Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: зняти арешт з 28/100 частини квартири [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON], який накладений постановою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.09.1996 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником 28/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Борисом Павловичем, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 28/100 частину квартири [ADDRESS] Право власності позивача зареєстровано 09.10.1995 року в Київському міському БТІ під №4249. Вказана частка квартири загальною площею 18,64 кв.м. і складається з однієї кімнати, жилою площею 13,9 кв.м. Зазначеним договір купівлі-продажу не оспорювався та є дійсним. Право власності на належну позивачу частку у квартирі ніким не оспорюється. В 2015 році позивач вирішив відчужити вказану частку своєї квартири, однак виявилось, що на підставі постанови Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.09.1996 р. було накладено арешт на вказану квартиру. Питання щодо зняття арешту на квартиру до цього часу не вирішено. Позивач звертався до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявами про зняття арешту з 28/100 частки квартири, однак арешт не було знято. У зв'язку з порушенням права позивача на його власність, останній звернувся до суду з вказаним клопотанням. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа свого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] є власником 28/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Борисом Павловичем, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 28/100 частину квартири [ADDRESS] Право власності позивача зареєстровано 09.10.1995 року в Київському міському БТІ під №4249. На підставі постанови Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.09.1996 р. на квартиру [ADDRESS] було накладено арешт в рамках кримінального провадження №64-708. Позивач звертався до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявами про скасування постанови Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.09.1996 р. на підставі якої був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] Проте арешт з квартири знятий не був. За запит суду Шевченківське УП ГУНП у м. Києві повідомило, що слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015100100015468 від 22.12.2015 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Досудове розслідування розпочато за матеріалами кримінальної справи №64-708 від 08.08.1995 року. Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Разом з тим, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Отже, враховуючи те, що обставини для арешту майна позивача [PERSON] відсутні, відомостей про стадію кримінального провадження Шевченківською УП ГУНП в м. Києві, та дія арешту порушує права позивача, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем у вигляд зняття арешту з нерухомого майна, обґрунтований та передбачений законом, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved