Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням останніх збільшень (в редакції від 26.06.2017 р.), просить стягнути суму відсотків за період з 09.09.2015 р. по 08.06.2017 р. в розмірі 35 013,7 грн. та суму інфляційних нарахувань за період з 15.07.2015 р. по 08.06.2017 р. в розмірі 39 007,0 грн., мотивуючи тим, що 01.12.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової поворотної позики на суму 100 000,0 грн. строком до 01.12.2012 р., а з послідуючими змінами - до 29.12.2013 р. В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.09.2015 р. було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за даним договором. 08.06.2017 р. відповідач перерахував позивачу стягнуту судовим рішенням заборгованість згідно виконавчого листа. Договором від 01.12.2011 р. (п.7.2) передбачена сплата відсотків в розмірі 20% річних в разі неповернення суми, в зв'язку з чим, обґрунтовуючи вимоги ст.625 ч.2 ЦК України, просить стягнути суму відсотків та суму індексу інфляції від суми заборгованості. До початку судового засідання позивачем подана заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він просить задовольнити його позов в позовному обсязі та не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлялвся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та відповідачем ДП «Укртранснафтопродукт» 01.12.2011 р. був укладений договір безвідсоткової поворотної позики на суму 100 00,0 грн. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.09.2015 р. (справа № 761/39306/14-ц) за позовом [PERSON] до ДП «Укртранснафтопродукт» про стягнення грошових коштів за вищевказаним договором позики з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики від 01 грудня 2011 року в розмірі суми основної заборгованості - 100 000 гривень; відсотки за користування вказаними коштами за період з 30.12.2013 року по 08.09.2015 року в сумі - 33 863,01 грн.; штраф за період з 30.12.2013 року по 29.12.2014 року в сумі - 20 000 грн. та інфляційні нарахування за період з 30.12.2013 року по 14.07.2015 року в розмірі - 75 700 грн. та судовий збір в розмірі - 2295,63 грн., а всього в розмірі - 231 858 (двісті тридцять одну тисячу вісімсот п»ятдесят вісім) гривень 64 коп. Вищевказане судове рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 03.12.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 р. На підставі ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищевказаним рішенням суду 1 інстанції, яке набрало законної 03.12.2015 р., було встановлено факт укладання між сторона договору безвідсоткової позики від 01.12.2011 р., невиконання відповідачем своїх зобов'язань за даним договором та порушенням прав позивача через таке невиконання. Судом встановлено, що постановою Шевченківського РВ ДВС міста Київ від 09.06.2017 р. виконавче провадження (ВП № 49779837) щодо примусового виконання виконавчого листа № 761/39306/14-ц, виданого Шевченківським районним судом м.Києва 18.12.2015 р. на стягнення з ДП «Укртранснафтопродукт» на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 231 858,64 грн., закінчено в зв'язку з виконанням в повному обсязі вищевказаного рішення суду. Відповідно до ст.598 ч.1 ЦК України зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з підстав такого припинення є виконання, проведене належним чином (ст.599 ЦК України). Таким чином, грошове зобов'язання за договором позики, укладеним між сторонами у справі 01.12.2011 р., виконане 09.06.2017 р. Приписами ст.611 ч.1 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 частина 2 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Правовою позицією Верховного суду України від 22.03.2017 р., викладеною у справі № 6-2311цс16, визначено, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє права позивача на стягнення з відповідача відсотків на інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 08.09.2015 р., відсотки за користування грошовими коштами стягнуто за період з 30.12.2013 р. по 08.09.2015 р., інфляційні нарахування - за період з 30.12.2013 р. по 14.07.2015 р., а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків за період з 09.09.2015 р. по 08.06.2017 р. та сума індексу інфляції - за період з 15.07.2015 р. по 08.06.2017 р. Пунктом 7.2. укладеного між сторонами договору позики від 01.12.2011 р. передбачено, що при простроченні повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.7.1 цього Договору, сплачує проценти в розмірі 10% річних, виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення. Позовні вимоги про стягнення штрафу, передбаченого п.7.1 вищевказаного Договору, позивачем не заявлялись. А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків за період 09.09.2015 р. - 08.06.2017 р. в розмірі 10% від несплаченої суми боргу, а не в розмірі 20%, як просить позивач в своєму позові. А відтак, сума відсотків, яка підлягає стягненню становить 17 506,85 грн. (100 000,0 грн. (сума боргу) х 10% / 365 днів х 639 (кількість днів прострочення). В зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних нарахувань в розмірі 39 007,0 грн. підлягають задоволенню, оскільки наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам закону. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума в розмірі 56 513,85 грн. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640,0 грн. (пропорційно від задоволених вимог, але з урахуванням мінімального розміру для сплати фізичною особою). На підставі викладеного, ст.ст.526-527, 530, 598, 599, 611, 625 ЦК України,

Outcome: partial