Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 18.12.2010 року [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 31.01.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 87486,84 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 87486,84 грн. та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 20.04.2016 року вказану цивільну справу передано до Херсонського міського суду Херсонської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2016 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Спічак О.Б. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2016 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Ігнатенко О.Й. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ігнатенко О.Й. від 21.09.2016 року відкрито провадження у справі. Представник відповідача 21.10.2016 року надав до суду заперечення на позовну заяву, згідно якого просив в задоволенні позову відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Заявлені вимоги позивачем відповідач категорично не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно наданого розрахунку заборгованість за кредитним договором виникла 26.10.2012 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 25.10.2015 року. Позовна заява подана 05.04.2016 року, тобто пізніше через пів року з моменту закінчення строку позовної давності, згідно ч.4 ст.267 ЦК України. Таким чином, позовна заява не підлягає задоволенню у зв`язку із закінченням позовної давності відповідно до ч.4 ст.264 ЦК України. Також, пеня нарахована банком поза межами строку позовної давності, а саме за період з 18.12.2010 року по 31.01.2016 року. Також до штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та 4142,23 грн. штрафу (процентна складова) застосовується строк позовної давності. Відповідні штрафи позивач може стягнути на протязі одного року з моменту, коли позивач дізнався про порушення відповідачем його прав. Як вбачається із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості, перше прострочення відповідачем відбулося 26.10.2012 року, тобто саме з цього часу банк дізнався про порушення своїх прав та інтересів і саме з цієї дати почався перебіг позовної давності для стягнення з відповідача штрафів, який закінчився 26.10.2013 року. Крім того, відповідач зазначає, що жодних пам`яток не підписував. У заяві про видачу кредитної картки з кредитним лімітом у 5000 грн. взагалі відсутні будь-які дані стосовно номера відкритого карткового рахунку на ім`я відповідача, окрім того також не зазначена дата видачі кредитної картки та строк її дії, з Умовами і правилами надання банківських послуг [PERSON] також ознайомлений не був, та згоди на умови кредитування, визначені Умовами не давав. Відповідач вважає, що кредитний договір №б/н від 18.02.2010 року є неукладеним, оскільки в ньому відсутні передбачені чинним законодавством істотні умови для такого типу договорів. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги банку взагалі не підтверджені належними та допустимими доказами, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник позивача 15.11.2016 року надав до суду пояснення, згідно яких просив позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. 18.12.2010 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Враховуючи, що останній платіж перед зверненням кредитора до суду здійснено 15.09.2012 року в сумі 1000 грн., тому строк позовної давності розпочався 15.09.2012 року та спливає 15.09.2062 року. Підписуючи анкету-заяву від 18.12.2010 року, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами договору. Умови щодо нарахування пені є дійсними відповідно до ст.204 ЦК України. Позов про визнання недійсними кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді пені відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині являється дійсним. Порядок зміни Тарифів узгоджується із п.п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Передбачивши зазначені види неустойки в кредитному договорі, банк не допускає порушення норми статті 61 Конституції України. [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому позовні вимоги банку є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.12.2016 року зупинено провадження у дані справ до набрання законної сили рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі №766/13059/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2019 року поновлено провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач 04.03.2020 року надав до суду заперечення , в якому просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, тривалістю у три роки, та відмовити у позові. Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифів не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо ці документи не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. Жодного первинного документ, яким би підтверджувалося фактичне (реальне) отримання відповідачем як кредитних коштів, так і кредитної картки позивачем не надано. Оскільки, Умови та правила надання банківських послуг [PERSON] не підписувалися та не визнаються, то до зазначених правовідносин слід застосувати загальну позовну давність тривалістю у три роки, відповідно до ст.257 ЦК України. Позовна заява подана 05.04.2016 року, тобто з пропущенням строку позовної давності. Таким чином, позов не підлягає задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов не визнали, просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, тривалістю у три роки, та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 18.12.2010 року [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 31.01.2016 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.12.2010 року становить 87486,84 гривень, що складається із: -13599,23 грн. заборгованість за кредитом; -66598,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2646,82 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 гривень штраф (фіксована частина); -4142,23 гривень штраф (процентна складова). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 29.09.2007 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.11.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.06.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». У анкеті-заяві від 18.12.2010 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), банк просив також стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, комісію та штрафи (фіксовану та процентну складову). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив. Також суд враховує, що укладений між сторонами кредитний договір від 18.12.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, встановивши, що відповідач отримав кредит у розмірі 13599,23 грн., яким скористався і який не був погашений, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 13599,23 грн. Вимоги банку в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії, і штрафів, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки анкета-заява, підписана відповідачем не містить умов кредитування, Умови та правила, надані банком не підписані відповідачем, а тому не можуть бути належним доказом умов кредитування щодо сплати платежів за користування кредитними коштами. Відповідач надав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Останній платіж кредитної заборгованості мав місце 08.06.2014 року, що вбачається з розрахунку та виписки заборгованості, а з позовом до суду банк звернувся 05.04.2016 року, тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, та заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 13599,23 грн. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378,00 гривень.

Outcome: partial