Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 28.03.2013 року між ним та відповідачем було укладено Договір позики грошей на суму 800\~000,00 грн. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти до 28.12.2015 року. Після закінчення строку позивач звертався до відповідача з вимогою повернути суму боргу, але відповідачем коштів так і не було повернуто. Тому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 1\~964 051,52 грн., що включає: 800 000,00 грн. - основна сума заборгованості за договором; 320\~544,00 грн. - інфляційні нарахування; 72\~066,00 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 771\~441,08 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань та судові витрати. Ухвалою суду від 28.05.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження без виклику сторін. В судове засідання позивач не з`явився, наддав заяу про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав оскільки фактично кошти, зазначені в розписці він не отримував. Зазначив, що в 2013 році йшла санація ПП «Пуск», засновником якого він, а [PERSON] був представником ради кредиторів та обіцяв, що після розрахунку з кредиторами, в нього залишиться 49% долі у ПП «Пуск», та саме для виконання цих вимог потребував написати розписку. Враховуючи, що ПП «Пуск» продано та позивачем не виконано зазначені вище домовленості, вважає що підстави для стягнення з нього вказаних коштів відсутні. Враховуючи подані заяви та належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст.\~6,\~627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 року у справі № 388/1354/17-ц. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 28.03.2013 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] укладено Договір позики №2, відповідно до якого відповідач отримав в борг 800\~000,00 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 28.12.2015 року (а.с.6). Згідно із п. 3.1. Договору, позикодавець передає, а позичальник приймає грошові кошти в сумі 800\~000, 00 грн. в якості позики за даним договором, про що останній видає власноруч написану розписку про отримання коштів є переданою Позикодавцем Позичальнику у момент укладення цього Договору. На виконання вимог п. 3.1 Договору відповідачем було написано розписку (а.с.7) Суд вважає доведеними факти укладення договору позики від 28.03.2013 року, передачі коштів за договором та невиконання Позичальником за договором позики свого обов`язку щодо повергнення боргу. За приписами\~статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно ч.1\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Приписами ч. 1\~ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. В силу приписів\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з п.1.1 Договору, В зв`язку з налагодженям між сторонами тісних ділових стосунків позика надається на безпроцентній основі, без права застосування штрафних санкцій, окрім тих що передбачені цивільним законодавством. Правилами ч.2\~ст.625 ЦК України\~визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно із\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 3\~ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач всупереч вимогам\~ст. 81 ЦПК України, будь-яких доказів на підтвердження того, що він виконував свої зобов`язання за договором позики суду не надано. Відтак, суд вважає, що відповідач отримані за Договором кошти у сумі 1\~964\~051, 52 грн. не повернув позивачу станом на день ухвалення рішення суду. Разом з тим, до заявлених вимог позивача, що з 28.12.2015 року по день звернення із позовом до суду, відповідач прострочив виконання свого зобов`язання на 1096 днів. А тому розрахунок суми боргу у розмірі 1\~964\~051, 52 грн. визначений позивачем, включає: 800 000,00 грн. - основна сума заборгованості за договором; 320\~544,44 грн. - інфляційні нарахування; 72\~066,00 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 771 4441,08 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги розрахунок заборгованості позивача, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності витрат до суду не надходило. Згідно з\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України,\~\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи відповідача,що фактично ним вказані кошти не отримувались суд до уваги не приймає, оскільки зазначені факти судом не встановлені та відповідачем не доведені, що є його обов`язком відповідно до вимог ст.81 ЦПК України. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений за подання позовної заяви у розмірі 8 000,00 грн. та недоплачений позивачем судовий збір в дохід держави в розмірі 810,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 553, 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved