Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача три відсотки річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором №ZPUKA80000154658 від 02.10.2008 року у розмірі 1570, 96 Долар США, що за курсом 27, 60 станом на 02.09.2020 року відповідно складає 43 358, 50 грн. Позивач зазначає, що 02.10.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №ZPUKA80000154658, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6814, 68 доларів США на термін до 01.10.2013 року. Оскільки відповідачем умови договору належним чином не виконувалася, позивач був змушений звернутися до суду. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2011 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та звернуто стягнення на предмет застави. Прострочена сума заборгованості за кредитним договором складає 6659, 37 доларів США, тому позивач на підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача за період з 23.10.2012 року по 02.09.2020 року три проценти річних в розмірі 1570, 96 грн. В судове засідання представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що 02.10.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPUKA80000154658 від 02.10.2008 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 6814,69 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 16, 92 процента річних з метою придбання автомобіля, яки є предметом застави за вказаним кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2012 року, який набрав законної сили 05.12.2012 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ZPUKA80000154658 від 02.10.2008 року було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 210934, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . На момент звернення з позовом сума простроченої заборгованості за кредитним договором №ZPUKA80000154658 від 02.10.2008 року складає 6659, 37 долар США. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача 3 проценти річних за період з 23.12.2012 року по 02.09.2020 року на суму боргу в розмірі 6 659, 37 доларів США складає 1570, 96 доларів США. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення,у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Не виконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, що відповідає правовій позицій висловленій Великою Палатою Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц від 08.11.2019 року. Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача за період з 13.10.2017 року по 02.09.2020 року в розмірі 577, 45 доларів США (6659, 37 х 3 % х 1055 днів : 365 : 100 = 577,45 ). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково у розмірі 577, 45 доларів США та з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 772, 65 грн пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial