої [INFO] [PERSON], що слідує з копії рішення суду. За ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На ім'я спадкодавця було оформлено сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER], яка розташована в межах Іванівської сільської ради Білоцерківського району, розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах, сертифікат зареєстровано 27.12.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № 374, що слідує з копії цього сертифіката. В оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну частку /пай/ позивачу нотаріусом відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку на ім'я спадкодавця. Наведені обставини стверджуються постановою державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. від 04.10.2016 року. В постанові зазначено також про те, що у справах Узинської міської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 235/2016 щодо майна померлої [INFO] [PERSON], згідно якої спадкоємцем за законом є брат [PERSON], який фактично прийняв спадщину, інших спадкоємців немає. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що спадкові відносини регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати , застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року про спадкування, оскільки спадкодавець померла [INFO] і спадщину було прийнято до 01.01.2004 року. За ст.524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу /ст.525 ЦК/. Згідно ст.529 цього Кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.530 ЦК при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері /друга черга/. Згідно положень ст.549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено і вказано вище, заповіту спадкодавець не залишила, спадкоємці першої черги за законом відсутні, а позивач, який належить до спадкоємців другої черги, фактично прийняв спадщину після смерті своєї сестри. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до довідки Іванівської сільської ради Білоцерківського району від 26.09.2016 року, згідно сертифіката на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER], виданого [PERSON], їй належить право на земельну частку /пай/ площею 3,840 га, яка позначена на схемі поділу земель ТОВ ФК «Агро-Лідер-Україна» с. Іванівка під № 16. Управлінням Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області надано довідку про те, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ по КСП «Світанок» рахується сертифікат серії [NUMBER] за померлою [PERSON] за № 374, розміром 3,84 умовних кадастрових гектарів. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також вказується на те, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку /пай/ основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку /пай/. Отже, як встановлено судом і вказано вище, право на земельну частку /пай/ сестри позивача було посвідчено відповідним сертифікатом, який вона одержала за життя, державний акт на земельну частку /пай/ не виготовлявся, до позивача, який прийняв спадщину після смерті сестри, перейшло право на земельну частку /пай/. Але позивач позбавлений можливості оформити спадщину на вказану земельну частку /пай/, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. А тому суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON], право власності на земельну частку /пай/, яка належала померлій згідно сертифіката серії [NUMBER] від 27.12.1996 року розміром 3,84 в умовних кадастрових га, оскільки іншого способу захисту прав позивача не існує.

Outcome: approved