Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між ним та відповідачами, зареєстрованого на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в «Журналі реєстрації угод по об`єктам нерухомості», реєстраційний №98-401М від 06.02.1998 року. Підставою звернення до суду позивач вказує те, що на даний час він позбавлений можливості реалізувати усі складові набутого їм права власності, а саме право розпорядження належним йому нерухомим майном. Позивач у судовому засіданні участі не приймав, однак його представник надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без їх участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судовому засіданні участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку. Про причини неявки до суду не повідомили, відзиви на позовну заяву або пояснення по суті позовних вимог до суду надано не було. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що достатньо підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 6 лютого 1998 року [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в «Журналі реєстрації угод по об`єктам нерухомості», реєстраційний № 98-401М від 06.02.1998 року, була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру [PERSON] 10.02.1998 року було зареєстровано в Одеському Міському Бюро Технічної інвентаризації та Реєстрації об`єктів нерухомості під №388 - стор 32- кн. 263пр, про що свідчить відмітка на зворотному боці договору купівлі - продажу, копія якого надана до матеріалів справи. Як вбачається з оспорюваної угоди продавцями виступали відповідачі по справі: [PERSON] , який діяв як від свого імені, так і від імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , право власності яких на зазначену квартиру встановлювалось на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого КЕЧ Одеського району від 27.01.1998 р., р.№ 3-11348, зареєстрованого Одеським МБТІ 30.01.1998 р. під № 388 стор.32 кн.263 пр. Згідно п. 6 названого договору купівлі - продажу нерухомого майна, [PERSON] сплатив продавцям кошти за продане нерухоме майно у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень, які отримані ними до його підписання. Таким чином, сторони домовилися щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується його змістом, та повністю виконали угоду відповідно до умов договору. Після звільнення відповідачами квартири, позивач, разом з членами своєї родини, оселився в ній, вони набули постійну реєстрацію за вказаною адресою, яка є незмінною до цього часу. Викладені обставини підтверджуються відповідною відміткою у паспорті позивача. Позивач до теперішнього часу сплачує усі комунальні та інші платежі за користування набутою квартирою, здійснює поточні ремонти та виконує всі обов`язки по належному утриманню придбаного нерухомого майна. Судом встановлено, що предмет угоди був дійсно переданий від продавців покупцю, його право власності на нього в установленому порядку зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується матеріалами справи, які були дослідженні у судовому засіданні. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. Відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах, враховуючи наведені норми, суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним.

Outcome: approved