Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем з 2014 по 2016 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, а [INFO] у них народився син - [PERSON] . Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20.02.2017 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.12.2016 року до повноліття дитини. На виконання вказаного рішення 20.03.2017 року видано виконавчий лист № 2/425/103/17, який наразі перебуває на примусовому виконанні у Рубіжанському МВ ДВС Східного МУЮ Міністерства юстиції (м. Харків), та постановою від 30.03.2017 року відкрито виконавче провадження № 53672270 Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.06.2019 року позивач позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , 05.03.2020 року Кремінським районним судом Луганської області ухвалено рішення, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, про усиновлення чоловіком відповідача - [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Однак виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів, боржником в якому є позивач, до цього часу є відкритим та продовжує нараховуватись заборгованість по аліментам, яка відповідно до розрахунку заборгованості від 11.03.2021 року № 4855 становить 85 225, 24 грн. У зв`язку з тим, що усиновлення дитини позивача, яке сталося 07.08.2020 року в день набранням законної сили рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 05.03.2020 року, є обставиною, що має істотне значення, враховуючи, що одним із встановлених законом наслідків усиновлення є припинення особистих та майнових прав та обов`язків між позивачем та усиновленою дитиною, позивач просив суд припинити щомісячне стягнення аліментів з нього на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розпочате з 28.12.2016 року за виконавчим листом № 2/425/103/17, виданим 20.03.2017 року Рубіжанським міським судом Луганської області та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за вищевказаним виконавчим листом, яка утворилася починаючи з 08.08.2020 року. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, шляхом направлення повістки про виклик до суду, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 05.05.2021 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Рубіжанської міської ради Луганської області від 02.04.2021 року № 023-010/2033 (а.с.27). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20.02.2017 року, справа № 425/3948/16-ц, провадження № 2/425/103/17, яке набрало законної сили 13.03.2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.12.2016 року до повноліття дитини (а.с.6-7). Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.06.2019 року, справа № 425/746/19, провадження 2/425/293/19, яке набрало законно сили 16.07.2019 року позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду також встановлено, що 01.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9-13). Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 05.03.2020 року, справа № 425/276/20, провадження 2-о/414/50/2020, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, усиновлено [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , змінено прізвище та по батькові малолітньої дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », та з « [PERSON] » на « [PERSON] », записано батьком дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.14-18). Згідно відповіді Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15.02.2021 року № 2734 встановлено, що на заяву [PERSON] про загальну заборгованість за виконавчим листом від 20.03.2017 року № 2/425/103/17, виданим Рубіжанським міським судом Луганської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 28.12.2016 року, станом на 01.02.2021 року заборгованість складає 82 392,99 грн. (а.с.19). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] від 11.03.2021 року № 4855 виданого Рубіжанським МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається що станом на лютий 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 85 225, 24 грн. (а.с.20-21). За результатом пошуку виконавчих проваджень від 26.03.2021 року у Рубіжанського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні від 30.03.2017 року перебуває виконавче провадження [PERSON] до боржника [PERSON] (а.с.8). Положеннями ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Правова норма, встановлена ст. 197 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Судом встановлено, що відповідно до рішення Кремінського районного суду Луганської області від 05.03.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, [PERSON] усиновлено малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , таким чином вказана обставина є підставою для припинення стягнення аліментів на утримання дитини з моменту набрання законної сили вищевказаного рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначають, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Таким чином, суд враховуючи, що [PERSON] , на утримання якого з позивача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] , був усиновлений [PERSON] згідно рішення Кремінського районного суду Луганської області від 05.03.2020 року, суд вважає, що з дати, коли вказане рішення набрало законної сили, а саме з 07.08.2020 року позивач втратив обов`язок по утриманню [PERSON] , так як вже не зазначений батьком дитини, отже дана обставина є підставою для припинення стягнення аліментів, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1 816, 00 грн. (908* 2) у зв`язку з їх документальним підтвердженням (а.с.4,5).

Outcome: approved