Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 29.12.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей, посвідчений нотаріально, за умовами якого позивач при укладенні договору передав у власність відповідачу на строк до 29.12.2013 року грошові кошти в сумі 687 398 грн., які за курсом НБУ на дату підписання договору є еквівалентом 86 000 доларів США. В порушення умов договору позичальник у встановлений строк кошти не повернув. В забезпечення виконання зобовязань за договором позики між позивачем та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс [PERSON]» 13.06.2014 року укладено договір поруки, за яким товариство поручається перед кредитором солідарно відповідати за часткове в сумі 500 грн. виконання зобовязань позичальником, що виникли з договору позики. За період з 29.12.2013 року по 04.11.2014 року позичальник сплатив на погашення боргу 66 000 доларів США, залишок боргу -20 000 доларів США. Позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] 3 434,44 долари США основної суми боргу; стягнути солідарно з обох відповідачів 32,09 долари США основної суми боргу за договором позики. До суду представниками позивача неодноразово надсилалися заяви про збільшення позовних вимог, остання така заява датована 16.11.2016 року /а.с.170-174/, в якій представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 5767,21 дол. США основної суми боргу, стягнути солідарно з обох відповідачів 32,09 долари США основної суми боргу за договором позики, вказуючи на те, що станом на цю дату загальна сума боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних становить 40 882,85 дол. США, але просить представник позивача стягнути тільки ту суму, на яку вказано вище, у звязку з відсутністю у позивача коштів для оплати судового збору. В судове засідання 18.01.2017 року ні позивач, ні його представник не зявилися, але до суду надіслано письмові клопотання щодо розгляду справи без участі позивача та його представника за наявними у справі доказами. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що відповідач дійсно позичив у позивача грошові кошти в сумі 687 398 грн., але за період з 13.08.2013 року по 04.11.2014 року відповідач повернув повністю суму боргу, вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є необґрунтованими, оскільки відповідачем виконані умови договору позики. Представник ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс [PERSON]» в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є письмові клопотання ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс [PERSON]» щодо розгляду справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 29.12.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики грошей, за умовами якого позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 29.12.2013 року, а позичальник прийняв від нього у власність грошові кошти в розмірі 687 398 грн., які, виходячи з встановленого курсу НБУ на момент підписання цього договору /1 дол. США =7,9930 грн./, є еквівалентом 86 000 доларів США, таку ж суму грошових коштів , а саме: 687 398 грн., які, виходячи з встановленого курсу НБУ на момент підписання цього договору /1 дол. США =7,9930 грн./, є еквівалентом 86 000 доларів США, без нарахування процентів позичальник зобовязується повернути позикодавцеві до 29.12.2013 року. Наведене стверджується копією договору позики, який було посвідчено 29.12.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3419 /а.с.6/. Представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечується факт укладення даного договору позики між сторонами по справі та факт передання вказаної в договорі суми коштів -687 398 грн. позикодавцем позичальнику. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як вбачається з копії договору позики, його підписано позичальником та позикодавцем, отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики. Згідно п.п.2,4 договору, позичальник зобовязується повернути позикодавцю одержані у позику грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених цим договором; позичальник може повертати позичену ним суму частинами, а позикодавець зобовязаний приймати від позичальника грошову суму частинами, що буде підтверджуватися заявою позикодавця, справжність підпису на якій повинен бути засвідчений нотаріально. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що позичальником порушено умови договору щодо повернення суми позичених коштів -687398 грн. у встановлений договором строк до 29.12.2013 року. Так, позивач в позовній заяві посилається на те, що позичальником в період з 29.12.2013 року по 04.11.2014 року повернуто боргу на суму 66 000 доларів США, залишок боргу становить 20 000 доларів США, ці кошти відповідачем не сплачено. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] вказує на те, що відповідачем борг повністю сплачено, а саме: 13.08.2013 року -20 000 дол. США, що за курсом НБУ /7,9930 грн./ становить 159860 грн.; 06.08.2014 року -11 000 дол. США, що за курсом НБУ /12,354879/ становить 135903,67 грн.; 10.09.2014 року -10 000 дол. США, що за курсом НБУ /12,951794/ становить 129517,94 грн.; 04.11.2014 року -20 240 дол. США, що за курсом НБУ /12,953953/ становить 262188 грн., всього 687 469,61 грн. На обґрунтування заперечень представником відповідача надано копії розписок [PERSON] про одержання ним від [PERSON]. в рахунок погашення боргу 13.08.2013 року суму, еквівалентну 20 000 дол. США; 06.08.2014 року -11 000 дол. США; 10.09.2014 року 10 000 дол. США, в цій розписці вказано на те, що залишок боргу становить 20 000 дол. США /а.с.229-231/. Судом приймаються до уваги ті обставини, що в позовній заяві сам позивач також вказує на те, що залишок боргу становить 20 000 дол. США, представником позичальника надано копію розписки, де також вказано на залишок боргу в сумі 20 000 дол. США, ця розписка зберігалася у позичальника, тобто, він погодився з цією сумою боргу, в запереченнях на позов представник відповідача зазначає, що 04.11.2014 року [PERSON] сплачено 20240 дол. США на погашення боргу, але докази цього відсутні. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позичальником борг було повністю сплачено, крім зазначених копій розписок, представником відповідача [PERSON] суду не було надано, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому суд вважає, що наданими доказами підтверджується той факт, що залишок боргу за договором позики становить 20 000 дол. США, доказів на спростування цього висновку суду не надано. З матеріалів справи також вбачається, що 13.06.2014 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс [PERSON]» укладено договір поруки № 1306/14-п, за умовами якого поручитель зобовязується солідарно в обсязі 500 грн. перед кредитором за виконання зобовязання [PERSON], що виникли за договором позики грошей від 29.12.2012 року, що слідує з копії цього договору /а.с.7/. Згідно п. 2.1 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання боржником згідно основного зобовязання в обсязі 500 грн.. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники /п.2.2 договору поруки/. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. За положеннями ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, згідно положень наведених правових норм та умов договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з боржником перед позивачем в обсязі 500 грн. Позивач просить суд стягнути заборгованість за договором позики в іноземній валюті. Як вбачається з умов договору позики, кошти надавалися у національній валюті, але сторонами було визначено еквівалент в доларах США, виходячи з встановленого курсу НБУ на дату підписання договору. За ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 висловлено правову позицію про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Як вказано вище в рішенні, позивач просив суд в заяві про збільшення позовних вимог стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 5767,21 дол. США основного боргу, розрахунок проведено станом на 16.11.2016 року, відповідно до курсу НБУ на цю дату /2601,1762 грн. : 100 дол. США/ сума боргу становить 150 015 грн. Саме виходячи з цієї суми боргу позивачем сплачено судовий збір, що стверджується квитанціями: 930,97 грн. /а.с.5/, 208,32 грн. /а.с.43/, 235,82 грн. /а.с.87/, 125,04 грн. /а.с.177/, всього 1500 грн.15 коп. З вказаної суми боргу 500 грн. підлягають стягненню з боржника та поручителя солідарно на користь позивача, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути 149 515 грн. боргу /150015 грн. -500 грн./. Вимоги позивача про стягнення солідарно з обох відповідачів 32,09 дол. США суд вважає необґрунтованими, оскільки за курсом НБУ на дату розрахунку 16.11.2016 року це становить: 32,09 дол. США : 100 х 2601,1762 грн.=834 грн.72 коп., тоді як поручитель несе солідарну відповідальність з боржником тільки в межах суми 500 грн. Крім того, судовий збір позивачем сплачено виходячи з суми боргу -150 015 грн. Позивачем проведено розрахунок боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але позивачем вимоги про стягнення цих коштів не заявлялися. За нормами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому судом розрахунок даних сум не проводився. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 1495 грн. пропорційно сумі, яка з нього стягується -149 515 грн., з обох відповідачів солідарно стягується 500 грн., а тому судовий збір з цієї суми становить по 2 грн.50 коп. з кожного. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: partial