Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що вона є власником 51/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, 11. Натомість, на вказане майно позивача було накладено арешти, які натепер не мають підстав для застосування, через що позивач просить з нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, 11, зняти арешт, реєстраційний номер 2435979, зареєстрований 01.09.2005 за № 2435979 реєстратором: Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АА № 423334, 01.08.2005 року ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя, а також з нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, 11, зняти арешт, реєстраційний номер 2122463, зареєстрований 24.06.2005 за № 2122463 реєстратором: Запорізького обласного державного нотаріального архіву, Запорізької обл., м. Запоріжжя, б-р Центральний, на підставі ухвали б/н, 04.11.1999, Шевченківський районний суд. В судове засідання сторони не явилися, позивач просив справу слухати без його участі, як і відповідач [PERSON], яка заперечень на позов не мала. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положення ст.319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником 51/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, 11, що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Пятої Запорізької нотаріальної контри 11 листопада 1994 року за реєстр. № 5-3278. Власником іншої частини (49/100) вказаного житлового будинку є відповідач [PERSON], про що слідує із договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 26 вересня 2006 року за реєстр. № 874, та свідоцтва про шлюб названого відповідача від 26.12.2009 року. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дійсно слідує наявність арештів з нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, 11: арешт, реєстраційний номер 2435979, зареєстрований 01.09.2005 за № 2435979 реєстратором: Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АА № 423334, 01.08.2005 року ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя, а також арешт, реєстраційний номер 2122463, зареєстрований 24.06.2005 за № 2122463 реєстратором: Запорізького обласного державного нотаріального архіву, Запорізької обл.., м. Запоріжжя, б-р Центральний, на підставі ухвали б/н, 04.11.1999, Шевченківський районний суд. Крім того, ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.1999 року було накладено арешт на житловий будинок позивача, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, 11, задля забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Ще 21 грудня 1999 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення по вказаній цивільній справі про стягнення з [PERSON] 5250 гривень боргу. На теперішній час матеріали вказаної цивільної справи знищені, про що слідує із доповідної спеціаліста Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] від 23.08.2017 року. При цьому згідно листа старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя [PERSON] від 27.05.2017 року вбачається, що виконавчі провадження по 2013 рік були знищені відповідно до встановленого порядку, та більш того, натепер на виконані відділу виконавчі провадження, за якими боржником є позивач, не перебувають. За положеннями ч.3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Зважаючи на те, що вказані заходи були вжиті саме на забезпечення позову [PERSON], позов якої було вирішено на її користь, а натепер жодних виконавчих проваджень щодо [PERSON] не існує, суд вважає за доцільним як скасувати заходи забезпечення позову [PERSON], так і зняти арешт, накладений за постановою ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя, оскільки підстав для існування оспорюваних арештів судом не установлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved