Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача інфляційних витрат за час прострочення відповідачем виконання зобов'язання у розмірі 2032 гривні 35 копійок та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1637 гривень, а також судових витрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.11.2009 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області яке набуло чинності 9 лютого 2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму боргу у розмірі 15236 гривень. Проте, відповідач рішення суду не виконав в зв'язку з чим позивач зазнає матеріальні втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про слухання справи за його відсутності, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених фізичними особами позовних вимог. Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено право кредитора на отримання судом боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також трьох відсотків річних від простроченої суми та оплату цих сум. Судом встановлено, що 09.11.2009 року Васильківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 22-340/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 15236 грн. 9 лютого 2010 року по зазначеній справі був виданий виконавчий лист про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, на підставі якого 8 листопада 2010 року державним виконавцем відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову серії ВП №22581599 про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, сума 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.03.2010 року по 01.04.2014 року, що підлягають стягненню з відповідача, складають: інфляційні втрати -2032,35 грн., 3 % річних - 1637,83 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України не заперечується право звернення кредитора до суду з позовною заявою про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. З огляду зібраних по цивільній справі матеріалів вбачається, що з часу набрання судового рішення від 9 листопада 2009 року законної сили до теперішнього часу минуло майже п'ять роки, при цьому в Україні відбулась фінансово-економічна криза, що призвела до підвищення цін на товари та послуги, знецінення національної грошової одиниці, для чого визначається індекс інфляції. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягнення судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. 529, 625 ЦК України,

Outcome: approved