Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 19.08.2000 Новопсковським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №32. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що, починаючи з 19.08.2000 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спору щодо місця проживання дітей не мають. Спільне господарство ними не ведеться з лютого 2016 року, коли його було призвано до військової служби за контрактом, подружжя має окремий бюджет. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони в психологічному плані не сумісні, унаслідок чого між ними виникали сварки і спільне життя стало неможливим. Перебування в шлюбі з відповідачем суперечить його інтересам. Спір про майно подружжя відсутній. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі на підставі наявних в справі доказів та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, з позовними вимогами згодна. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 19.08.2000 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 057432, виданим Новопсковським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 32 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №148390, виданим Новопсковським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області 23.11.2000 (а.с.11); доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №142732, виданим Рибянцівською сільською радою Луганської області 17.02.2009 (а.с.12); доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №235664, виданим Рибянцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 27.02.2012 (а.с.13). Спору щодо місця проживання дітей та щодо майна подружжя не має. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти задоволення позову, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved