Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 18.06.2004 року по 19.12.2007 року перебував у шлюбі із [PERSON] , від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір`ю. Згодом остання була позбавлена батьківських прав та опікуном дитини став [PERSON] . На прохання [PERSON] він написав нотаріальну відмову від батьківських прав та в подальшому за рішенням суду був позбавлений батьківських прав відносно сина. В період з 2008 року по 2014 рік він надсилав поштовими переказами аліменти на утримання дитини, але в 2015 році грошові перекази почали повертатись. В спілкуванні з [PERSON] останній зазначив, що не бажає отримувати від нього ніяких «подачок» і допомога йому не потрібна. В грудні 2018 року ним не було отримано заробітну плату за листопад 2018 року та від бухгалтера встановлено, що з виконавчої служби надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 05.11.2018 року. Таким чином він дізнався, що в Центральному відділі державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває на виконанні виконавчий лист, виданий 25.12.2013 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська у справі №203/2265/2013 про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку. Також від державного виконавця він дізнався, що помер опікун дитини [PERSON] та новим опікуном став [PERSON] . Він не заперечує проти обов`язку утримувати дитину, але не має можливості сплатити борг в сумі 73418 грн. 13 коп. З моменту призначення аліментів він працює офіційно, бажав та намагався брати участь в утриманні дитини, але останнім часом його грошові перекази постійно повертались. Опікун [PERSON] не бажав отримувати від нього ніякої допомоги, отже така значна сума заборгованості утворилась не з його вини. Також в лютому 2019 року від державного виконавця він дізнався, що з нього було стягнуто штраф в сумі 24472 грн. 71 коп., а його борг станом на 31.01.2019 року становить 45299 грн. 78 коп. В зв`язку з цим, позивач просив на підставі ст.197 СК України звільнити його від обов`язку сплати заборгованості по аліментам в сумі 45299 грн. 78 коп. та від накладеного штрафу в сумі 24472 грн. 71 коп. Ухвалами від 26.03.2019 року судом було відмовлено у відкритті провадження по справі в частині заявлених вимог про звільнення від сплати штрафу на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та відкрито провадження по справі в частині заявлених вимог про звільнення від обов`язку сплати заборгованості по аліментам. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в своєму відзиві та поясненнях під час розгляду справи в суді проти позову заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час він є опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] . Він ніколи не відмовлявся від отримання присуджених аліментів на утримання дитини та будь-яких доказів тому, що позивачем раніше надавалась матеріальна допомога, а також щодо відмови попереднього опікуна [PERSON] від її отримання, позивачем суду не надано. Представник третьої особи в судовому засіданні також заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши викладені ними доводи в обґрунтування своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що з 18.06.2004 року по 19.12.2007 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір`ю. В подальшому батьки дитини були позбавлені батьківських прав та дитину було передано під опіку [PERSON] , а після смерті останнього під опіку відповідача [PERSON] , з яким на теперішній час проживає дитина. На підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська у цивільній справі №203/6882/13-ц та виданого на його підставі 25.12.2013 року виконавчого листа, що перебуває на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, з позивача [PERSON] на утримання дитини стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 197 СК України передбачено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Перевіряючи доводи позовної заяви, суд враховує, що позивачем у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України не представлено суду будь-яких доказів на підтвердження факту надання матеріальної допомоги на утримання свого сина в період з 2008 року по 2014 рік та подальшої відмови від отримання такої допомоги опікуном дитини [PERSON] , як про це зазначав позивач в обґрунтування заявлених вимог. Крім того, такі дії опікуна, якщо б вони мали місце, протирічили інтересам дитини та не давали позивачу підстав для припинення надання матеріальної допомоги дитині. В той час, як зазначив відповідач, на теперішній час дитина продовжує потребувати матеріальної допомоги та він, як опікун дитини, від отримання аліментів на її утримання не відмовляється. Також суд враховує, що позивач є здоровим, працездатним, офіційно працював з 2012 року на різних роботах та мав можливість утримувати дитину та сплачувати аліменти. Доказів та належних обґрунтувань щодо наявності передбачених ч.2 ст.197 СК України підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в повному обсязі, як це заявлено позивачем, а, не наприклад, часткового звільнення від сплати, або відстрочки чи розстрочки сплати аліментів, останнім не наведено. В зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати віднести на користь держави.

Outcome: dismissed