Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом і просить суд розірвати їхній з відповідачем шлюб, який було зареєстровано 13 липня 1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 201. Від даного шлюбу вони дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що їхні стосунки стали поступово погіршуватись через відсутність порозуміння, між ними виникають постійні конфлікти, сварки, також у них різні погляди на життя, що й привело до розпаду їхньої сім'ї. Остаточно сімейно-шлюбні стосунки та ведення спільного господарства вони припинили з 2015 року і разом не проживають, а тому їхній шлюб носить формальний характер. На примирення він не згідний, на розірванні шлюбу наполягає. В судове засідання позивач не з'явився, про час, день розгляду справи повідомлений належно, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час, день розгляду справи повідомлена належно, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає, з причинами розірвання шлюбу погодилася і проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки з червня 2017 року вони остаточно припинили сімейно-шлюбні стосунки, а тому на примирення не згідна, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]» . Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 липня 1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 201. Від даного шлюбу вони дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що стосунки сторін стали поступово погіршуватись через відсутність порозуміння, між ними виникають постійні конфлікти, сварки, також у них різні погляди на життя, що й привело до розпаду їхньої сім'ї. Остаточно сімейно-шлюбні стосунки та ведення спільного господарства сторони припинили з червня 2017 року і разом не проживають, а тому їхній шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам, а тому на примирення не згідний та наполягає на розірванні шлюбу між подружжям. Указані обставини встановлено з пояснень сторін та матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, а тому даний позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі задоволення позову витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved