Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 13.04.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, позивач надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом, в розмірі 26995,04 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 02.08.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 20.09.2018 р. здійснено перехід до розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання. Представник позивача за викликами до суду не з'явився. В позовній заяві та наданому до неї клопотанні просив розглядати справу без його участі. Також на адресу суду направили відзив на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, до суду звернулись - 03.06.2018 р. до строку спливу позовної давності. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. Відповідач в судові засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав заяву про застосування строків позовної давності та просив здійснювати розгляд справи в його відсутність. В обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності відповідач вказав, заборгованість рахується за кредитним договором від 13.04.2010 р. З розрахунком боргу не погоджується, в позовній заяві відсутнє обґрунтування визначених сум боргу. З розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості за кредитом в розмірі 1872,92 грн. виникла 29.12.2014 року. Останній платіж на погашення кредиту було внесено 29.12.2014. Сума заборгованості в розмірі 1872,92 грн є простроченою заборгованістю за кредитом, відповідачем здійснено останню операцію за власним рахунком 29.12.2014 року у вигляді поповнення рахунку на суму 170,00 грн., отже перебіг строку позовної давності закінчився 29.12.2017 року, а строк дії кредитної картки закінчився в кінці 2014 р. , а з позовом банк звернувся лише у вересні 2018 р. За вказаних обставин, а також враховуючи клопотання сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд з урахуванням положень ст.ст.211, 223, 247 ЦПК України, визнає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів цивільної справи та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи сторін, викладені останніми в поданому позові та заявах по суті справи, дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.04.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір, оформлений відповідною анкетою-заявою, яка містить підпис відповідача про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Відповідно до умов вказаного договору відповідачу було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг визначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначені в заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 Умов картка діє до останнього дня місяця вказаного на лицевій стороні карти (місяць і рік) та вона є дійсною до останнього календарного дня зазначеного місяця. З матеріалів справи вбачається, що повернення відповідачем [PERSON] як тіла кредиту, так і процентів мало здійснюватися шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа кожного місяця. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено останній платіж за договором 2010 р. - 29.12.2014 р. ( а.с.5,6,8). З наданої позивачем довідки № 30.1.0/2-20180603/126 від 01.03.2019 р. слідує, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 13.04.2010 р. отримав картки [NUMBER], № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 05.2018 р. Відповідно до наданої відомості про рух коштів, за карткою на рухунку № [NUMBER] - відображено рух коштів за період з 03.11.2014 р. по 11.03.2015 р. , а за карткою № [NUMBER] рух коштів з 05.10.2013 р. 31.01.2019р. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, коли саме була перевипущена картка з строком дії до 05.2018 р., та чи отримував вказану картку відповідач, чи перевипущена вона в межах дії кредитного договору від 13.04.2010 р., так як останній платіж за вказаним договором вчинений в грудні 2014 р. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. До суду за захистом порушеного права банк звернувся 03.06.2018 року, тобто на час звернення позивача до суду з дня останнього платежу, а саме з грудня 2014 року (згідно розрахунку заборгованості) пройшло більше ніж три роки. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з заявленими вимогами. В зв'язку з цим, відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України та поданої відповідачем заяви про пропуск позивачем строків позовної давності і застосування наслідків їх пропуску, в задоволенні позову з цих підстав слід відмовити в повному обсязі. Поважні причини пропущення позовної давності відсутні. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, понесені повивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на останнього. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed