Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить постановити рішення та стягнути з відповідачки на його користь борг у розмірі 240 000 гривен, витрати на правову допомогу в розмірі 400.00 гривен та судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 серпня 2013 року він, позивач [PERSON] позичив відповідачці 240 000 гривен, строком до 10 листопада 2013 року, про що сторони уклали письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1488. Проте взяті на себе зобов'язання відповідачка [PERSON] не виконала, на усні звернення позивача повернути борг відповідачка відповідає відмовою. Саме з цих підстав позивач вважає, що його права були порушені, за захистом яких звернувся з цим позовом до суду. Позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні у повному обсязі та справу просив розглянути у його відсутність в заочному порядку (а.с.30). Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.22, 29), в судові засідання, а ні 17.04.2014 року, а ні 05.05.2014 року - не прибула. Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві до суду не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.30). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Між сторонами 06.08.2013 року в письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачці у власність 240 000 гривен, а відповідачка прийняла ці кошти та зобов`язалася повернути позивачу таку ж суму грошей в строк до 10.11.2013 року, однак не повернула до цієї пори. Наведене підтверджується договором позики від 06.08.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1488 (а.с.6), а також поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві, що 06 серпня 2013 року він передав у власність відповідачці 240 000 гривен, які відповідачка прийняла і зобов'язалася повернути йому, позивачу, у строк до 10 листопада 2013 року. Станом на день розгляду судом цієї справи відповідачка свого зобов`язання не виконала і не повернула позивачу суму боргу в розмірі 240 000 гривен. За ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У підтвердження вимог названого закону сторони уклали договір позики про передачу та отримання коштів, який ніким не був оскаржений (а.с.6). Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторонами за договором позики визначено строк до 10 листопада 2013 року повернення всієї суми позики. Відповідно статті 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, відповідачкою порушені умови договору, що призвели до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору. Відповідачці, суд пропонував подати пояснення, заперечення та усі наявні у неї докази на спростування доводів викладених в позовній заяви (а.с.17, 22, 28, 29), що було проігноровано відповідачкою. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідачка знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики з відповідачки на користь позивача в розмірі 240 000 гривен підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VІ затверджено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною …. Не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Однак, позивачем не надано суду доказів, щодо понесення ним витрат на правову допомогу в розмірі 400.00 гривен, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зважаючи на вимоги ст. 79, 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 2 541.80 грн. (243.60 + 141.80 + 2 156.40), які були сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.1, 7, 13).

Outcome: partial