Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що вона є власником частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] Відповідачі по справі хоча і зареєстровані, але фактично не проживають у вказаному будинку з 2002 року і по теперішній час. У березні 2002 року відповідачі забрали усі свої речі і покинули будинок. Причину свого від`їзду вони не повідомили. Відповідачі не беруть участі в оплаті комунальних послуг та інших витрат на утримання житлового будинку, тобто не виконують свої обов`язки, які передбачені законодавством. У зв`язку з викладеним, позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими особами, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідачів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 15.09.1987 року, який зареєстрований у ХДБТІ 12.10.1987 року за реєстрованим №4595, [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №260/1 від 03.09.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , але [PERSON] , [PERSON] з 2002 року фактично не проживають. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідачів за вказаною адресою без поважних причин з 2002 року. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, зазначених в ч.2 ст.405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки встановлено відсутність [PERSON] , [PERSON] понад встановлений законом строк у жилому приміщенні без поважних на те причин.

Outcome: approved