Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитним договором № DNL0AE00006181 від 16.10.2006 року у розмірі 29260, 29 доларів США, що за курсом НБУ складає 461 434 грн. 77 коп. та судові витрати по справі в сумі 3 654 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DNL0AE00006181 від 16.10.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 13 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.10.2011 року. [PERSON] належним чином не виконував свої зобовязання: не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсоткам, а також іншим витратам відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 25.12.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 29260,29 доларів США., що за курсом НБУ становить 461 434 грн. 77 коп., що стало підставою для звернення до суду. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25.06.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено в повному обсязі. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06.10.2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25.06.2015 року скасовано та призначено справу для розгляду в загальному порядку. При новому розгляді справи представник позивача в попереднє судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. У наступні судові засідання не зявився, відповідно до заяви від 21.12.2015 року просив суд розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Відповідно до заяви просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNL0AE00006181, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 13\~000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.10.2011 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № DNL0AE00006181 від 16.10.2006 року заборгованість станом на 25.12.2014 року склала 29260,29 доларів США., що за курсом НБУ становить 461 434 грн. 77 коп., яка складається з наступного: 3330,08 доларів США заборгованість за кредитом; 8163,07 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 452,43 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 17314,71 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Заперечуючи обставини позову, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності, оскільки строк дії договору був встановлений до 14.10.2011 року, а з даним позовом позивач звернувся до Індустріального районного суду лише 03.03.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Однак, як вбачається із матеріалів справи (арк. 4-6) погашення за кредитним договором відповідачем тривало до 15 серпня 2014 року, тому трирічна позовна давність спливає 15 серпня 2017 року. Однак банк звернувся до суду з позовом 03 березня 2015 року, тобто в межах строків позовної давності. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Оскільки відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8163,07 доларів США. Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом є платою за користування грошима, тому вона підлягає стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені нарахованої за неналежне повернення кредиту та сплату процентів в розмірі 17314,71 доларів США. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що нарахований розмір пені в 5 разів перевищує заборгованість за тілом кредиту, та враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає за можливим зменшити розмір пені та стягнути із відповідача [PERSON] пеню в розмірі 3000,00 доларів США. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2 356 грн. 92 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial