Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, яку в подальшому неодноразово уточнював, посилаючись на те, що 06 грудня 2014 року на шпальтах Інформаційного віснику «Ойкумена» № 6, грудень 2014 (40) - № 1 січень 2015 (41), відповідачкою [PERSON] була розміщена стаття під назвою «Знищення Лебедівської коси продовжується», яка містить наступну інформацію: «…До цього будівництва, так само як до будівництва бази відпочинку-стоянки маломірних суден (саме так зазначено у сфальшованих документах) та прорви (зєднувального каналу) має безпосереднє відношення [PERSON] (один із кандидатів в народні депутати від нашого округу). Інвестор (як сам він себе називає) не шкодує коштів (напевно нажитих непосильною працею) на те щоб перетворити природний піщаний пляж, на власний маєток, де вже тисячі кубометрів піску перетворив на бетон». «І тут є багато зловживань з цього приводу, бо як кажуть, «на нет и суду нет», тобто така ситуація вигідна саме керівнику Парку, який в котре заблокував розробку проекту організацій території нацпарку. Варто ще зазначити, що директор Парку І. Вторенко представляв інтереси [PERSON], коли останній балотувався до ВРУ на виборах ще декілька місяців тому. Директор природоохоронної установи представляв порушника». Крім цього, позивач вказує, що 27.01.2015р. у мережі Інтернет за адресою: http://youtu.be/VeCKUMjvj1A,було розміщено матеріали прес-конференції на тему «Массовые нарушения закона в национальных парках», яка відбулася у січні 2015 року у прес-центрі «Парітет». Позивач вважає, що висловлювання, які містяться у згаданій статті та розміщенні на інтернет ресурсі, є очевидно образливими, такими що порушують його особисті майнові права, принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Внаслідок розповсюдження в вищезазначеній газеті та у мережі Інтернет неправдивої інформації позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях та втраті нормальних життєвих звязків, у звязку з чим позивач проситьстягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] районної громадської екологічної організації «Відродження» на користь дитячого закладу «Будинку сімейного типу Летінських»завдану позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 10000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON], представник відповідача [PERSON] районної громадської екологічної організації «Відродження» [PERSON] заперечували проти заявлених позовних вимог, підтримали заперечення на позов, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність,позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала до суду заперечення, згідно яких просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вона жодної інформації про позивача та його діяльність або вчинки не розповсюджувала, та не могла завдати шкоди його честі, гідності або діловій репутації. Справу просила розглянути у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Інформаційного віснику «Ойкумена» № 6 грудень 2014 (40) - № 1 січень 2015 (41) [PERSON] районної громадської екологічної організації «Відродження» (а.с. 39) в грудні 2014 року, автор статті [PERSON], опубліковано статтю під назвою «Знищення Лебедівської коси продовжується» наступного змісту: «… До цього будівництва, так само як до будівництва бази відпочинку-стоянки маломірних суден (саме так зазначено у сфальшованих документах) та прорви (зєднувального каналу) має безпосереднє відношення [PERSON] (один із кандидатів в народні депутати від нашого округу). Інвестор (як сам він саме себе називає) не шкодує коштів (напевно нажитих непосильною працею) на те щоб перетворити природний піщаний пляж, на власний маєток, де вже тисячі кубометрів піску перетворив на бетон». «І тут є багато зловживань з цього приводу, бо як кажуть, «на нет и суду нет», тобто така ситуація вигідна саме керівнику Парку, який в котре заблокував розробку проекту організацій території нацпарку. Варто ще зазначити, що директор Парку І. Вторенко представляв інтереси [PERSON], коли останній балотувався до ВРУ на виборах ще декілька місяців тому. Директор природоохоронної установи представляв порушника …» (а.с. 5-6). [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 113-115) і є власником прес-центру «Парітет» (а.с. 106-112). 27 січня 2015 року у мережі Інтернет за адресою: http://youtu.be/VeCKUMjvj1A був опублікований відеоролик під назвою «Массовые нарушения закона в национальных парках» користувачем прес-центр «Парітет», що підтверджується відеозаписом, що міститься на електронному носії флеш-накопичувачі із записом відеоролику, який був продемонстрований в судовому засіданні (а.с. 7).\~ В силу ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до ст. 3 Конституції України, ст. ст. 297, 299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі, гідності, ділової репутації. В силу ст. 68 Конституції України кожен\~зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~Конституції України\~життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Статтею 32 Конституції Українипередбачено судовий захист права\~\~спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок\~\~поширення про неї недостовірної\~\~інформації, має\~\~право на відповідь, а також на\~\~спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи»\~судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1\~Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судом встановлено, що в Інформаційному віснику «Ойкумена» № 6, грудень 2014 (40) - № 1 січень 2015 (41), автор статті [PERSON], була розміщена стаття під назвою «Знищення Лебедівської коси продовжується», яка містить наступну інформацію: «…До цього будівництва, так само як до будівництва бази відпочинку-стоянки маломірних суден (саме так зазначено у сфальшованих документах) та прорви (зєднувального каналу) має безпосереднє відношення [PERSON] (один із кандидатів в народні депутати від нашого округу). Інвестор (як сам він себе називає) не шкодує коштів (напевно нажитих непосильною працею) на те, щоб перетворити природний піщаний пляж, на власний маєток, де вже тисячі кубометрів піску перетворив на бетон». «І тут є багато зловживань з цього приводу, бо як кажуть, «на нет и суду нет», тобто така ситуація вигідна саме керівнику Парку, який в котре заблокував розробку проекту організацій території нацпарку. Варто ще зазначити, що директор Парку І. Вторенко представляв інтереси [PERSON], коли останній балотувався до ВРУ на виборах ще декілька місяців тому. Директор природоохоронної установи представляв порушника…» (а.с. 5-6). Крім того, 27 січня 2015 року у мережі Інтернет за адресою: http://youtu.be/VeCKUMjvj1A,було розміщено матеріали прес-конференції на тему «Массовые нарушения закона в национальных парках», яка відбулася у січні 2015 року у прес-центрі «Парітет» (а.с. 7). Відповідно до розяснень, що викладені в п. 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи»\~судам роз'яснено, що у ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004р. на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно розяснень, що викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року,судам розяснено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями\~ст. 277 ЦК України\~і\~ст. 10 ЦПК України\~обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Саме тому позивач звільнений від обов'язку доказування, що негативна недостовірна інформація, поширена відповідачами, дійсно є недостовірною. Відповідачка [PERSON] не довела суду той факт, що позивач [PERSON] був публічною особою, у звязку з чим межа допустимої критики щодо нього, як до публічної особи є значно ширшою та він піддається підвищеній критиці з боку журналістів та громадськості, а також, що позивач притягувався до кримінальної, адміністративної відповідальності, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що інформація, поширена відносно позивача [PERSON] в Інформаційному віснику «Ойкумена» № 6, грудень 2014 (40) - № 1 січень 2015 (41), автор статті [PERSON], під назвою «Знищення Лебедівської коси продовжується», яка містить наступну інформацію: « … До цього будівництва, так само як до будівництва бази відпочинку-стоянки маломірних суден (саме так зазначено у сфальшованих документах) та прорви (зєднувального каналу) має безпосереднє відношення [PERSON] (один із кандидатів в народні депутати від нашого округу). Інвестор (як сам він себе називає) не шкодує коштів (напевно нажитих непосильною працею) на те щоб перетворити природний піщаний пляж, на власний маєток, де вже тисячі кубометрів піску перетворив на бетон». «І тут є багато зловживань з цього приводу, бо як кажуть, «на нет и суду нет», тобто така ситуація вигідна саме керівнику Парку, який в котре заблокував розробку проекту організацій території нацпарку. Варто ще зазначити, що директор Парку І. Вторенко представляв інтереси [PERSON], коли останній балотувався до ВРУ на виборах ще декілька місяців тому. Директор природоохоронної установи представляв порушника» (а.с. 5-6), а також 27 січня 2015 року у мережі Інтернет за адресою: http://youtu.be/VeCKUMjvj1A було розміщено матеріали прес-конференції на тему «Массовые нарушения закона в национальных парках», яка відбулася у січні 2015 року у прес-центрі «Парітет» є фактичним твердженням та ґрунтується на припущеннях. Ця інформація ганьбить позивача, є образливою, вказує на його неправомірну діяльність, тому є негативною та не являється оціночними судженнями, оскільки відсутні відомості щодо її достовірності, тому суд вважає її недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Частиною 7\~ст. 277 ЦК України\~передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи»\~судам роз'яснено, що оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обовязок опублікувати спростування. Беручи до уваги, що недостовірна інформація про позивача [PERSON] була опублікована в Інформаційного віснику «Ойкумена» № 6 грудень 2014 (40) - № 1 січень 2015 (41) [PERSON] районної громадської екологічної організації «Відродження», суд вважає за необхідне покласти на останнього обовязок опублікувати спростування недостовірної інформації. Крім того, суд вважаєза необхідне покласти на фізичну особу-підприємця [PERSON] обовязок розмістити спростування недостовірної інформації, розміщеної в мережі Інтернет за адресою: http://youtu.be/VeCKUMjvj1A у матеріалах прес-конференції на тему «Массовые нарушения закона в национальных парках», так як остання є власником прес-центру «Парітет» та саме вона, як користувач мережі Інтернет виклала відеоролик на сайт, та зобовязати її видалити відеоролик, розміщений за вищевказаною адресою. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи»\~судам роз'яснено, що у судовому рішенні має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Суд вважає за необхідне зобовязати [PERSON] спростувати інформацію відносно позивача, [PERSON] районну громадську екологічну організацію «Відродження», фізичну особу-підприємця [PERSON] розмістити спростування інформації відносно позивача, фізичну особу-підприємця [PERSON] видалитивідеоролик, розміщений в мережі Інтернет за адресою: http://youtu.be/VeCKUMjvj1A на тему «Массовые нарушения закона в национальных парках», яка відбулася у січні 2015 року в10 денний строк з дня набрання рішення законної сили. Що стосується вимог позивача, щодо стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] районної громадської екологічної організації «Відродження» на користь дитячого закладу «Будинку сімейного типу Летінських» компенсацію за спричинену позивачу моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи»\~судам роз'яснено, що\~способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно положень ст. ст.\~23, 1167 ЦК України\~позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Одночасно відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації. Таким чином, враховуючи, що протиправними діями відповідачки [PERSON] принижено честь, гідність, а також ділову репутацію позивача, суд, виходячи з характеру розповсюдженої недостовірної інформації, кола осіб, серед якого була розповсюджена недостовірна інформація, соціальний статус позивача, принцип виваженості, розумності та справедливості, приходить до висновку щодо задоволення позову та доцільності стягнення з відповідачки [PERSON] суми моральної шкоди в сумі 10000 грн., оскільки визначення моральної шкоди в такому розмірі є розумним та справедливим.\~\~ Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] районної громадської екологічної організації «Відродження» суми моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., так як автором поширеної інформаціє є саме відповідачка [PERSON] Суд не бере до уваги компакт диск, продемонстрований в судовому засіданні, так як з нього не вбачається, що [PERSON] представляв інтереси кандидата в народні депутати Верховної [PERSON] України [PERSON] та відповідачка [PERSON] не довела суду обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про захист честі, гідності та ділової репутації, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON], [PERSON] районної громадської екологічної організації «Відродження», фізичної особи-підприємця [PERSON]в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі487,20 грн. в рівних частинах з кожного. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 100,00 грн. за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди. Крім того, підлягає поверненню позивачу судовий збір в розмірі, переплаченої суми 900,00 грн.

Outcome: partial