Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеного 09.12.2003р. державним нотаріусом гр. [PERSON] за реєстровим № 1695 Відповідач по справі - гр. [PERSON] успадкувала весь житловий будинок № 38 по вулиці Дніпровська в селі Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області. В подальшому, на підставі рішення Люцернянської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області № 61 від 15.05.2008р. визнано гр. [PERSON] одноособовим власником земельної ділянки площею 0,3347га, а саме на земельну ділянку площею 0,25га для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських споруд та на земельну ділянку площею 0,0847га для ведення особистого селянського господарства по вулиці Дніпровська будинку 38 в селі Вільноуланівське, Вільнянського району, Запорізької області. Зазначене право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га та 0,0847га посвідчено Державними актами на право власності на земельну ділянку відповідно серія ЯИ № 346687 і серія НИ № 346088, виданих 24 листопада 2009 року відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області та зареєстрованих у Книзі записів [PERSON] актів. Земельній ділянці площею 0,2500 га присвоєно кадастровий номер 2321582700:10:001:044. Також земельній ділянці площею 0,0847га присвоєно кадастровий номер 2321582700:10:001:0045. Цільове призначення зазначених земельних ділянок - «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого селянського господарства». Згідно рішення Вільнянського району суду Запорізької області від 10.04.2013р. по цивільній справі №2-80/2012 визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку №38 по вулиці Дніпровській в с.Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 19.12.2010р. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.09.2013р. та ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.11.2013р. Визначене судом за [PERSON]право власності на ? частину житлового будинку №38 по вулиці Дніпровській в с.Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області було належним чином зареєстровано, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2013р. Таким чином на сьогодні зазначений житловий будинок знаходиться у спільній частковій власності у рівних частках між гр. [PERSON] позивачем по справі та гр. [PERSON] відповідачем. Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України (ЗК України) право власності на землю це право володіння,користування і розпорядження земельною ділянкою. Згідно ч.1 пункт г) статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Положення частини першої статті 120 ЗК України встановлюють, що у разі набуття права власності на жилий будинок,будівлю або споруду,що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою,на якій розташовані ці обєкти. До особи,яка набула права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці,що перебуває у власності іншої особи,переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно частини четвертої цієї статті у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За нормою статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти,дарування,успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до приписів статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю,в тому числі шляхом визнання такого права. Згідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, тобто в розумінні статті 78 ЗК України спори про право власності на землю. Зазначене кореспондується із висновками Верховного Суду України при розгляді справи щодо застосування норм права за аналогічним предметом спору ( постанова № 559/2079/15-ц\~ від 12 жовтня 2016 року), а саме на думку суду: «Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. При цьому, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди». Відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до положень статті 253 ЦК України перебіг строку починається із наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. При цьому, згідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тож враховуючи те, що право власності на частину житлового будинку у позивача наступило з моменту набрання законної сили рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.09.2013р. Проте відповідачем була подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого Суду України, який своєю ухвалою від 24.11.2013р. залишив в силі рішення суду першої та апеляційної інстанції по зазначеній справі. Зазначена ухвала ВССУ за вих. -108798/0/19-13 була направлена на адресу позивача 10.12.2013 р., яку позивач отримала поштою 16.12.2013р. [PERSON] у 2014 році зверталась до суду із заявою про перегляд зазначених рішень у звязку із ново виявленими обставинами, в порядку статті 361 ЦПК України. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.07.2014р. залишено без розгляду зазначену заяву [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник наполягають на позові, відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. Суд розглядає справу в порядку ст. 224 ЦПК України, про що не заперечує позивач. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступним. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеного 09.12.2003р. державним нотаріусом гр. [PERSON] за реєстровим № 1695 Відповідач по справі - гр. [PERSON] успадкувала весь житловий будинок № 38 по вулиці Дніпровська в селі Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області. На підставі рішення Люцернянської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області № 61 від 15.05.2008р. визнано гр. [PERSON] одноособовим власником земельної ділянки площею 0,3347га, а саме на земельну ділянку площею 0,25га для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських споруд та на земельну ділянку площею 0,0847га для ведення особистого селянського господарства по вулиці Дніпровська будинку 38 в селі Вільноуланівське, Вільнянського району, Запорізької області. Зазначене право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га та 0,0847га посвідчено Державними актами на право власності на земельну ділянку відповідно серія ЯИ № 346687 і серія НИ № 346088, виданих 24 листопада 2009 року відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області та зареєстрованих у Книзі записів [PERSON] актів. Земельній ділянці площею 0,2500 га присвоєно кадастровий номер 2321582700:10:001:044. Також земельній ділянці площею 0,0847га присвоєно кадастровий номер 2321582700:10:001:0045. Цільове призначення зазначених земельних ділянок - «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого селянського господарства». Згідно рішення Вільнянського району суду Запорізької області від 10.04.2013р. по цивільній справі №2-80/2012 визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку №38 по вулиці Дніпровській в с.Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 19.12.2010р. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.09.2013р. та ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.11.2013р. Визначене судом за [PERSON]право власності на ? частину житлового будинку №38 по вулиці Дніпровській в с.Вільноуланівське Вільнянського району Запорізької області було належним чином зареєстровано, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2013р. Зазначений житловий будинок знаходиться у спільній частковій власності у рівних частках між гр. [PERSON] позивачем по справі та гр. [PERSON] відповідачем. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У відповідності до вимог частини першої статті 120 ЗК України встановлюють, що у разі набуття права власності на жилий будинок,будівлю або споруду,що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою,на якій розташовані ці обєкти. До особи,яка набула права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці,що перебуває у власності іншої особи,переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно частини четвертої цієї статті у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти,дарування,успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно із висновками Верховного Суду України при розгляді справи щодо застосування норм права за аналогічним предметом спору ( постанова № 559/2079/15-ц\~ від 12 жовтня 2016 року), а саме на думку суду: «Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. При цьому, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди». Відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до положень статті 253 ЦК України перебіг строку починається із наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. При цьому, згідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тож враховуючи те, що право власності на частину житлового будинку у позивача наступило з моменту набрання законної сили рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.09.2013р. Проте відповідачем була подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого Суду України, який своєю ухвалою від 24.11.2013р. залишив в силі рішення суду першої та апеляційної інстанції по зазначеній справі. Зазначена ухвала ВССУ за вих. -108798/0/19-13 була направлена на адресу позивача 10.12.2013р.., яку позивач отримала поштою 16.12.2013р. [PERSON] у 2014 році зверталась до суду із заявою про перегляд зазначених рішень у звязку із ново виявленими обставинами, в порядку статті 361 ЦПК України. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.07.2014р. залишено без розгляду зазначену заяву [PERSON] Враховуючи поважність причини можливого пропуску позивачем строку на подачу позову, суд вважає правомірним поновити позивачу строк для звернення із зазначеним позовом. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved