Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Верона» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.07.2018 року він звернувся до відповідача з заявкою про оформлення позики, яку було розглянуто та згідно договору про надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредитування (оферта) №441311 від 22.04.2019 року надано 14 900 грн строком на 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме з 22.04.2019 року по 20.05.2019 року включно зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 693,5% від суми позики. Вказує, що цей договір не укладав, не підписував електронним цифровим підписом (далі - ЕЦП) заявку на укладення договору позики з відповідачем, оскільки особистий ключ має властивості прихованого файлу, а також була відсутня сертифікація ключа ЕЦП та відомості про особистий ключ підписувача. Відсутність цих доказів не може свідчити про дійсне укладення між сторонами договору позики. Враховуючи викладене просить визнати договір про надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредитування (оферта) №441311 від 22.04.2019 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю Верона» недійсним з моменту його укладення. 14.01.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що відповідачем було належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання позивачу грошових коштів у позику у розмірі 14 900 грн. Позивач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти в зазначений строк не повернув, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість у розмірі 30 259,90 грн. Вважає, що дана позовна заява є лише способом позивача уникнути цивільно-правової відповідальності за своїм зобов`язанням. 14.01.2020 року товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.04.2019 року [PERSON] (далі - Позичальник) звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» (далі позикодавець) з заявкою на отримання кредиту. Позикодавець надав Позичальнику пропозицію укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта) в електронній формі шляхом розміщення його у мережі Інтернет на сайті Позикодавця. Для отримання фінансових послуг, 22.04.2019 року відповідач пройшов процедуру реєстрації на сайті Позикодавця, заповнив заяву (форму) на отримання фінансового кредиту, зазначивши персональні дані та бажані параметри кредиту. На підставі наданої позичальником інформації, 22.04.2019 року був сформований акцепт № 441311 згідно якого останній отримав кредит у розмірі 14 900 грн строком до 20.05.2019 року. 28.04.2019 року на виконання умов договору Позикодавцем було здійснено безготівковий переказ вищевказаних грошових коштів на картковий рахунок Позичальника. Позичальник свої зобов`язання по поверненню суми кредиту не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 21.11.2019 року становить 30 259,90 грн. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 30 259,90 грн. Позивач та його представниця в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності позивача та його представниці. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти первісного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 22.04.2019 року [PERSON] звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» з заявкою на отримання кредиту. Позикодавець надав Позичальнику пропозицію укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта) в електронній формі шляхом розміщення його у мережі Інтернет на сайті Позикодавця. Для отримання фінансових послуг, 22.04.2019 року позивач за первісним позовом - [PERSON] пройшов процедуру реєстрації на сайті Позикодавця, заповнив заяву (форму) на отримання фінансового кредиту, зазначивши персональні дані та бажані параметри кредиту. На підставі наданої позичальником інформації, 22.04.2019 року був сформований акцепт № 441311, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 14 900 грн строком до 20.05.2019 року. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 22.04.2019 року Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора № 64544 було підписано даний акцепт, тобто здійснено дії, спрямовані на укладення договору про надання кредиту і настання юридичних прав та обов`язків, заповнивши заявку на сайті Позикодавця добровільно та з розумінням настання прав та обов`язків, передбачених договором. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 5 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Після акцептування оферти позикодавця позичальник отримав підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного договору шляхом збереження примірника такого договору в особистому кабінеті, оскільки згідно з технологією його укладення, договір та усі супутні документи зберігаються на особистій сторінці позичальника на сайті позикодавця. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Таким чином Позичальник надав свою відповідь про прийняття (акцепт) пропозиції позикодавця укласти електронний договір, шляхом заповнення заявки-приєднання про прийняття такої пропозиції в електронній формі. 28.04.2019 року на виконання умов договору Позикодавцем здійснено безготівковий переказ грошових коштів у розмірі 14 900 грн на рахунок банківської платіжної картки Позичальника, вказану ним під час ідентифікації, що є підтвердженням виконання Позикодавцем своїх зобов`язань. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення первісних позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Верона» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, оскільки під час укладення електронного кредитного договору, сторонами було дотримано усіх умов для укладення такого договору та підтверджено особу позичальника шляхом надання ним своїх персональних даних та здійснення акцепту кредитного договору шляхом його підписання одноразовим електронним цифровим підписом. Свої зобов`язання за договором позики [PERSON] належним чином не виконав, отримані кошти не повернув. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною першою статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав на платіжну картку кошти у вигляді кредиту у розмірі 14 900 грн строком до 20.05.2019 року. Станом на 21.11.2019 року заборгованість відповідача складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 600 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 983,60 грн та 27 666 грн заборгованості за штрафними санкціями. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, та вирішує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Верона» заборгованість за кредитним договором від 22.04.2019 року у загальному розмірі 30 259,90 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Верона» судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2 102,00 гривні.

Outcome: approved