Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є відповідач [PERSON] , якому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , по якому станом на 01.01.2018 року обліковується заборгованість в сумі 20994 грн. 07 коп. В зв`язку з цим, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просив стягнути з останнього заборгованість по оплаті за надані послуги в сумі 20994 грн. 07 коп., інфляційні витрати в сумі 9812 грн. 55 коп.. три відсотки річних в сумі 1716 грн. 88 коп., а всього стягнути 32523 грн. 50 коп. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн. В наданій заяві представник позивача просив розглянути справу без його участі, зазначивши про підтримання позову в повному обсязі. Представник відповідача під час розгляду справи заперечував проти позову, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності в частині заявлених вимог про стягнення заборгованості в сумі 10394 грн. 15 коп. за період з листопада 2010 року по 05.04.2015 року. Також посилався на те, що відповідачем здійснювались виплати на погашення заборгованості 24.09.2015 року в сумі 900 грн., 21.03.2016 року в сумі 1000 грн., 11.09.2017 року в сумі 600 грн., а всього на суму 2500 грн., що не були враховані позивачем при розрахунку заборгованості. Крім того, по червень 2017 року позивачем при здійснення нарахувань безпідставно застосовувались норми використання води та стоків 43,88 м3, тобто із розрахунку на 4-х осіб. В той час, як Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 05.10.2016 року у справі №203/3716/16-ц було ухвалено рішення, яким [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку. Отже, починаючи з дня винесення рішення кількість зареєстрованих осіб за вказаною вище адресою складала 1, а не 4 особи. Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою [ADDRESS] , де зареєстрований відповідач та на ім`я якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , по якому, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 01.01.2018 року обліковується заборгованість в сумі 20994 грн. 07 коп. З наданого розрахунку також вбачається, що фактично заявлена позивачем до стягнення заборгованість виникла та почала накопичуватись починаючи з листопада 2010 року. З позовною заявою до суду позивач звернувся 06.04.2018 року, пропустивши встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності. В зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача в цій частині та враховуючи заяву останнього про застосування наслідків пропуску такого строку та положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період до 05.04.2015 року включно. В частині заявлених вимог про стягнення заборгованості за період з 06.04.2015 року по 01.01.2018 року, суд враховує наступне. Заперечуючи щодо правильності розрахунку заборгованості за цей період відповідач посилався на те, що ним здійснювались виплати на погашення заборгованості 24.09.2015 року в сумі 900 грн., 21.03.2016 року в сумі 1000 грн., 11.09.2017 року в сумі 600 грн., а всього на суму 2500 грн., на підтвердження чого надав відповідні квитанції про сплату. Поряд з цим, згідно розрахунку заборгованості вбачається, що вказані суми не були враховані позивачем в оплату наданих послуг у відповідні періоди. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування за надані послуги в період з квітня 2015 року по червень 2017 року включно, проводились виходячи із встановлених тарифів та норм споживання, розрахованим виходячи із кількості 4-х зареєстрованих осіб. Поряд з цим, згідно долученої позивачем довідки №1197 від 01.02.2018 року про склад сім`ї та зареєстрованих в квартирі [ADDRESS] вбачається, що у вказаній квартирі значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] та його малолітній син. Згідно заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.10.2016 року у цивільній справі №203/3716/16-ц вбачається, що раніше в квартирі були зареєстровані колишня дружина [PERSON] та двоє її малолітніх дітей, яких вказаним заочним рішенням було визнано такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку. Крім того, з вказаного рішення вбачається, що зазначена квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та іншим особам. Оскільки в даному випадку обов`язок по сплаті комунальних послуг покладається саме на власника/співвласників житлового приміщення та виходячи із обов`язку останніх оплачувати послуги за тарифами та нормами споживання в розмірах та порядку, встановленому законодавством, по даній справі позивач повинен був довести належними та допустимими доказами обґрунтованість пред`явлення вимог саме до відповідача [PERSON] , а саме: надати докази, які б підтверджували факт належності останньому на праві власності або спільної часткової власності квартири [ADDRESS] в період, за який розрахована заборгованість; а також надати докази правомірності розрахунку виходячи із норм споживання, розрахованих на 4-х осіб. Також під час розгляду для перевірки обґрунтованості розрахунку та можливого перерахунку заборгованості, слід було встановити дату зняття з реєстрації осіб на підставі заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.10.2016 року у цивільній справі №203/3716/16-ц. Поряд з цим, під час розгляду справи суду не було представлено доказів стосовно того, хто був власником квартири [ADDRESS] та зареєстрований в останній у розрахунковий період. З огляду на це, а також враховуючи, що висновку суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд позбавлений можливості перевірити вказані фактичні обставини, обґрунтованість розрахунку заборгованості та прийняти законне та вмотивоване рішення по суті позовних вимог. З урахуванням наведеного, в частині стягнення заборгованості за період з 06.04.2015 року по 01.01.2018 року позивачу слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог, відмовивши таким чином в задоволенні позову в повному обсязі. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed