Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до судуд з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на підставі ст..344 ЦК України на 15/200 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтував вимоги тим, що відкрито, добросовісно та безперервно з 1990 року користується частиною будинку, що складає 15/200 та яка зареєстрована за [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав надавши аналогічні пояснення в обґрунтування позовних вимог. Вказував також на те, що при офоромленні документів на приватизацію земельної ділянки виявилось по документах, що право власності на спірну частину домоволодіння має [PERSON], яку він не бачив, ні її родичів, а позивач з 1990р. користується та доглядає за будинком, щоб зберегти в належному стані і його частину будинку, в якій він мешкає, тому що спірна частина домоволодіння почала руйнуватись та протікав дах. Він ніс всі затрати по ремонту та користувався нею. Відповідачка повідомлялась про день та час розгляду справи за останнім відомим місцем проживання ( [ADDRESS]), а тому згідно ч.5 ст.74 ЦПК України особа вважається повідомленою. Треті особи [PERSON], [PERSON] просили справу розглядати за їх відсутності, та позовні вимоги просили задовольнити. Третя особа [PERSON] не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання , інших даних у суда немає. Треті особи в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Всі їх пояснення аналогічні і зводяться до того, що [PERSON] не пам»ятають, з початку 1990-х років [PERSON] користується кімнатою, ремонтував дах над цією частиною будинку, доглядає за будинком та прибудинковою територією, в цій кімнаті ніхто не проживає, [PERSON], 1922 року народження, яка значиться по документах, не пам»ятають. В зв»язку з цим вони багато років не можуть використати своє право на приватизацію земельної ділянки домоволодіння. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 9/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] ( а.с. 7), яку успадкував після смерті брата [PERSON]. Син позивача [PERSON] також є власником 9/100 частини цього домоволодіння , які успадкував після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповідом ( а.с.105). Домоволодіння по [ADDRESS] складається з двох окремих будинків. В одному проживають : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також залишаються зареєстрованими подружжя [PERSON]. В іншому будинку цього ж домоволодіння проживають інші треті особи по справі. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до роз»ясень Міністерства юстиції України від 13.10.2011року «Деякі аспекти набуття права власності на об»єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду у випадках, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не могла знати, що володіє річчю незаконно. Тобто одна з основних вимог, встановлених законодавством, для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - 10 років відкритого безперервного володіння нерухомим майном. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] від 10.01.1991року позивач [PERSON] є власником 9/100 частини домоволодіння ( а.с.6) Як встановлено в судовому засіданні, позивач відкрито володіє приміщенням площею кімнатою 14,80 кв.м, кухнею 6,70 кв.м., власником якого рахується [PERSON] (на поверховому плані будинку позначено як квартира №2-а), та це житлове приміщення стіною прилягає до його помешкання, але має окремий вихід, що відображено в технічному паспорті на садибний житловий будинок та поверховому плані будинку ( а.с. 39, 41). З витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом на 07.02.2008р. землекористувачами ділянки по [ADDRESS] ( код ділянки 85:474:003) рахуються [PERSON].([PERSON].) [PERSON] Такого прізвіща як [PERSON] не значиться. Слід зазначити, що позивач сплачував земельну ренту та страховку за земельну ділянку за цим кадастровим номером з 1995р. до 2003року, що підтверджується наданими суду квитанціями ( після 2003р. відмінено плату податку на землю з пенсіонерів) А тому [PERSON] взагалі не сплачували земельну ренту. Згідно довідки адресного бюро м.Києва від 15.08.2007р. [PERSON] та [PERSON] по місту Києву та Київської області зареєстрованими не значаться. ( а.с.63,64) . Факт відкритого безперервного володіння [PERSON] спірної частини будинки підтверджується також показами свідка [PERSON], яка пояснила, що до 2000р. приїздила до своєї бабусі по [ADDRESS], яка була сусідкою з позивачем. А з 2000р. переїхала після смерті бабусі на постійне місце проживання за цією адресою. Бачила, що [PERSON] постійно доглядає за частиною будинку, куди і входить спірна кімната, ремонтував дах, ніколи не бачила [PERSON], ні її родичів. Ніхто інший, окрім позивача, не доглядав за спірною частиною будинку та не користувався нею. Згідно свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, виданого 19.11.1959 року Четвертою київською державною нотаріальною конторою, за [PERSON] зареєстровано 2/25 частини домоволодіння по [ADDRESS] ( а.с. 94) Згідно відповіді Київського МБТІ від 10.12.2010р. будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за : 9/100 [PERSON], 2/25 [PERSON], 2/25 [PERSON], 1/10 [PERSON], 9/100 [PERSON], 8/100 [PERSON], 17/200 [PERSON], 28/200 [PERSON], 9/50 [PERSON], 17/200 [PERSON].( а.с.32). Втім, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 21.12.2012р. припинено право власності на частку , яка рахується за [PERSON] та [PERSON] за кожним на 1/200 частку домоволодіння, оскільки при оформленні свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на ім»я [PERSON] та договору купівлі-продажу на ім»я [PERSON] були допущені арифметичні помилки. ( а.с. 42). Тобто було 2/25, а стало 15/200 за кожним. Отже, на даний час домоволодіння на праві власності належить відповідним чином : [PERSON] 2/25 [PERSON] 2/25 [PERSON] 9/100 [PERSON] ( після смерті [PERSON].) 9/100 [PERSON] 8/100 [PERSON] 1/10 [PERSON] ( на підставі договору дарування) 17/200 [PERSON] ( на підставі свідоцтва про спадщину) 17/200 [PERSON] 28/200 [PERSON] 9/50 У разі арифметичного складання всіх часток дорівнює одній цілій. Отже, викладені обставини в позовній заяві, що позивач з 1990р користується відкрито та безперервно 15/200 частиною домоволодіння, яка рахується за [PERSON]., знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позивач має право в порядку набувальної давності визнати за собою право власності на цю частину домоволодіння в порядку ст.344 ЦК України, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved