Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.03.2014 року на адресу підприємства надійшов лист від [PERSON] з вимогою укласти договір про теплопостачання за адресою: [ADDRESS]. Вимоги остання обґрунтовувала витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2013 року. На підставі заяви договірний відділ підприємства підготував відповідний проект договору №1045 від 10.04.2014 року про постачання теплової енергії, який було направлено супровідним листом від 10.04.2014 року на адресу відповідачки. Однак, до теперішнього часу відповідачка підписаний зі свого боку екземпляр договору підприємству не повернула. Заяву на відключення від теплопостачання позивач від відповідачки не отримував. В зв'язку з технічними характеристиками централізованого опалення одностороннє повне відключення приміщення відповідачки від мережі теплопостачання з боку підприємства є неможливим. Відмова відповідачки від укладання договору приносить значну матеріальну шкоду підприємству та невідворотно наближає надзвичайну ситуацію, в який опиниться значна частина населення міста через відключення системи опалення і гарячого водопостачання. З урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати укладеним договір на постачання теплової енергії між Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради та [PERSON] на умовах, викладених в проекті договору №1045 від 10.04.2014 року про постачання теплової енергії з додатками №1-3. В призначене на 19.05.2015 року судове засідання представник позивача не з'явився. В наданій заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання заявленого позову в повному обсязі. Відповідачка та її представник в призначене на 19.05.2015 року судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки не повідомили. В судовому засіданні 03.12.2014 року представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] не є власником приміщення [ADDRESS], а тому вимоги до неї про укладення договору на постачання теплової енергії за вказаною адресою є безпідставними. З урахуванням поданої представником позивача заяви, повторної неявки відповідачки та її представника в судове засідання, того, факту що останній приймав участь в судових засіданнях по справі, що призначались раніше, під час яких висловив думку відповідачки щодо заявленого позову, ніяких заяв та клопотань, які б не були розглянуті судом не заявляв, суд з урахуванням положень ст.ст.158,169,197 ЦПК України вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті у відсутності не з'явившихся сторін. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.03.2014 року [PERSON] звернулась до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради з письмовою заявою про укладення договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою нежитлового приміщення [ADDRESS], власником якого вона є. Листом позивача від 10.04.2014 року на адресу відповідачки було направлено для розгляду та підписання два примірники підготовленого відповідно до її заяви договору №1045 від 10.04.2014 року про постачання теплової енергії. Посилаючись на те, що вказаний до теперішнього часу відповідачкою не підписано, що завдає згоди підприємству, позивач просив суд визнати укладеним договір на постачання теплової енергії між Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради та [PERSON] на умовах, викладених в проекті договору №1045 від 10.04.2014 року про постачання теплової енергії з додатками №1-3. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ЦК України. Так, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг та визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасни-ками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних за-садах. Стаття 4 зазначеного вище Закону визначає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 ЦК України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Разом з тим, як встановлено судом під час розгляду справи та вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] з 18.12.2013 року зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2013 року. Також з вказаної довідки вбачається, що вказане приміщення є предметом іпотеки за відповідним договором від 18.12.2013 року, за яким [PERSON] є іпотекодавцем, а [PERSON] - іпотекодержателем. В зв'язку з цим, оскільки судом встановлено, що власником приміщення з 18.12.2013 року та по теперішній час є інша особа - [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання укладеним договору від 10.04.2014 року про постачання теплової енергії за зазначеною вище адресою з відповідачкою [PERSON], яка на момент подачі заяви 18.03.2014 року та на момент розроблення проекту договору не являлась власником приміщення [ADDRESS] та споживачем відповідних послуг за даною адресою, є безпідставними та задоволення останніх призведе до порушення прав [PERSON], як власника приміщення, яка до участі у справі позивачем не залучалась та відповідних клопотань представником останнього у відповідності до ст.33 ЦПК України не заявлялось. На підставі викладеного, в задоволенні позову слід відмовити повністю. Сплачений позивачем при подачі позову судовий збір віднести на користь держави.

Outcome: dismissed