Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом у якому посилаючись на те, що він є стягувачем за кредитним договором № 33-14/05-08, заборгованість за яким складає 9763607,81 грн., та на те, що належне виконання позичальником зобовязань за таким договором забезпечено договорами іпотеки №477 та №919 від, відповідно, 08 лютого 2008 року та 22 лютого 2008 року, за якими він набув права вимоги на підставі договору цесії, та за якими у іпотеку було передано земельні ділянки та домоволодіння, що знаходяться з за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34, вказував на те, що актуальним власником іпотечного майна є [PERSON], та просив суд звернути стягнення на зазначене майно в рахунок погашення заборгованості за основним зобовязанням, шляхом надання позивачу дозволу на укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна від свого імені, на час до реалізації спірного майна, просив суд передати таке майно у його управління. На обґрунтування своїх вимог вказував на долучені до матеріалів позову документи та чинне законодавство України. У останнє судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Представник позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі з наведених у позові підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі та третя особа про причини своєї неявки суд не повідомили, жодних заяв, клопотань чи заперечень не надали. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що така неявка відповідачів є повторною, а тому, відповідно до положень ст. 169, 224 ЦПК України, суд постановив ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних доказів та пояснень. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Так, вбачається, що між [PERSON] та TOB «Комерційним Банком «АРМА» 06 лютого 2008 року був укладений кредитний договір № 33-14/05-08. В забезпечення укладеного кредитного договору між [PERSON] та TOB «Комерційним Банком «АРМА» 06 лютого 2008 року був укладений Договір Іпотеки № 477, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:23:034:0008 за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34 та домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 34 загальною площею 245.8 кв.м., житлова площа - 74.9 кв.м. Також в забезпечення укладеного кредитного договору між [PERSON] та TOB «Комерційним Банком «АРМА» 22 лютого 2008 року був укладений Договір Іпотеки № 919, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:23:034:0015 за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34. 20 вересня 2012 року TOB «Комерційний Банк «АРМА» на підставі договору факторингу № 08 від 20.09.2012 року відступив своє право вимоги за кредитним договором № 33-14/05-08 від 06 лютого 2008 року TOB «PK Фактор». Договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 1801 від 21.09.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] TOB «Комерційний Банк «АРМА» відступив на користь TOB «PK Фактор» своє право вимоги за іпотечним договором № 477 від 06 лютого 2008 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:23:034:0008 за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34 та домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 34 загальною площею 245.8 кв.м., житлова площа - 74.9 кв.м. Договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 1802 від 21.09.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] TOB «Комерційний Банк «АРМА» відступив на користь TOB «PK Фактор» своє право вимоги за іпотечним договором № 919 від 22 лютого 2008 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:23:034:0015 за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34. В свою чергу, TOB «PK Фактор» на підставі договору Цесії № 1 від 25 вересня 2012 року відступило на користь [PERSON] право вимоги виконання грошового зобов'язання від Боржника [PERSON], на момент укладення вказаного договору заборгованість за грошовим зобовязанням становила 9763607,81 грн. Договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 1811 від 25.09.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] TOB «PK Фактор» відступив на користь [PERSON] своє право вимоги за іпотечним договором № 477 від 06 лютого 2008 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:23:034:0008 за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34 та домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 34 загальною площею 245.8 кв.м., житлова площа - 74.9 кв.м. Договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1812 від 25.09.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] TOB «PK Фактор» відступив на користь [PERSON] своє право вимоги за іпотечним договором № 919 від 22 лютого 2008 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:23:034:0015 за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34. Інформація про зміну іпотекодержателя та переходу права вимоги за іпотечними договорами до [PERSON] була внесена до державного реєстру іпотек у встановленому законом порядку. Згідно наданих пояснень, копій рішень Приморського районного суду м. Одеси та публічних відомостей єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що Рішенням по справі 1522/15203/12 за позовом [PERSON] до TOB «КБ «АРМА» та [PERSON] суд задовольнив позов та визнав недійсним договір іпотеки від 22 лютого 2008 року укладений між TOB «КБ «АРМА» та [PERSON], предметом якого є земельна ділянка загальною площею 0.0069 га за адресою Китобійна ,34; скасував заборону відчуження нерухомого майна та вилучив з єдиного реєстру іпотек та заборон записи про іпотеку та заборону стосовно вказаної земельної ділянки. Рішенням по справі 1522/15180/12 за позовом [PERSON] до TOB «КБ «АРМА» та [PERSON] суд задовольнив позов та визнав недійсним договір іпотеки від 06 лютого 2008 року укладений між TOB «КБ «АРМА» та [PERSON], предметом якого є земельна ділянка площею 0,0346 га за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34 та домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 34 загальною площею 245.8 кв.