Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є членом гаражно-будівельного кооперативу «Синьоозерний-1» з моменту його заснування у 1975 році. Позивачу було виділено місце [NUMBER], де він після виплати всіх внесків за власний кошт побудував цегляний гараж для зберігання власного автомобіля. З 2000 року по 2005 рік позивач був головою ГБК «Синьоозерний-1». Він вчасно та в повному обсязі сплачував членські внески та виконував усі правила та вимоги щодо членства у гаражному кооперативі. Кілька років тому діючий голова ГБК «Синьоозерний-1» [PERSON] став виписувати позивачу квитанції для оплати членських внесків на ім'я доньки позивача [PERSON], пояснивши це тим, що позивач нібито написав заяву про вихід з кооперативу ще в 2006 році та був виключений зі складу членів ГБК «Синьоозерний-1», а на його місце було прийнято [PERSON] Надати позивачу заяву про вихід з кооперативу, протоколи загальних зборів та статут гаражно-будівельного кооперативу голова кооперативу [PERSON] відмовився. З того часу за наказом голови кооперативу [PERSON] позивачу перешкоджають користуватися гаражем, на його письмові заяви відповіді не надають. Позивач продовжує сплачувати членські внески до ГБК «Синьоозерний-1», хоча у квитанціях зазначено ім'я його доньки. На загальних зборах членів ГБК «Синьоозерний-1» рішення про виключення позивача зі складу членів кооперативу не приймалося. Донька позивача [PERSON] ніколи не була членом кооперативу «Синьоозерний-1», членські внески не сплачувала, гаражем не користувалась. Тому позивач вважає дії голови ГБК «Синьоозерний-1» [PERSON] незаконними. Позивач просить визнати недійсним рішення загальних зборів ГБК «Синьоозерний-1» про виключення його зі складу членів ГБК «Синьоозерний-1»; визнати незаконним та скасувати рішення правління ГБК «Синьоозерний-1» про виключення його зі складу членів ГБК «Синьоозерний-1»; визнати незаконним виключення його зі складу членів ГБК «Синьоозерний-1»; визнати право на членство та поновити його у членах ГБК «Синьоозерний-1»; визнати за ним право користування гаражем [NUMBER] в ГБК «Синьоозерний-1»; стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з тих же підстав і просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував і просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодилася, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони та третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, гаражно-будівельний кооператив «Синьоозерний-1» розташований за адресою - м. Київ, пр. Правди, 112, створений у 1996 році, зареєстрований у Подільській районній в м. Києві державній адміністрації 03.12.2001 року. [PERSON] був членом гаражно-будівельного кооперативу «Синьоозерний-1» і користувався гаражним боксом [NUMBER], що підтвердили в судовому засіданні сторони та третя особа. 20.07.2006 року [PERSON] написав заяву (а.с.48-копія заяви) про те, що він просить переоформити гараж на його доньку [PERSON] 29.07.2006 року на засіданні правління кооперативу було прийнято рішення про переоформлення гаражу [NUMBER] на [PERSON], що вбачається з протоколу №28 (а.с.49). 15.04.2010 року на зборах членів гаражно-будівельного кооперативу «Синьоозерний-1» було прийнято рішення про затвердження рішення правління щодо виключення [PERSON] з членів кооперативу і прийняття до членів кооперативу [PERSON] (а.с.79-87). Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України №1087-IV «Про кооперацію» від 10.07.2003 року до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства. Згідно з п.26.3. п.26 статуту гаражно-будівельного кооперативу «Синьоозерний-1» (а.с.53-59) загальні збори (збори уповноважених) вирішують питання прийняття у члени а/кооперативу та виключення з нього. В ст. 13 Закону України №1087-IV «Про кооперацію» зазначено, що членство в кооперативі припиняється у разі добровільного виходу з нього. Пунктами 16.2. і 16.3. п.16 статуту ГБК «Синьоозерний-1» передбачено, що член а/кооперативу має право добровільно по своїй заяві вийти з а/кооперативу в будь-який час, а також передати свій пай і право користування боксом (місцем стоянки) батькам, чоловіку, жінці, дітям, якщо ці особи мають особистий транспортний засіб, зареєстрований у встановленому порядку в даному населеному пункті. В судовому засіданні позивач фактично не оспорював, що подавав заяву 20.07.2006 року про переоформлення гаражу на дочку [PERSON] З наданих позивачем і третьою особою копій квитанцій (а.с.7-11, 31-35,89-96) вбачається, що з 2010 року, тобто з часу прийняття в члени ГБК «Синьоозерний-1» [PERSON], квитанції про сплату за гараж виписувались на ім'я [PERSON] З цих же квитанцій вбачається, що інколи платіж за гараж здійснював від її імені позивач (а.с.10-11). Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що позивач був виключений з членів кооперативу, а третя особа прийнята до членів кооперативу на підставі рішення загальних зборів членів ГБК законно, оскільки позивач фактично передав свій пай і право користування гаражем своїй дочці. З 2010 року позивач знав про це, оскільки вносив плату за гараж від імені дочки. Представник відповідача просив застосувати позовну давність і відмовити позивачеві в задоволенні позову. Позивач, фактично погодившись з тим, що він у 2006 році просив переоформити гараж на доньку, не надав суду доказів того, що він був виключений з членів кооперативу незаконно. Так само [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів щодо здійснення йому перешкод у користуванні гаражем. Крім того, [PERSON] в суді пояснила, що вона не заперечує проти того, щоб батько користувався гаражем, що він і робить до цього часу. Жодних перешкод у користуванні гаражем вона йому не створювала. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами третьою - п'ятою ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В суді встановлено, що позивач дізнався про прийняття в члени ГБК [PERSON], а отже і про виключення його з членів кооперативу в 2010 році. До суду з даним позовом позивач звернувся у 2016 році, тобто більше ніж через п'ять років з того часу, як він дізнався про порушення свого права. Суд вважає, що позовна давність сплила. [PERSON] не зазначив причини пропуску позовної давності, а суд не знаходить поважних причин пропущення позивачем позовної давності. З огляду на викладене вище, зважаючи на заяву представника відповідача про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст. 10-13, 15 Закону України №1087-IV «Про кооперацію», ст.ст. 256. 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed