Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача про зняття арешту, на обґрунтування якого зазначив, що 13.12.2010 року Оболонський районний суд м. Києва, видав виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів в сумі 925066,29 грн. Постановами державного виконавця Оболонського районного ДВС у м. Києві від 19.07.2020 та 16.04.2020, було накладено арешт на все належне позивачу майно. Ухвалами Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2020 та 26.08.2020, замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Укрфінансгруп» та замінено боржника [PERSON] на ТОВ «Ріверсайт Клаб». Позивач звернувся до державного виконавця із заявою про зняття арешту з належного йому майна, проте на час звернення до суду арешти не знято. З огляду на викладені обставини просять позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснення, заяв, клопотань суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази приохоть до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чорного В.В. від 19.07.2016, відкрито виконавче провадження № 51695431, на підставі виконавчого листа № 2-2904 виданого 13.12.2010 Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму боргу 925066,29 грн. Постановою старшого державного виконавця Чорного В.В. від 19.07.2016 року, накладено арешт на все майно, що належить боржнику: [PERSON] . Постановою головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. від 16.04.2019, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника: [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.08.2020, замінено боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріверсайт Клаб», код ЄДРПОУ 34679933 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-2904, виданого 13.12.2010 року Оболонським районним судом міста Києва про стягненя з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2203138642 від 29.02.2008 року. Постановою головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. від 05.10.2020, замінено боржника [PERSON] у виконавчому провадженні № 51695431, на підставі ухвали Оболонського р/с м. Києва за № 756/5193/20 від 26.08.2020 про заміну боржника у виконавчому провадження. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 241512746 від 22.01.2021, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 51695431, виданою 19.07.2016 Оболонським районним ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . 09.10.2020 року [PERSON] звернувся із заявою до Оболонського районного ВДВС м. Києва, про зняття арешту. Станом на день розгляду справи, позивачу відповідь на заяву від 09.10.2020 не надано, постанови про арешт майна не скасовано. З роздруківки з сайту «Автоматизована система виконавчих проваджень», вбачається, що 29.12.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В порушення вказаних вимог закону, при закінченні виконавчого провадження, арешт і заборона відчуження, накладений на майно боржника [PERSON] , який втратив статус боржника, державним виконавцем не знято. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачу своїх прав власності на нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

Outcome: approved