Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси 31.03.2014 року із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначаючи, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 31.01.2006 року був укладений договір №б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а [PERSON] зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з тим, що боржник порушив умови договірних зобов'язань, виникла заборгованість за кредитом станом на 27.02.2014 року у загальному розмірі 30258,75 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. Представник позивача за довіреністю - Туфекчі І.Ф. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, про що надала відповідну заяву, згідно якої проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] подав суду заяву про відкладення розгляду справи на строк 12 днів у зв'язку із своїм відрядженням до Львівської області. Однак, жодних письмових доказів в підтвердження того, що він був направлений у відрядження, [PERSON] не надав, тому суд не вважає причини його неявки в судове засідання поважними. [PERSON] в процесі розгляду справи заперечував проти позову, вказував, що спірний кредитний договір ніколи не укладав і не підписував, не отримував гроші. Відповідач протягом всього розгляду справи судом заявляв про свій намір заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для встановлення належності йому підпису в спірному кредитному договорі, неодноразово просив суд оголосити перерву для підготовки такого клопотання та подання доказів в підтвердження своїх заперечень проти позову, однак, так і не подав до суду ні клопотання, ні будь-які докази. Відповідачу було відомо, що представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, однак, [PERSON] зловживаючи своїми процесуальними правами затягував розгляд справи, обіцяючи кожний раз в наступному судовому засіданні заявити клопотання про призначення судової експертизи та подати відповідні докази. У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає можливим розглянути справу без участі належним чином повідомленого відповідача та постановити рішення. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що за договором №б/н від 31.01.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а [PERSON] зобов'язався здійснювати щомісячне погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява від 31.01.2006 року разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується його підписом в заяві на отримання кредиту. Згідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості по кредиту, проценти за його використання, перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанні, передбаченому дійсним договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач [PERSON] в процесі розгляду справи заперечував проти позову, вказував, що спірний кредитний договір ніколи не укладав і не підписував, не отримував гроші. Згідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так, за ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судових засіданнях [PERSON] неодноразово було роз'яснено його права та обов'язки стосовно доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, необхідність надання доказів суду, зокрема, право в порядку ст. 133 ЦПК України заявити клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судової експертизи, відповідача було попереджено про наслідки невчинення таких процесуальних дій. [PERSON] протягом всього розгляду справи судом вказував, що має намір заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для встановлення належності йому підпису в спірному кредитному договорі, неодноразово просив суд оголосити перерву для підготовки такого клопотання, однак, жодного клопотання про забезпечення доказів, в т.ч. шляхом призначення судової експертизи до суду не подав. В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог [PERSON] вказував, що на час укладення 31.01.2006 року кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» він втратив свій паспорт, про що є довідка міліції, і на той час паспорт до того ж був прострочений. Представником позивача надано суду копію заяви на видачу платіжної картки від 31.01.2006 року, розписки держателя картки від 31.01.2006 року, копію паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER], виданого Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 05.03.1999 року, з фотокарткою [PERSON], та копію картки фізичної особи - платника податків [PERSON] про одержання ідентифікаційного номеру від 10.06.2002 року, - в усіх зазначених документах містяться підписи від імені [PERSON] Так, в матеріалах справи міститься довідка Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області №101-0 від 18.06.2014 року, згідно якої [PERSON] отримував 18.10.2005 року в Малиновському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області паспорт громадянина України серії [NUMBER] у зв'язку із втратою паспорта серії [NUMBER], виданого Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 05.03.1999 року. Однак, зазначена довідка не є належним підтвердженням того, що паспорт серії [NUMBER], виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 05.03.1999 року, при оформленні 31.01.2006 року платіжної карти в ПАТ КБ «ПриватБанк» був пред'явлений не особисто відповідачем та підпис виконано не ним. Суд звертає увагу, що [PERSON] систематично втрачає свій паспорт, оскільки на час розгляду справи ним було надано вже новий паспорт серії [NUMBER], виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області 30.09.2014 року. Відповідач в судовому засіданні вказував, що в 2006 році на його ім'я було отримано багато кредитів, а співробітник кредитного відділу, який видавав спірний кредит, перебуває в місцях позбавлення волі. Жодних доказів в підтвердження зазначених обставин суду позивачем надано не було. [PERSON] протягом всього часу розгляду справи зазначав, що ніколи не брав кредит, та підпис в кредитному договорі виконано не ним, оскільки в 2006 році його не було в країні. В підтвердження обставин свого перебування на час укладення спірного кредитного договору 31.01.2006 року за межами України [PERSON] не надано будь-яких доказів. Крім того, відповідач зазначав, що не розуміє чому банк за 8 років з дня отримання кредиту жодного разу не повідомив його про наявність боргу. Представником позивача до суду було подано роздруківки фотофіксації, де зображений [PERSON] разом із карткою ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] разом із претензією щодо сплати заборгованості і його паспортом. [PERSON] прокоментував своє фото разом із карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» таким чином, що для виїзду за кордон йому був потрібний картковий рахунок, тому в 2010 році він все ж таки отримував картку в ПАТ КБ «ПриватБанк», але цю картку він навіть не активував, та вона не має відношення до укладеного в 2006 році кредитного договору. Але будь-які докази в підтвердження зазначених обставин [PERSON] не надав суду, послався на те, що картка за 2010 рік ним втрачена чи знищена. Відповідач також зазначив, що фото, де він зображений із вимогою банку та своїм паспортом, була зроблена тоді коли співробітники ПАТ КБ «ПриватБанк» приходили до нього додому в той час, коли він викликав швидку допомогу для своєї матері, оскільки він був знервований та розгублений, тому пристав на пропозицію сторонніх людей сфотографуватися на дивані тримаючи в руках претензією щодо сплати заборгованості і паспорт. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України відповідач не надав суду доказів, які б спростовували заявлену позивачем вимогу та підтверджували його заперечення стосовно заявлених позовних вимог, [PERSON] не довів суду, що підпис від його імені в спірних документах виконаний не ним особисто. Крім того, суд зауважує, що в новому дійсному паспорті громадянина України на ім'я [PERSON], та наданих банком копіях заяви на видачу платіжної картки від 31.01.2006 року, розписки держателя картки від 31.01.2006 року, паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER], виданого Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 05.03.1999 року, картки фізичної особи - платника податків [PERSON] про одержання ідентифікаційного номеру від 10.06.2002 року, - підписи, виконані від імені [PERSON], дуже схожі та є майже ідентичними. Враховуючи вищевикладене та з аналізу доказів, наявних в матеріалах справи, суд вважає, що підпис в документах, які складають собою кредитний договір №б/н від 31.01.2006 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], було виконано [PERSON], а докази та обставини, які б спростовували зазначений висновок суду [PERSON] не надані та не доведені. В той же час, суд вважає, що надані позивачем докази підтверджують обставини укладення між сторонами кредитного договору та заявлені вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості через неналежне виконання відповідачем договірних обов'язків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії АО1 №054809 від 17.07.2009 року, найменування позивача було змінено з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», зміну найменування Банку зареєстровано у Державному реєстрі юридичних осіб. З поданих доказів та розрахунків заборгованості за кредитом, судом встановлено, що [PERSON] порушив умови кредитного договору №б/н від 31.01.2006 року в частині своєчасного повернення кредитних коштів та процентів за користуванням кредитом. В результаті неналежного виконання відповідачем договірних обов'язків станом на 27.02.2014 року утворилась заборгованість за договором №б/н від 31.01.2006 року у загальному розмірі 30258 (тридцять тисяч двісті п'ятдесят вісім) гривень 75 коп., яка складається із: 3996 (три тисячі дев'ятсот дев'яносто шість) гривень 40 коп. - заборгованість за кредитом; 24345 (двадцять чотири тисячі триста сорок п'ять) гривень 27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 (п'ятсот) гривень - штраф (фіксована частина); 1417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) гривень 08 коп. - штраф (процентна частина). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановленим строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 302 (триста дві) гривні 59 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 18.03.2014 року, наявним в матеріалах справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Outcome: approved