Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що 29.08.2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №27107С90, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати відповідачці кредит в розмірі 98 000 доларів США гривень з терміном користування до 15.08.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у встановленому договором розмірі. Банк виконав свої зобов'язання за договором у повному обсязі. Відповідачка не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість. Станом на 12.11.2015 року заборгованість відповідачки за вищевказаним договором становить у загальному розмірі 42 997,58 доларів США та 381 882 гривні 26 копійок, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 35 151,83 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 6 835,56 доларів США, пеня - 381 882 гривні 26 копійок, 3% річних - 1 010,19 доларів США. Позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в редакції від 16.11.2015 року, просив позов задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні фактично з позовом погодився частково, просив не стягувати з відповідачки занадто великий розмір пені. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, 29.08.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (тепер публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України») та [PERSON] було укладено кредитний договір №27107С90 (а.с.9-22-копія договору з додатками), згідно з умовами якого банк надає [PERSON] кредит у сумі 98 000 доларів США з кінцевою датою погашення 15.08.2017 року для оплати ремонтних робіт. Пунктом 2.2.1. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом позичальник сплачує у валюті кредиту у розмірі процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 7,35%, але не менше 12,75% річних. Пунктом 2.4.1. кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту. Відповідно до п.2.4.2. кредитного договору у разі порушення строків погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, надавши відповідачці кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.28). Відповідачка порушила умови кредитного договору, не сплачувала грошові кошти, допустила заборгованість. Станом на 12.11.2015 року заборгованість [PERSON] становить у загальному розмірі 42 997,58 доларів США та 381 882 гривні 26 копійок, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 35 151,83 доларів США, заборгованість за процентами - 6 835,56 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату основного боргу - 329 056 гривень 51 копійка, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 52 825 гривень 75 копійок, 3% річних від простроченої суми основного боргу - 866,99 доларів США, 3% річних від простроченої суми боргу за процентами - 143,20 доларів США (а.с.123-131-розрахунок заборгованості та виписки по рахунках). 10.12.2014 року та 17.01.2015 року банком на адресу [PERSON] направлялись вимоги про дострокове повернення кредиту (а.с.36-40). Однак, й до цього часу відповідачка заборгованість не сплатила. Оскільки відповідачкою порушені умови кредитного договору, добровільно заборгованість не погашена, вона підлягає стягненню з неї на користь позивача за рішенням суду. Представник відповідачки, заперечуючи проти розміру пені, зазначає, що заборгованість за пенею може бути стягнута лише за період з 12.11.2014 року по 12.11.2015 року, т.т. за один рік перед подачею заяви про збільшення позовних вимог, а тому просить застосувати позовну давність. Доводи представника відповідачки про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені не заслуговують на увагу, оскільки початок нарахування пені позивачем здійснюється за один рік до подачі позову до суду. Представник відповідачки також просить зменшити пеню за прострочення кредиту на підставі ч.3 ст.551 ЦК України у зв'язку з тим, що відповідачка на час розгляду справи в суді погасила значну частину тіла кредиту в розмірі 62 848,17 доларів США, протягом 2007 - 2014 років сплачувала проценти по кредиту. Крім того, представник відповідачки просить врахувати тяжкий матеріальний стан [PERSON], а також те, що вона є єдиним годувальником в сім'ї і має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та процентів становить 381 882 гривні 26 копійок. З наданих матеріалів вбачається, що [PERSON] повернула 62 848,17 доларів США, тобто майже дві третини тілу кредиту, протягом 2007 - 2014 років сплачувала проценти по кредиту. Заборгованість у відповідачки виникла з 2014 року. Крім того, на утриманні відповідачки є двоє неповнолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.106,107). З урахуванням цих обставин суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 200 000 гривень. Таким чином, заборгованість відповідачки становитиме у загальному розмірі 42 997,58 доларів США та 200 000 гривень. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні частково, а тому підлягають частковому задоволенню. Стягненню з відповідачки підлягає судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 527, 530, 551, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial