Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12351, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] від 23.11.2017 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №ОDMLGA00000370 від 16.08.2017 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 30.08.2017 року, грошових коштів у сумі 117887,38 доларів США, що за курсом 25,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.08.2017 року складає 2999054,95 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33288,60 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 53465,75 доларів США; заборгованості з комісії у розмірі 6933,03 доларів США; заборгованості з пені у розмірі 24200 доларів США, стягнення здійснюється за період з 16.08.2007 року по 30.08.2017 року, та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16.08.2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №ОDMLGA00000370, згідно умов якого банк надав йому кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту на ін. У якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, цього ж дня між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», був укладений іпотечний договір, згідно умов якого він передав в іпотеку банку садовий будинок, що знаходиться в м. Теплодар, СТ «Радуга», вул. Північна, №30 Одеської області. Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року з нього стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №ОDMLGA00000370 від 16.08.2017 року в загальній сумі 270970,47 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме садовий будинок під №30, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Теплодар, СТ «Радуга», вул. Північна, загальною площею 143,70 кв.м, розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 618 кв.м, в порядку застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, на його думку, рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року було вирішено питання стосовно погашення в повному обсязі його боргових зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», за кредитним договором №ОDMLGA00000370 від 16.08.2017 року. 12.02.2018 року він отримав поштою лист Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області вих. №2332/25 від 06.02.20018 року, з якого йому стало відомо про те, що відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №12351, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] від 23.11.2017 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №ОDMLGA00000370 від 16.08.2017 року грошових коштів у сумі 117887,38 доларів США. Вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений незаконно та є таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості, яка спростовується рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року. Тобто, звернувшись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та вирішивши дане питання в судовому порядку, банк фактично позбавляється можливості в подальшому задовольнити свої вимоги щодо погашення однієї і тієї ж заборгованості, шляхом звернення стягнення грошових коштів, на підставі виконавчого напису. Таким чином, виконавчий напис являється повторним стягненням боргових зобовязань за одним і тим же кредитним договором №ОDMLGA00000370 від 16.08.2017 року, що суперечить ст. 18 ЦК України і вчинений незаконно. Також, вказує, що погашення заборгованості може здійснюватись лише за рахунок предмета іпотеки, тобто за рахунок садового будинку, і ні в якому разі не може бути здійснено шляхом стягнення грошових коштів, як зазначено у виконавчому написі нотаріуса. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що є всі правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у звязку з чим звернувся з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Крім того, він нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 16.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ОDMLGA00000370, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти на строк з 16.08.2007 року по 16.08.2017 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 35000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 5350 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору (а.с.16-18). З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за зазначеним кредитним договором, 16.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1524, предметом якого є садовий будинок під №30, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Теплодар, СТ «Радуга», вул. Північна, загальною площею 143,70 кв.м, розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 618 кв.м. Майно належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Теплодарської міської ради Одеської області 15.03.2007 року бланк серії САА №712127, зареєстрованого в Теплодарському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості Одеської області у книзі 1д, номер запису 1, сторінка 22, реєстраційний номер 18501234 (а.с.19-22). Пунктом 24 Іпотечного договору встановлено, що у випадку порушення кредитного договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. У відповідності до п. 35.4 Іпотечного договору, сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складається з: вартості будинку 363600 грн., що в еквіваленті складає 72000 доларів США по курсу НБУ на 16.08.2007 року та складає 5,05 грн. за один долар США. Інвентаризаційна оцінка будинку згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15597838 складає 176451 грн. Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №ОDMLGA00000370 від 16.08.2007 року в загальній сумі 270970,47 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 264795,08 грн.; заборгованість по відсоткам в сумі 5537,90 грн.; пеня в сумі 83,15 грн., прострочена комісія в сумі 554,34 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: садовий будинок під №30, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Теплодар, СТ «Радуга», вул. Північна, загальною площею 143,7 кв.м, розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 618 кв.м, в порядку застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.14-15). З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису. 23.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12351, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №ОDMLGA00000370 від 16.08.2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 30.08.2017 року, грошових коштів у сумі 117887,38 доларів США, що за курсом 25.44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.08.2017 року складає 2999054,95 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33288,60 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 53465,75 доларів США; заборгованість з комісії у розмірі 6933,03 доларів США; заборгованість з пені у розмірі 24200 доларів США, стягнення здійснюється за період з 16.08.2007 року по 30.08.2017 року, та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. (а.с.12). 06.02.2018 року головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису, вчиненого 23.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] Цього ж дня дана постанова була направлена позивачу за вих. №2332/25 та отримана останнім (а.с.13). Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначив порушення нотаріусом при вчиненні виконавчого напису п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №295/5, який передбачає вчинення такого напису у разі наявності документів, підтверджуючих безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, що не було перевірено нотаріусом, адже рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року з нього вже було стягнуто заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто вказана заборгованість, по-перше, не є безспірною, а по-друге, з урахуванням наявності судового рішення, виконавчий напис являється повторним стягненням боргових зобовязань за одним і тим же кредитним договором, що суперечить ст. 18 ЦК України, а тому вчинений незаконно. Крім того позивач вказує, що нотаріус при вчинення виконавчого напису не ознайомився з текстом кредитного договору та не зясував, що зобовязання за кредитним договором №ОDMLGA00000370 від 16.08.2007 року були забезпечені договором іпотеки від 16.08.2007 року, у звязку з чим, звернення стягнення можливе тільки на предмет іпотеки. Посилаючись на вимоги ст. 7 Закону України «Про іпотеку» позивач вважає, що погашення заборгованості може здійснюватись лише за рахунок предмета іпотеки, тобто за рахунок садового будинку, і ні в якому разі не може бути здійснено шляхом стягнення грошових коштів, як зазначено у виконавчому написі нотаріуса. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 23.11.2017 року з суворим дотриманням глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості: договір, розрахунок заборгованості. У теперішній час рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року про стягнення з позивача на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованості за кредитним договором №ОDMLGA00000370 від 16.08.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виконати неможливо, заборгованість позивача перед ПАТ КБ «Приватбанк» не погашена, тобто позивач не виконав свої зобовязання за кредитним договором і не повернув кредит до 16.08.2017 року, а тому банк скористався своїм правом, яке прямо не заборонено законодавством України, та отримав виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобовязаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс 17. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем при зверненні до нотаріуса вже була стягнута кредитна заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. В свою чергу ухвалення судового рішення вже само по собі вказує на наявність спору між сторонами щодо заборгованості. Як зазначалось вище, рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року звернуто стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ОDMLGA00000370 від 16.08.2017 року в загальній сумі 270970,47 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 264795,08 грн.; заборгованість по відсоткам в сумі 5537,90 грн.; пеня в сумі 83,15 грн., прострочена комісія в сумі 554,34 грн. Таким чином, заборгованість [PERSON] по кредитному договору вже стягнута за рахунок предмета іпотеки за рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року, тобто порушене право позикодавця вже відновлено у встановлений законом та договором спосіб. Відповідач не зазначив та не довів про існування будь-яких перешкод для виконання зазначеного судового рішення. Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що стягнення проведено за період з 16.08.2007 року по 30.08.2017 року, в свою чергу в розмір заборгованості включено заборгованість по тілу кредиту, відсотках, комісії та пені, які вже були стягнуті рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 21.09.2010 року станом на 21.09.2010 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку рішення суду за результатами розгляду позову, предметом якого вже були вимоги про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, які задоволені судом, при наявності наступного звернення до нотаріуса за вчинення виконавчого напису про стягнення, в тому числі, вже зазначених у вказаному рішенні від 21.09.2010 року сум, свідчить про подвійне стягнення з позивача заборгованості та наявність спору та обставин, які перешкоджають вчиненню виконавчого напису від 23.11.2017 року відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, строк за який проведено стягнення заборгованості (16.08.2007 року 30.08.2017 року), свідчить про сплив трирічного строку принаймні щодо частини вимог, що в свою чергу відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» унеможливлює вчинення виконавчого напису. Доводи позивача про те, що погашення заборгованості за кредитним договором має відбуватись лише за рахунок предмета іпотеки суд до уваги не приймає, оскільки ст. 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ч. 4 ст. 591 ЦК України встановлено, що якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки (застави), не покриває вимог заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з викладеного, встановивши, що стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною, приймаючи до уваги те, що наявні у нотаріуса документи на час вчинення ним виконавчого напису фактично призвели до подвійного стягнення з боржника заборгованості по кредиту, а також виконавчий напис було вчинено поза межами встановленого законом трирічного строку з дня виникнення права вимоги, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, що предявлений до банку, та визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved