Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. [INFO] померла його бабуся [PERSON] , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок розташований в [ADDRESS] , земельну ділянку розміром 0,81 га кадастровий номер [NUMBER] , та земельну ділянку розміром 0,18 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. Житловий будинок відноситься до категорії робочого двору, головою двору якого значиться [PERSON] . Остання 19 вересня 2016 року склала заповіт, яким заповіла на випадок своєї смерті все своє майно на користь позивача, який в свою чергу прийняв спадщину шляхом постійного проживання без реєстрації зі спадкодавцем на день її смерті. Постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та пропущенням строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Просить суд встановити юридичний факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини на визнання за ним в порядку спадкування за заповітом права приватної власності на вищенаведений житловий будинок. Позивач на призначені судові засідання не з`явився, однак від його імені діяв представник, який дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач на призначені судові засідання свого представника не направляв, однак від відповідача надійшла заява, в якій просив розглянути справу без участі представника сільської ради, також зазначивши, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.08.2017 року. Остання постійно проживала одна та була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №585 від 09.10.2018 року. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №95/2018 відносно заведена приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу Опришко С.І. відносно спадкового майна [PERSON] судом встановлено, що 19.09.2016 року нею складено заповіт, зареєстрований секретарем виконкому Буківської сільської ради за №17, яким на випадок своєї смерті заповіла на користь позивача [PERSON] все своє майно. За час відкриття спадщини заповіт не змінений та не скасований. Позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом та заповітом. Ним пропущений шестимісячний термін з часу відкриття спадщини для завернення з заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок розташований в [ADDRESS] , земельну ділянку розміром 0,81 га кадастровий номер [NUMBER] , та земельну ділянку розміром 0,18 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані та території Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. Згідно листа №429/02-14-95/2018 від 03.10.2018 року, нотаріусом роз`яснено позивачу про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, так як останній у встановленому законом порядку спадщину не прийняв, а тому рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини або з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі №633/344/16-ц. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Як вбачається з довідки Буківської сільської ради № 120 від 25.01.2019 року, позивач [PERSON] з 2012 року проживав без реєстрації з бабусею [PERSON] по день її смерті, [INFO] року, де проживає по даний період часу. Даний факт встановлений також підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , допитані в судовому засіданні, які пояснили суду, що позивач проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті. Так як заявник проживав без відповідної реєстрації місця проживання у одному домоволодінні разом зі спадкодавцем на момент їхньої смерті, останній у позасудовому порядку позбавлений можливості оформити набуті спадкові права в порядку спадкування, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовної вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про прийняття позивачем спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Постановою нотаріуса №450/02-31 від 20.10.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] мотивуючи не наданням документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. На даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватися як об`єкт права власності - нерухоме майно. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в Постанові від 18 грудня 2013 року по справі 6-23339св13. Відповідно до п.п.6 п. 3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р., не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. З іншого боку, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №443 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», обов`язок громадян по введенню в експлуатацію новоствореного майна покладено на об`єкти будівництва, які побудовані після 05.08.1992 року і об`єкти нерухомості, що побудовані до цієї дати не потребують введення в експлуатацію. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час побудови спадкового житлового будинку - 1988 року, спадкодавцем домоволодінням, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК УРСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст.128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з виписки з погосподарської книги [NUMBER] особовий рахунок [NUMBER] виконавчого комітету Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області станом на 1990-1993 роки, за спадкодавцем [PERSON] , як голови двору, рахується житловий будинок з господарським будівлями і спорудами розташований за адресою [ADDRESS] . Суспільна група двору рахується робочий двір. Домоволодіння побудоване до 05.08.1992 року, що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна не є самочинним. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 17 жовтня 2018 року, за результатами проведеної перевірки актовий запис про укладення шлюбу за спадкодавцем [PERSON] не виявлено, а отже остання була одноосібним власником спірного домоволодіння. 25.09.2018 року на спірне домоволодіння, був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил. Згідно даних технічного паспорту, домоволодіння по [ADDRESS] складається з: житлового будинку літери «А» загальною площею 57,70 кв.м., житловою площею 27,30 кв.м., гаражу літ. «Б» площею 48,10 кв.м.; сараю літ. «В» площею 62,50 кв.м., сараю літ. «Г» площею 20,10 кв.м., вбиральню літ. «Д», колодязю №1, огорожі №2,3. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Так як позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , однак позбавлений можливості оформити спадкові права на спірне домоволодіння через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, а також відсутності державної реєстрації права власності на домоволодіння, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved