Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 26.01.2008 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Від шлюбу у них народилась одна дитина: [PERSON], [INFO] Вказав, що він з Відповідачкою з часу реєстрації шлюбу прожили разом три місяці у його матері. В цей період між ними виникли непорозуміння і відповідачка пішла проживати до своїх батьків. Після народження доньки він хотів забрати відповідачку з дитиною з пологового будинку до себе додому, однак вона поїхала до своїх батьків. Двічі вони намагалися відновити свої стосунки, але у них нічого не вийшло, як такої сім'ї по даний час немає, вони тільки формально перебувають у зареєстрованому шлюбі. Позивач вважає, що збереження шлюбу не можливе, а тому просить шлюб між ними розірвати, місце проживання малолітньої дитини визначити за місцем проживання відповідачки [PERSON] Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.03.2016 року сторонам по справі було надано два місяці для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. 30.05.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження у справі було відновлено та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надіслав письмову заяву, в якій вказав, що примирення між ним та Відповідачкою не відбулось, а тому позов підтримує, просив позов задовольнити та справу слухати без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивач подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 січня 2008 року між Позивачем та Відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 5), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилась одна дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується її копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що Відповідачка в судове засідання не зявилась та не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивач просив місцем проживання дитини, визначити місце проживання її матері, а Відповідачка в судове засідання не з'явилась та жодних заперечень на позов не подала, суд вважає, що місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] (Відповідачка). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved