Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом. В обґрунтування позову зазначено наступне. Позивач вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON]. На день її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/12 частини домоволодіння [ADDRESS]. Позивач зазначає, що окрім нього спадкоємцем першої черги померлої була його сестра [PERSON], з якою він домовився про те, що цю частину успадкує він тому, що так бажала їх матір. Його сестра померла [INFO], позивач вказує, що вона за життя не претендувала на вказану частину будинку. Позивач зазначає, що він прийняв фактично спадок, а саме вступив у фактичне управління спадковим майном (користувався всіма речами, які залишились після смерті матері) і до нотаріальної контори не звертався для оформлення правовстановлюючих документів. Позивач вказує, що він на даний час звернувся до нотаріальної контори із заявою по прийняття спадщини, але отримав постанову нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Згідно обґрунтувань позивача, спадкодавиця [PERSON] була власницею зазначеної частини домоволодіння на підставі рішення суду від 16.06.1963 р., реєстрація в БТІ носила формальний характер. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати за ним право власності на 1/12 частину домоволодіння №10 по вул.. Тополіна в м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких заперечував відносно задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими, зазначив, що позивач не має права на спадкування частини спірного домоволодіння після смерті його матері [PERSON], оскільки вона за життя не набула права власності на дане майно. Також просив суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними. Додатково пояснив, що він є власником 1/20 частки спірного домоволодіння на підставі договору дарування від 09.10.2010 р. Дану частку йому подарував племінник позивача (син померлої сестри [PERSON]) [PERSON], який отримав у власність дану частку майна у порядку спадкування після смерті його матері. Йому не відомо, щоб померла матір позивача була власником 1/12 частки спірного домоволодіння. Треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, на їх адресу проживання направлялись судові повістки, які повернулись без отримання з невідомих суду причин. Вислухав пояснення позивача, третьої особи [PERSON], дослідив матеріали справи, докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлені наступні обставини та правовідносини. З матеріалів спадкової справи №25/95, заведеної Оріхівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] вбачається наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 42). За життя - 08.04.1991 р. остання склала заповіт (а.с. 45), в якому заповіла все належне їй майно, в рівних частинах своїм дітям: [PERSON] та [PERSON]. Родинні стосунки між [PERSON] та його матір'ю [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 42 зворотня сторінка). Родинні стосунки між [PERSON] та його сестрою [PERSON] також підтверджуються свідоцтвом про народження останньої серія [NUMBER] (а.с. 43). [PERSON] 30.01.1995 р., та [PERSON] 08.02.1995 р. звернулись до Оріхівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті їх матері [PERSON] [INFO] сестра позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 46). Постановою державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 19.08.2015 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS]. Відмова мотивована тим, що майно заявлене спадкоємцем як спадщина не належить спадкодавцю на момент звернення спадкоємцем із заявою про видачу свідоцтва про спадщину. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно дост.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач та його сестра [PERSON] у встановлений шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Згідно статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно рішення народного суду Жовневого району м. Запоріжжя від 16.06.1963 р., яке набуло законної сили 06.08.1963 р., за [PERSON] визнано право власності на 1/12 спірного домоволодіння. З матеріалів справи вбачається, що в реєстраційних органах право власності [PERSON] на вищевказану частку даного домоволодіння з 06.08.1963 р. по день смерті [INFO], в порядку передбаченому Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу від 31.01.1966 р. не було зареєстроване. З наданих ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» документів на запит нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори, а також з Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.05.2017 р., вбачається, що власниками домоволодіння [ADDRESS] є: [PERSON] - в розмірі 3/5 частки домоволодіння (на підставі свідоцтва на право власності від 03.08.1998 р. виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням Запорізької міської ради); [PERSON] - в розмірі 11/50 частки домоволодіння (на підставі свідоцтва на право власності від 03.08.1998 р. виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням Запорізької міської ради); [PERSON] - в розмірі 3/5 частки домоволодіння (на підставі свідоцтва на право власності від 03.08.1998 р. виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням Запорізької міської ради); [PERSON] - в розмірі 1/20 частки домоволодіння (на підставі договору дарування від 09.10.2010 р., укладеного між ним та [PERSON]). З Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.05.2017 р. вбачається, що право власності на 1/20 частку даного домоволодіння у [PERSON] виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.09.2010 р., після померлої матері [PERSON], яка в свою чергу отримала право власності на дану частку на підставі свідоцтва на право власності від 03.08.1998 р. виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням Запорізької міської ради. Таким чином, судом встановлено, що спадкове майно, на яке просить визнати позивач право власності не належить на теперішній час спадкодавцю. В матеріалах справи відсутні відомості, що розпорядження Комунарської районної адміністрації на підставі яких 03.08.1998 р. видані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтва про право власності на частки вищевказаного домоволодіння та самі свідоцтва, а також договір дарування від 09.10.2010 р. на теперішній час є недійсними. Позивачем вони не оскаржувались. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed