Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він 26 грудня 2016 року передав грошові кошти [PERSON] в розмірі 5\~400 грн., а вона , надавши усне зобовязання повернути їх протягом місяця, не повернула кошти. Наявність договору позики підтвердив борговою розпискою укладеною сторонами 06 липня 2017 року. Сторони обумовили в письмовому договорі строк повернення коштів до 10 серпня 2017 року. За спливом вказаної дати він звернувся із вимогою про повернення коштів, але відповідач повідомила, що в неї немає такої суми коштів. 15 серпня 2017 року він звернувся із заявою до Віньковецького відділення поліції, але йому рекомендовано звернутись до суду. Посилаючись на вимоги ст. 205, 1046, 1049 ЦК України він просить стягнути 5400 грн. боргу та 640 грн. судових витрат. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Просили їх задовольнити з підстав оговорених у позовній заяві. Допустити негайне виконання судового рішення. Повідомили, що будь-якого тиску на відповідача під час написання розписок не здійснювалось. Кошти позичались на особисті потреби відповідачки. Факт її звернення в правоохоронний орган не підтверджує наявність психологічного тиску на неї. Вона не надала будь-яких доказів такого тиску, що випливає із пояснення її та його свідків. Відповідачка та її представник вимоги не визнали та повідомили, що кошти [PERSON] не отримувала взагалі в грудні 2016 року від позивача і в розписці про це не зазначено. Він зустрічався з нею і дарував деякі речі. В липня 2017 року вона під тиском родичів позивача, які прийшли в домоволодіння її матері написала вказану розписку. А на наступний день звернулась до центру правової допомоги, де їй порекомендували піти в поліцію і вона написала заяву про вчинення на неї психологічного тиску під час написання боргової розписки. Заслухавши позицію сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, слід вважати позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). Позивачем надана суду розписка, із змісту якої слідує, що [PERSON] зобовязується віддати [PERSON] кошти в розмірі 5\~400 грн. Із аналізу вказаних правових норм слідує, що договір на суму 5400 грн. міг укладатись 26.12.2016 року між сторонами як в усній так і в письмовій формі, оскільки сума угоди не перевищувала 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (689х10 = 6890грн). Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на показаннях свідків. В даному випадку суд приймає показання свідків як докази, враховуючи , що сума угоди нижча від 6890 грн. Із показань свідка [PERSON] слідує, що вона 26.12.2016 року дала брату 5400 грн., які він передав [PERSON] в с. Гоголі, а також передав подарунки. Факт передачі грошей цим свідком позивачу підтверджує свідок [PERSON] Вона ж повідомляє, що сестра і брат поїхали в с. Гоголі 26.12.2016 року. Свідок [PERSON] повідомив суду, що 06.07.2017 року як водій возив в с. Гоголі позивача та його сестру. В його присутності та в присутності своєї матері відповідачка написала боргову розписку, хоча її матір рекомендувала їй цього не робити. При цьому розписка писалась в спокійній нормальній обстановці, криків не було. Його запросили засвідчити цей факт. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт передавання грошей [PERSON] позивачем підтверджує сідок [PERSON], а наявність боргу - надана суду розписка, написання якої не оспорює остання. За змістом положень ч. 1\~ст. 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач вказаним правом не скористалася, укладений договір позики у встановленому порядку не оспорила, тобто не звернулась із зустрічним позовом. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] не були присутні 06.07.2017 та 26.12.2016 року, а лише повідомляють про певні факти, про які знають зі слів відповідачки. Так, [PERSON] показав, що він купував куртку і сапожки [PERSON] Розмовляв з нею по телефону, чув як вона плакала і рекомендував їй не писати розписку, а позивач, з яким він раніше працював за кордоном не бажав розмовляти з ним по телефону в день написання розписки сестрою. [PERSON] показала, що [PERSON] дарував подарунки відповідачці. Він їй дарував куртку і сапожки. Вона не чула, щоб відповідачка брала в нього якісь кошти. Та їй одного разу зателефонувала, перебуваючи в збудженому істеричному стані, повідомила, що приходив [PERSON], після цього в неї пропало грудне молоко. Згідно висновку від 12.07.2017 року затвердженого начальником Віньковецького відділення поліції факт вчинення неправомірних дій [PERSON] відносно [PERSON] не знайшов підтвердження. А відповідно до висновку цього ж відділення поліції від 17.08.2017 року слідує, що дії [PERSON] також не є протиправним, але згідно її пояснення [PERSON] подарував їй куртку і сапожки. Із аналізу наведених доказів не знайшов підтвердження психологічний тиск з боку позивача на відповідачку під час написання нею боргової розписки, оскільки і брат і матір, в присутності якої це відбувалось, їй рекомендували не писати її. Підвищений емоційний стан жінки після народження дитини не є підставою для визнання угоди нікчемною. Позов про визнання недійсним договору позики, чи про визнання дійсним договору дарування нею не подавався. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), значено, що за своєю суттю\~розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~щодо письмової форми договору позики, так як відповідач [PERSON] не заперечила факту, що дана розписка була написана нею власноручно. Тобто розписка, яка міститься в матеріалах справи та показання свідків підтверджують факт передачі позивачем [PERSON] та отримання відповідачкою грошових коштів. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 5 400 гривень. Негайність виконання цього рішення не оговорена ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial