Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 07.08.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що був зроблено актовий запис №466 та про що видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав письмове клопотання згідно якого, просить суд розглянути справу без його участі, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, проте до початку судового засідання надала письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, з наслідками визнання позову ознайомлена. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як вбачається з позовної заяви, 07.08.2004 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №466 та про що видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.5). У шлюбі у позивача із відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають і залишаються проживати разом із відповідачем (а.с.6,7). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, оскільки за своїми характерами вони виявились абсолютно протилежними людьми, перестали розуміти один одного та розчарувались у сімейному житті. З початку 2020 року сторони повністю припинили шлюбні відносини. З того часу позивач із відповідачем не ведуть спільне господарство та проживають окремо один від одного. Позивач вважає, що примирення між ним та відповідачем, а також подальше спільне життя з відповідачем неможливим. Тому позивач остаточно вирішив розірвати шлюб. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст. 55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Outcome: approved