Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він особа з інвалідністю, має 2 групу. Єдиним джерелом його доходу є пенсія яка станом на 1 листопада 2017 року становить 1452 гривні. Житла він власного не має, винаймає квартиру. Він зазначає, що часто хворіє, лікування вартує чималих коштів. У нього є син [PERSON], [INFO], тому він просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Позивач в судовому засіданні ствердив позовні вимоги в повному обсязі, в подальшому до суду не зявився, надав заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявився, надав суду заперечення в якому зазначив, що дійсно він є сином позивача, однак не згоден сплачувати аліменти на його утримання, оскільки після розірвання шлюбу з його матірю батько аліменти не сплачував жодного разу і взагалі не цікавився його життям та не приймав участі в його вихованні. Крім того, у нього була інша сімя, є будинок в якому він зареєстрований та він придбав в 2016 році автомобіль марки «LANOS», що свідчить про його не тяжке матеріальне становище. Крім того, він зазначив, що на даний час не працює і не має іншого джерела доходу, тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову, розглянути справу у його відсутності. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.172 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. [PERSON] [INFO] є інвалідом 2 групи, що стверджується копією пенсійного посвідчення серія ААІ № 449472 (а.с. 7) та копією довідки до акту МСЕК серія 10ААВ № 029996 (а.с. 8). З довідки від 07.12.2017 року № 585 (а.с. 9) встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Білопільському обєднаному УПФУ Сумської області, отримує пенсію по інвалідності що становить 1452 грн. [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія І-БП № 217017 (а.с. 10), що народжений у шлюбі з [PERSON], що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019163151 (а.с. 11) яким встановлено, що шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Штепівської сільської ради 27 квітня 1985 року, актовий запис № 3. В статтях 172, 202 СК України законодавець визначив, що право на утримання від повнолітніх дітей батьки мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до розяснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги / ст.202 /, не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Так, позивач досяг пенсійного віку, непрацездатний, основним джерелом його доходу є пенсія за віком, тобто має право на утримання від відповідача, як сина. Однак відповідно до ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З довідки встановлено, що у Лебединському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] На утримання сина [PERSON] не виявлено, однак вказаний факт визнаний позивачем [PERSON], тому факт того, що він не утримував сина доказуванню не підлягає. Так, з точки зору закону необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням потреби батьків у матеріальній допомозі є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. При цьому слід враховувати, що держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Як встановлено вище, позивач отримує пенсію в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. А будь яких доказів потреби в матеріальному утриманні не надав, в тому числі не обґрунтував скільки коштів витрачає на лікування та придбання ліків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Виходячи з викладених вище обставин, відсутності доказів потреби позивача в матеріальній допомозі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення його вимог.

Outcome: dismissed