Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що з 19.04.2001 по 11.05.2007 перебував у трудових відносинах з відповідачем. 11.05.2007 позивач звільнився з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ( ст. 38 КЗпП України). Під час роботи на заводі отримав профзахворювання у зв`язку з чим зазнав 80 % втрати професійної працездатності та йому встановлено ІІ групу інвалідності. Причиною професійного захворювання, згідно акту розслідування, є недосконалість технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту. У зв`язку з втратою здоров`я позивач зазнав моральної шкоди, яку пов`язує з фізичними стражданнями. Він відчуває обмеження у повсякденному житті, змушений лікуватися. Грошове відшкодування моральної шкоди оцінює у 75 000 грн., а тому просить стягнути з відповідача саме таку суму. Ухвалою суду від 15.01.2020 по справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив. 30.01.2020 представник відповідача надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог. Так зокрема зазначив, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки ш липні дно до п.19 Акту розслідування професійного захворювання товариство не порушувало вимог законодавства про охорону праці, а отже, відсутні порушення законних прав позивача, які передбачені статтею 237-1 КЗпП України як підстава для відшкодування моральної шкоди. Крім того, погоджуючись на доведені (запропоновані) позивачу умови праці, працюючи тривалий час у шкідливих умовах позивач усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоров`я, а також в повній мірі несе солідарну відповідальність за їх настання. 01.02.2012 позивачу згідно висновку МСЕК встановлено 80 % втрати працездатності та II групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, відповідно з яким останньому виплачена одноразова допомога, яка за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку та щомісячні виплати. У встановленому законодавством порядку Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивачу компенсуються витрати на лікування та санаторно-курортне лікування. Всі ці виплати за своєю суттю компенсують моральну шкоду позивачу. Зазначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди є необгрунтованою, адже виходячи з позовної заяви позивачу важко оцінити спричинену моральну шкоду в грошовому розмірі, таким чином товариство наголошує про те, що підстав вважати, що сума в розмірі 75000 грн. відповідає тяжкості моральних страждань немає. Дослідивши справу, суд вважає, що заявлений позов обгрунтований, але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, позивач з 19.04.2001 року по 11.05.2007 працював у товаристві . 11.05.2007 позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Працював добровільно./а.с. 7-8/ Під час роботи у зв`язку з впливом шкідливих умов виробництва позивач зазнав профзахворювання./а.с. 9/ Так встановлені діагнози: ХОЗЛ (токсико-пилевий) ІІ ст.. Загострення. Емфізема легенів ІІ ст., хронічне легеневе сердце, субкомпенсований, НК І ст. ЛН ІІ ст. Захворювання професійне. Вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок зі стійкими вегетативно-трофічними порушеннями на зап`ястях, міофіброзом м`язів передплічь и плечевого поясу, двостороннім плечево-лопаточним періатразом, деформуючий остеоартроз ліктьовогоі променезап`ясткового суставів з обмеженням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне від фізичного перенавантаження і впливу локальної вібрації. Хронічна рецидивуюча попереково-крестцова радікулопатія з двостороннім корінцевим синдромом L 5 S 1, стійким алгічним і м`язово-тонічним синдромом і порушенням функції попереково-крижового відділу хребта. Захворювання професійне (від фізичного перенавантаження). Нейросенсорна туговухість ІІІ-VІ ст., зниження слуху професійного характеру. Причиною професійного захворювання, згідно акту розслідування, є недосконалість технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту. Зв`язок шкідливих умов виробництва та профзахворювання встановлений актом № 113 розслідування хронічного профзахворювання від 09.12.2008./а.с.9/ У зв`язку з профзахворюванням 01.02.2012 МСЕК позивачу встановлено 80 % втрати професійної працездатності повторно, безтерміново та ІІ групу інвалідності. / а.с. 14/ Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов`язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом достовірно встановлено, що позивач перебуваючи у трудових правовідносинах з відповідачем отримав професійне захворювання у зв`язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів, тобто проведенням робіт в умовах несприятливого мікроклімату підвищеного рівня загазованості та виробничого шуму. Зважаючи на те, що професійне захворювання [PERSON] отримав внаслідок незабезпечення АТ «Сумське НВО» безпечних і нешкідливих умов праці, отримане позивачем професійне захворювання негативно вплинуло на його стан здоров`я, який постійного погіршується, від чого він зазнає моральних страждань, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню роботодавцем. З огляду на викладене, ураховуючи роз`яснення, надані в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON] , тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 40 000 грн. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди саме цю суму відшкодування. Відтак у задоволенні позову у іншій частині слід відмовити. Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial