Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду вказаною вище позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 14.03.2001 року по 06.03.2003 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем Публічне акціонерне товариство «Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка». 30.05.2002 року під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок в результаті якого він отримав травми голови та тулуба. За висновком Нікопольської МСЕК від 31.10.2011 року йому вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності, у зв`язку з нещасним випадком. Висновком МСЕК від 20.11.2012 року йому встановлено 25% втрати працездатності. Останній раз позивач проходив огляд у 2017 році, в результаті якого довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 08.11.2017 року, виданою Нікопольською МСЕК, йому було встановлено 15 % втрати професійної працездатності. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через нещасний випадок йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнає впродовж багатьох років, у зв`язку з нещасним випадком, змінилися його образ та якість життя. Просить стягнути на його користь моральну шкоду 150000 гривень. Ухвалою суду від 02.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 30.11.2021 року до суду найшов відзив на позовну заяву, де вказано, що вони не визнають заявлені вимоги з підстав їх не обґрунтованості, просять відмовити у позові. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 14.03.2001 року по 06.03.2003 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем Публічне акціонерне товариство «Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», та працював підземним прохідником 4-го розряду, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 8-14). Згідно акту про розслідування нещасного випадку на виробництві за формою Н-5 від 03.06.2002 року з позивачем 30.05.2002 року при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] отримав травми голови та тулуба (а. с. 15-16). Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 14 за формою Н-1 від 04.07.2002 року причиною нещасного випадку є порушення технологічного процесу (а. с.17-18). За висновком Нікопольської МСЕК від 31.10.2011 року позивачу вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності, у зв`язку з нещасним випадком (а. с. 19). Висновком Обласної МСЕК № 1 від 20.11.2012 року та висновком Нікопольської МСЕК від 08.12.2014 року йому встановлено 25% втрати працездатності (а. с. 20-21). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] внаслідок ушкодження здоров`я під час нещасного випадку на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування. При цьому, трудове каліцтво завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, яке виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці відповідно до нормативно-правових актів. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує ступінь втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, який становить 25%, характер отриманих позивачем тілесних ушкоджень під час нещасного випадку які завдають значного фізичного болю та душевних хвилювань за здоров`я позивачу, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання , глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків,що наступили. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди в рамках заявлених позовних вимог, з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 75000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 150000 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908,00 гривень.

Outcome: partial