Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, та відповідно до заяви про зміну предмету та збільшення позовних вимог просив суд: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення [PERSON]. [PERSON]. [PERSON], [PERSON]. [PERSON] з квартири [ADDRESS] та належить на праві власності публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України»; усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном АТ «Ощадбанк» шляхом вселення Публічного акціонерного товариство «Державний ощадний банк України» до квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 грудня 2007 року між AT «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №2449 (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору Позивач надає, а Відповідач отримує кредит в розмірі 2 488 000.00 (два мільйони чотириста вісімдесят вісім тисяч гривень 00 копійок), зі сплатою 16.5% річних за користування кредитними коштами. У відповідності до п. 1.5 кредитного договору, сторони погодили, що загальний термін користування кредитом складає 10 (десять ) років, при цьому, дата остаточного погашення Кредиту не пізніше 2017р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 грудня 2007 року між Позивачем та [PERSON], (майновий поручитель) укладено Іпотечний договір №5513, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №734 та передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру номер [ADDRESS]. У зв'язку з виникненням заборгованості у [PERSON] перед Позивачем. Банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки до майнового поручителя - [PERSON]. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2011р. (з врахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012р.) у справі 2-892/11 позов AT «Ощадбанк» задоволено в повному обсязі, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на чотирьохкімнатну квартиру номер [ADDRESS] яка є власністю [PERSON], в рахунок погашення перед AT «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором, яка станом на 14 жовтня року становила 3 374 941,54 грн. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в порядку виконання рішення суду у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Встановити початкову вартість предмета іпотеки для подальшої реалізації з прилюдних торгів у розмірі 2 380 900,00 грн. На виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва та від 13.07.2011 р. та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012р. у справі №2-892/11, 26.07.2012р. Шевченківським судом м. Києва видано виконавчі листи. Після відкриття виконавчого проводження по примусовому виконанню вищевказаного рішення від 11.08.2014 року проведено повторні прилюдні (електронні) торги, які за відсутності зареєстрованих учасників було визнано такими, що не відбулись (в рамках виконання рішення у справі №2-892/11). Після чого Банк придбав квартиру згідно Протоколу №10 від 11.08.2014 року про придбання предмета іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку», який видано Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, і Актом № 473/7 від 11.09.2014 роя реалізацію предмета іпотеки, який видано Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. На підставі виданого Акту № 473/7 від 11.09.2014 року про реалізацію предмета іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко A.B. було видано Свідоцтво від 16.09.2014 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1386. Даним Свідоцтвом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сидоренко A.B. посвідчив, що Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» належить на праві власності майно, що складається з чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 79.10 (сімдесят дев'ять цілих десять сотих) кв. м. житловою площею 60,00 (шістдесят) кв. м. із всіма невід'ємними її приналежностями, вартістю 2 380 900.00 (два мільйони триста вісімдесят тисяч дев'ятсот) гривень, що передано Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», оскільки торги не відбулися і стягувач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON]. За рахунок вартості майна (2 380 900.00 грн.), на яке за Банком було визнано право власності, було частково погашено вимоги банку. Отже, починаючи з 16.09.2014р. власником квартири [ADDRESS] є AT «Ощадбанк». Таким чином, Відповідачі на даний час займать приміщення самоправно без будь - яких законних підстав, а отже порушують право власності AT «Ощадбанк». Також позивач зазначає, що відповідачі продовжують проживати у квартирі, при цьому, як жильці, не несуть витрат на її ремонт і утримання та не здійснюють інші обов'язкові платежі. Так, користуючись приміщенням, жильці не сплачують комунальні та інші необхідні платежі доказом чого є квитанція ПАТ «Київенерго», яка свідчить, що заборгованість за послугу централізоване опалення в червні 2017р. становить 12 027,26 грн., також згідно квитанції ЖЕО 105 заборгованість по утриманню будинків та прибудинкових територій становить 19 773 ,88 грн. Такі дії наносять Банку (як власнику житла) матеріальної шкоди, у звязку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2018 р. Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення підлягає задоволенню - задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 р. скасувано заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18.04.2018 року у цивільній справі №761/32882/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та її представник проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які долучені до матеріалів справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між AT «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №2449 (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору Позивач надає, а Відповідач отримує кредит в розмірі 2 488 000.00 (два мільйони чотириста вісімдесят вісім тисяч гривень 00 копійок), зі сплатою 16.5% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 грудня 2007 року між Позивачем та [PERSON] укладено Іпотечний договір №5513, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №734 та передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру номер [ADDRESS]. У зв'язку з виникненням заборгованості у [PERSON] перед Позивачем. Банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки до майнового поручителя - [PERSON]. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2011р. (з врахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012р.) у справі 2-892/11 позов AT «Ощадбанк» задоволено в повному обсязі, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на чотирьохкімнатну квартиру номер [ADDRESS] яка є власністю [PERSON], в рахунок погашення перед AT «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором, яка станом на 14 жовтня року становила 3 374 941,54 грн. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в порядку виконання рішення суду у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Встановити початкову вартість предмета іпотеки для подальшої реалізації з прилюдних торгів у розмірі 2 380 900,00 грн. На виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва та від 13.07.2011 р. та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012р. у справі №2-892/11, 26.07.2012р. Шевченківським судом м. Києва видано виконавчі листи. Після відкриття виконавчого проводження по примусовому виконанню вищевказаного рішення від 11.08.2014 року проведено повторні прилюдні (електронні) торги, які за відсутності зареєстрованих учасників було визнано такими, що не відбулись (в рамках виконання рішення у справі №2-892/11). Після чого Банк придбав квартиру згідно Протоколу №10 від 11.08.2014 року про придбання предмета іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку», який видано Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, і Актом № 473/7 від 11.09.2014 роя реалізацію предмета іпотеки, який видано Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. На підставі виданого Акту № 473/7 від 11.09.2014 року про реалізацію предмета іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко A.B. було видано Свідоцтво від 16.09.2014 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1386. Даним Свідоцтвом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сидоренко A.B. посвідчив, що Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» належить на праві власності майно, що складається з чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 79.10 (сімдесят дев'ять цілих десять сотих) кв. м. житловою площею 60,00 (шістдесят) кв. м. із всіма невід'ємними її приналежностями, вартістю 2 380 900.00 (два мільйони триста вісімдесят тисяч дев'ятсот) гривень, що передано Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», оскільки торги не відбулися і стягувач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON]. Позивачем направлялась вимога відповідач про звільнення житлового приміщення, яка була залишена без відповіді. З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між новим власником жилого приміщення та колишнім власником і членами його сім'ї. Судом встановлено, що квартири [ADDRESS] та належить на праві власності публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2004 р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І., за реєстровим №5326к. В той час коли кредитний договір було укладено 28 грудня 2007 р., з чого виходить, що вказана квартира була придбана не за кредитні кошти, даний факт також не заперечувався представником позивача. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Між тим у тому разі, якщо об'єкт іпотеки було придбане не за рахунок кредиту забезпеченого іпотекою, постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (Верховний суд України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1033цс15 ). Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР)». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 11 листопада 2015 року справа № 1630цс15 , від 25 листопада 2015 року справа № 6-1061цс15 та від 30 вересня 2015 року № 6-1892цс15 . Отже при виселені відповідачів з іпотечного майна (будинку, квартири, тощо) без надання їм іншого постійного житла, суди повинні з'ясовувати джерела коштів, за які було придбано переданий в іпотеку об'єкт нерухомості, зокрема чи це майно було придбано за рахунок отриманого іпотекодавцем кредиту . Таким чином, якщо за рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, однак нерухоме майно придбане не за кредитні кошти - виселення боржника без надання іншого приміщення не допускається. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України справа 6-3057цс16 від 19.04.2017 р. При таких обставинах позивач має право вимагати виселення відповідачів, а відповідачі підлягають виселенню, тільки з наданням іншого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене, позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed