Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що, відповідно до укладеного договору № б/н від 30 листопада 2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого ліміту 5 895.93 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконує, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2014 року становить 14994.54 грн. що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили стягнути з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2011 року в сумі 14994.54 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву, у якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] також не з'явився в судове засідання вдруге, хоча про час та місце розгляду справи належно повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, судова повістка повернулась з відміткою «за зазначеним місцем не проживає». Враховуючи те, що представник позивача скористався своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, та надав згоду на заочний розгляд справи судом, а відповідач повідомлений належним чином не з'явився в судове засідання, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у порядку визначеному ст.ст.224-226 ЦПК України здійснюючи заочний розгляд даної справи. Судом встановлено, що 30 листопада 2011 року між Публічним Акціонерним Товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем укладений кредитний договір № б/н від 30 листопада 2011 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 895.93 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки (а.с. 10-12). Як вбачається з матеріалів справи, станом на 31 жовтня 2014 року відповідачем прострочена заборгованість по кредитному договору становила 14994.54 грн. Відповідно до наданих позивачем розрахунків ця заборгованість складається з (а.с. 8-9): - заборгованості за кредитом у сумі 5895.93 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 6308.39 грн.; - штрафу (фіксованої частини) 500.00 грн.; - штрафу (процентної складової) 690.22 грн. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за кредитним договором установлюються відповідно до ст. 1056-1 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагає з відповідача повернення суми кредиту, а також сплату процентів у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір, таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved