Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ДВНЗ «Національний гірничий університет» та [PERSON] було укладено угоду №17ЛК/ГФ-06 від 01 вересня 2006 року про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти. Разом з тим, позивач зазначив, що відповідно до п. 1 Угоди позивач надав [PERSON] цільовий пільговий державний кредит для навчання в Університеті у 2006-2007 навчальному році згідно з договором 314/ГФ-06 у розмірі 3750 грн. Загальна сума з урахуванням раніше наданого кредиту за угодою № 26ЛК/ГФ-05 складає 5550 грн. Також, позивач зазначив, що виконання НГУ зобов'язань щодо надання кредиту [PERSON] у розмірі 5550 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 26 грудня 2005 року на суму 1800 грн. та від 26 грудня 2006 року на суму 3750 грн. Згідно п. 3.2 Угоди відповідач зобов'язувався повернути свою суму наданого позивачем кредиту та 3 % річних за користування кредитом після закінчення навчання в НГУ, починаючи з дванадцятого місяця, виходячи із схеми: гроші за кожний рік кредитування повертаються протягом трьох років. Крім того, позивач зазначив, що відповідач здійснював часткові платежі по погашенню кредиту у 2009, 2010 та 2011 роках та відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2013 року по справі № 194/800/13-ц з [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість за договором про надання пільгового державного кредиту в розмірі 1281 грн. - тіло кредиту, 169 грн. 20 коп. - відсотки за користування кредитом, 669 грн. 39 коп. - пені за період з 2008 рік по 2012 рік включно. Разом з тим, позивач зазначив, що 07 серпня 2014 року [PERSON] було перераховано на рахунок позивача заборгованість за договором про надання пільгового державного кредиту за 2011,2012 роки в сумі 2119 грн. 59 коп. Також, позивач зазначив, що станом на 01 січня 2014 року [PERSON] не було погашено НГУ 925 грн. суми отриманого кредиту та 99 грн. 54 коп. - відсотків за користування кредитом, 342 грн. 19 коп. - пені згідно п. 7.2 Угоди. В зв'язку з вказаними в позовній заяві обставинами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1366 грн. 73 коп. та судовий збір. Представник позивача Бровко О.О. надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак 12 лютого 2015 року надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначивши що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки заборгованість з нього стягнута в липні 2014 року, відповідно до розрахункового листа, який він надав разом з заявою. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 вересня 2006 року між Національним гірничим університетом, в особі ректора Півняка Г.Г. та [PERSON] укладено угода № 17ЛК/ГФ-06 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти (а.с. 10). Відповідно до 1 розділу договору, загальна сума наданого [PERSON] кредиту складає 5550 грн. З видаткового касового ордеру від 26 грудня 2005 року встановлено, що [PERSON] видано кредит у сумі 1800 грн. (а.с. 14). З видаткового касового ордеру від 26 грудня 2006 року встановлено, що [PERSON] видано кредит у сумі 3750 грн. (а.с. 15). З рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2013 року встановлено, що з [PERSON] стягнута заборгованості за кредитом по договору 314/ГФ-06 за період з 2008 по 2012 рік в сумі 2119 грн. 59 коп. (а.с. 13). Отже, відповідач [PERSON] не виконуючи зобов'язання по оплаті за навчання, систематично порушував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті за навчання, яка станом на 01 січня 2014 року складає з суми отриманого кредиту - 925 грн., відсотків за користування кредитом - 99 грн. 54 коп. та пені згідно п. 7.2 Угоди - 342 грн. 19 коп. (а.с. 16-18). Відповідно до п.7.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цією Угодою сторони несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, а саме відшкодування збитків та сплата неустойки. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахункового листа за липень 2014 року встановлено, що з [PERSON] стягнуто за виконавчим листом сума заборгованості в розмірі 2234 грн. 29 коп. (а.с. 42). Доводи відповідача, про те що з нього з заробітної плати вже стягнута заборгованість не може бути взята до уваги судом, оскільки заборгованість, зазначена в розрахунковому листі за липень 2014 року, стягнута за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2013 року за договором № 314/ГФ-06, а заперечень щодо пред'явленого позову відповідачем не надано. Згідно вимог ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за угодою № 17ЛК/ГФ-06 від 01 вересня 2006 року призвело до виникнення заборгованості, яка відповідно до умов договору підлягає поверненню, і підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, суд вважає, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення від 06 жовтня 2014 року позивач поніс судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: approved