м.; скасував заборону відчуження нерухомого майна та вилучив з єдиного реєстру іпотек та заборон записи про іпотеку та заборону стосовно вказаної земельної ділянки та домоволодіння. Обидва заочних рішення були скасовані ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2013 року за заявами TOB «КБ «АРМА» про перегляд заочного рішення (копії ухвал долучено до матеріалів справи) В подальшому обидва позови залишені без розгляду ухвалами Приморського районного суду від 17.12.2014 року (копії ухвал долучено до матеріалів справи). Після скасування записів про іпотеку на підставі скасованих заочних рішень та протягом чинності вказаних рішень, все нерухоме майно, що було предметом іпотеки було відчужене іпотекодателями на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3491 від 07.12.2012 року, а потім - на користь [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу: -№ 612 від 11.03.2013 року, предметом якого є домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 34 загальною площею 340.7 кв.м., житлова площа - 90.6 кв.м,; -№ 1417 від 13.06.2013 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:23:034:0015 загальною площею 0.0069 га за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34; -№ 616 від 11.03.2013 року ,предметом якого є земельна ділянка № 5110136900:23:034:0008 площею 0.0346 га за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34. Таким чином, у зв'язку зі скасуванням заочних рішень, якими були визнані недійсні первісні іпотечні договори та вилучені записи про іпотеку, Позивач є іпотекодержателем земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:23:034:0008 за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34; домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 34 та земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:23:034:0015 за адресою: м. Одеса ,вул. Китобійна, 34, а обовязки іпотекодателя за іпотечними договорами набула [PERSON] як новий власник іпотечного майна. Відомості про реєстрацію іпотеки та про право власності відповідача підтверджуються відповідним витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек, і.№: 74145188. Так, статтею 23 закону «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується із положенням ст. 204 ЦК, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у даному випадку - у зв'язку зі скасуванням судового рішення про визнання іпотеки недійсною) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Отже, внаслідок скасування рішення суду про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження майна таке обтяження майна іпотекою зберігається та поширюється на нинішнього власника майна відповідно до ст.23 закону «Про іпотеку», який набув статусу іпотекодавця за іпотечним договором. За таких обставин з огляду на тлумачення сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин слід дійти висновку про те, що ефективним відновленням прав кредитора у зв'язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно. Зазначена правова позиція підтверджена Постановою ВСУ від 27 травня 2015 року №6-332цс15. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. На підставі згаданого договору цесії, позивач набув права вимоги за договором кредиту № 33-14/05-08 від 06.02.2008 року. Предметом вимоги є грошова сума у розмірі 9763607,81 грн. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За наданими суду відомостями, на час розгляду справи боржник за основним зобов'язанням, відповідач [PERSON], від виконання зобов'язань за кредитним договором ухиляється, грошові кошти у сумі 9763607,81 грн. не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом його майнових прав. Згідно з положеннями ст. 33 ЗУ «Про Іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Умовами договорів іпотеки передбачено, що задоволення вимог іпотеко держателя за рахунок предмету іпотеки відбувається шляхом продажу предмету іпотеки від імені іпотекодержателя будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу. Статтею 38 ЗУ «Про Іпотеку», врегульований порядок продажу предмета іпотеки: Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Таким чином, зясувавши вказані обставини справи, а також зважаючи на надані суду відомості про вартість спірного нерухомого майна, за якими його сукупна вартість складає 9866000,00 грн., суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, у такому випадку, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в повному обсязі, в рівних частинах, з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved