Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати спільною власністю подружжя, позивача та відповідача, наступне нерухоме та рухоме майно: житловий будинок та прибудинкові споруди по вул. Будьонного, 11-а в с. Копачів Обухівського району Київської області, земельну ділянку площею 0,250 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Будьонного, 11-а в с. Копачів Обухівського району Київської області, кадастровий № 3223184201:01:012:0002, автомобіль [NUMBER], [NUMBER], визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку та прибудинкових споруд по вул. Будьонного, 11-а в с. Копачів Обухівського району Київської області та виділити позивачу у натурі дану 1/2 частину будинку та прибудинкових споруд по вул. Будьонного 11-а в с. Копачів Обухівського району Київської області, а саме: коридор 1-1 згідно поетажного плану БТІ площею 4.3 квадратних метра, кімнату 1-2 площею 18.4 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ, коридор 2-1 площею 4,2 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ, кімнату 2-2 площею 16,4 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ, кімнату 2-3 площею 11,8 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ, загальною площею 55,1 квадратних метра, житлової площі 46,6 квадратних метра, літню кухню біля будинку, решту 1/2 частину житлового будинку та прибудинкових споруд залишити відповідачу, а саме: коридор 1-4 площею 6,9 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ, кухню 1-5 площею 12,5 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ, ванну і туалет 1-6 площею 11,4 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ, кімнату 1-3 площею' 14,9 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ, кімнату 1-8 площею 18,6 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ та кімнату 1-7 площею 8,4 квадратних метра згідно поетажного плану БТІ; гараж та погріб, який розташований в одному приміщенні з літньою кухнею та сараєм біля будинку №11-А по вул. Будьонного в с. Копачів Обухівського району, Київської області і має таку ж площу, як і ці прибудинкові споруди, залишити в спільній власності та спільному користуванні у сторін; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Будьонного, 11-а в с. Копачів Обухівського району Київської області, державний акт серії ЯГ №152846, кадастровий №3223184201:01:012:0002, решту 1/2 частину земельної ділянки залишити відповідачу; визнати за позивачем право власності на автомобіль [NUMBER]; залишити у власності відповідача автомобіль [NUMBER], та стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 9 957 гривень. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 23.11.1999 року уклав шлюб з відповідачем, який був розірваний 20.11.2015 року. За час перебування в шлюбі 16.05.2002 року сторони придбали житловий будинок № 11-а по вул. Будьонного в с. Копачів Обухівського району Київської області. Договір купівлі-продажу житлового будинку був оформлений на відповідача, на неї також була приватизована земельна ділянка площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. В лютому 2003 року сторони придбали автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. 48906КК, а в жовтні 2006 року сторони придбали автомобіль [NUMBER], які зареєстровані на відповідача. Так як дане майно є спільною власністю подружжя, сторони не домовилися про порядок поділу даного майна, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме визнав що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, і що позивач має право на ? його частину, щодо визнання спільною сумісною власністю решта майна про яке зазначає позивач заперечив, щодо виділення майна в натурі теж заперечив. Зокрема представник відповідача зазначав, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідачки, оскільки отримана нею шляхом приватизації а тому розподілу не підлягає. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 23.11.1999 року по 20.11.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-БК № 161617, виданого Копачівською сільською радою Обухівського району Київської області, актовий запис № 2, та копією рішення Обухівського районного суду Київської області про розірвання шлюбу від 20.11.2015 року. 16.05.2002 року був укладений договір купівлі-продажу будинку, відповідно до якого відповідач [PERSON] придбала житловий будинок, що знаходиться в селі Копачів по вул. Будьонного, під № 11-А, Обухівського району, Київської області, житловою площею 63,7 кв.м. Договір посвідчений державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2107. Також, за час перебування у шлюбі відповідач [PERSON] на підставі рішення Копачівської сільської ради №19 від 24.06.2003 року отримала земельну ділянку площею 0,250 га, що розташована по вул. Будьонного, 11-А в с. Копачів, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер №3223184201:01:012:0002, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 152846, виданий на імя [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, сторони придбали автомобіль марки БМВ модель 730 з реєстраційним номером АІ5396АР, який зареєстрований за відповідачем [PERSON] 07.06.2007 року. Також, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, сторони придбали автомобіль марки ВАЗ 21063 з реєстраційним номером 48906КК, який зареєстрований за відповідачем [PERSON] 12.02.2003 року. Відповідно до копії звіту про оцінку майна № 9/16 від 16.03.2017 року, ринкова вартість автомобіля [NUMBER] станом на 16.03.2017 року складає 131663 грн. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обовязки подружжя, визначає\~СК України. Так, відповідно до змісту ст. ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з розясненнями, що містяться в п.п. 23, 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що перелічене вище майно було придбано у період, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому сторони набули право спільної сумісної власності на це майно і воно підлягає поділу, а тому житловий будинок та прибудинкові споруди, що знаходяться в селі Копачів по вул. Будьонного, під № 11-А, Обухівського району, Київської області, є спільною сумісною власністю подружжя, вони підлягають поділу між сторонами по 1/2 частині кожному. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 120 ЗК України\~до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За змістом частини першої\~статті 81 ЗК України, громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених\~статтею 116 ЗК України. Оскільки земельна ділянка площею 0,250 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Будьонного, 11-а в с. Копачів Обухівського району Київської області, кадастровий № 3223184201:01:012:0002, знаходиться під житловим будинком та прибудинковими спорудами, які підлягають поділу, та є спільною сумісною власністю подружжя, то у такій самій частці виникає і право власності на земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування будинку та господарських споруд, а тому позовна вимога про визнання за позивачем права власності на ? частину земельної ділянки теж підлягає задоволенню.\~\~ Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 червня 2012 року у справі № 6-66цс11. Крім того, у пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України\~окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. Що стосується поділу автомобілів БМВ 730 та ВАЗ 21063, то суд вказує на наступне. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(ст. 71 СК України). Зокрема, положеннями\~ст. 365 ЦК України\~передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Можливість присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду передбачено й положеннями ч. 5\~ст. 71 СК України. Відповідно до п. 25\~постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4,5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Тому, суд дійшов висновку, що поділ спільних автомобілів сторін можливий лише шляхом визнання за ними ідеальних часток в цьому майні без його реального поділу із залишенням таких автомобілів у спільній частковій власності сторін, оскільки жодна із сторін не погодилась на отримання грошової компенсації, а відповідач не погодився з варіантом поділу автомобілів запропонованого позивачем. Що ж стосується позовної вимоги про поділ спільного майна у вигляді будинку та господарських споруд і земельної ділянки в натурі, то суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні виходячи з наступного. Як встановлено, частинам 1 - 3, пунктам 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, зокрема, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Судом роз»яснювалось сторонам що питання про розподіл нерухомого майна в натурі потребує спеціальних знань у галузі будівництва та землеустрою, а тому вони мають процесуальне право заявити клопотання щодо призначення судової експертизи, також сторонам було роз»яснено про відповідні правові наслідки вчинення або невчинення такої процесуальної дії. Оскільки питання про розподіл нерухомого майна в натурі потребує спеціальних знань у галузі будівництва та землеустрою, а сторони не скористались своїм правом щодо призначення експертизи, суд відмовляє в задоволенні цієї частини позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Також, на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 4987 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial