Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 10 березня 2012 року між ним, у якості позикодавця, та відповідачем по справі, у якості позичальника, було укладено договір позики в сумі 22 000 (двадцять дві тисячі ) гривень. Договір позики укладено терміном на дванадцять місяців. В той же день позивач передав позичальнику грошові кошти у сумі 22000 гривень. Позичальник гроші отримав, про що на примірнику договору позики власноручно зробив запис про отримання грошових коштів та підписав договір позики. Пунктом 1 договору позики передбачено, що відповідач зобов'язується повернути позивачу суму позичених грошових коштів до 12 березня 2013 року. До теперішнього часу відповідач не виконав взяті на себе договором позики зобов'язання та не повернув позичені гроші. В добровільному порядку відповідач не бажає повернути грошові кошти в сумі 22000 гривень. Відповідно до пункту 4 договору позики у випадку неповернення повністю або частково суми позики, зазначеної у п.1 цього договору, в строк визначений пунктом 3 цього договору, Позичальник зобов'язується в триденний термін, з дати встановленої в п.3 цього договору, передати у власність Позикодавцю наступне майно: - будівлю консервного цеху літ. А, прибудова літ. А, склад № 1 літ. Б, прибудова літ. Б за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач наполягає на позові, відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану цивільну справу за наявністю у справі доказів, ухвалює заочне рішення, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалі справи 10 березня 2012 року між позивачем [PERSON] у якості позикодавця, та відповідачем по справі [PERSON], у якості позичальника, було укладено договір позики в сумі 22 000 (двадцять дві тисячі ) гривень. Договір позики укладено терміном на дванадцять місяців в письмовій формі. Відповідач під даним договором позики підписався власноруч. Пунктом 1 договору позики передбачено, що відповідач зобов'язується повернути позивачу суму позичених грошових коштів до 12 березня 2013 року. До теперішнього часу відповідач не виконав взяті на себе договором позики зобов'язання та не повернув позичені гроші. В добровільному порядку відповідач не бажає повернути грошові кошти в сумі 22000 гривень. Відповідно до пункту 4 договору позики у випадку неповернення повністю або частково суми позики, зазначеної у п.1 цього договору, в строк визначений пунктом 3 цього договору, Позичальник зобов'язується в триденний термін, з дати встановленої в п.3 цього договору, передати у власність Позикодавцю наступне майно: - будівлю консервного цеху літ.А, прибудова літ.А, склад № 1 літ.Б, прибудова літ.Б за адресою: [ADDRESS] Відповідач умови договору не виконав і до теперішнього часу не повернув позикодавцю отримані кошти. На неодноразові прохання позикодавця повернути позичені кошти, відповідач повідомляв, що не має змоги розрахуватися. Обов'язок позичальника повернути позику передбачений статтею 1049 Цивільного кодексу України. Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у випадку невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою. отримати задоволення за рахунок заставленого майна. За таких обставинах суд вважає, що для задоволення позову є підстави.

Outcome: approved