Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона та її два неповнолітні сина зареєстровані і проживають у [ADDRESS] У зазначеній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] Як зазначає позивач, її колишній чоловік-відповідач по справі добровільно покинув вказане жиле приміщення в кінці 2012 року і до даного часу у ньому не з'являвся, не користується вказаною жилою площею і не цікавиться нею, комунальні послуги та квартплату не сплачує. Дані фати про непроживання відповідача за вказаною адресою стверджуються актом обстеження [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно він покинув спірне жиле приміщення в кінці 2012 року. Зокрема причиною залишити вказане жиле приміщення стали ті підстави, що між ним та його колишньою дружиною постійно відбувалися конфлікти та сварки, що негативно позначалося на психіці дітей, а тому він в силу етичних міркувань пішов жити у гуртожиток. Проти задоволення позовних вимог заперечував. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що до кінця 2012 року у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Сторони не заперечували, що у зв'язку із постійними сварками і конфліктами [PERSON] в кінці 2012 року залишив жиле приміщення [ADDRESS] та переїхав жити у приміщення гуртожитку. Суд вважає, що позивачем не доведено фату того, що відповідач втратив інтерес до спірного жилого приміщення і не бере до уваги ту обставину, що [PERSON] покинув помешкання за місцем реєстрації з власної волі. Суд вважає, що відповідач в силу виниклої атмосфери у сім'ї був змушений переїхати на інше місце проживання. Крім того, судом відмічається, що позивач звертаючись до суду посилався, як на підставу своїх вимог на норми статей 71, 72 ЖК України, відповідно до правил яких особа втрачає право користування спірним житловим приміщенням у разі якщо не проживає у ньому понад шість місяців без поважних пн. Натомість з пояснень сторін у справі встановлено, що станом на день розгляду даної справи приміщення квартири [ADDRESS] є приватизованим. Суд вважає, що в ході судового розгляду встановлено факт не проживання [PERSON] у спірному житловому з поважних причин в силу виниклих між сторонами спору стосунків на кінець грудня 2012 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначалося судом вище, спірне жиле приміщення на момент розгляду справи є приватизоване, а відповідач [PERSON] був членом сім'ї нинішнього власника жилого приміщення - позивача по справі. На погляд суду позивачем в ході судового засідання було зазначено помилкові підстави позову і вході розгляду справи позивачем такі підстави змінені не були, а тому суд дійшов висновку про те, що за таких підстав з урахуванням наявних у справі доказів, підстав для задоволення позовних вимог немає. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed