Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що з 31.03.1988 року на підставі ордера №5441 він був відповідальним наймачем та проживав в квартирі [ADDRESS]. Його сестра [PERSON] 07.04.1988 року отримала квартиру [ADDRESS]. На початку 1995 року позивач разом з родиною [PERSON] звернулись з заявами про обмін квартир до виконавчого комітету Нетішинської міської ради. Рішенням №14 від 19.01.1995 року було вирішено оформити документи на міський обмін житлової площі, згідно ст.79 ЖК України, [PERSON] з [PERSON] На підставі вказаного рішення були видані ордери на жилі приміщення і позивач став квартиронаймачем однокімнатної квартири [ADDRESS], де проживає і на даний час. В серпні 2013 року, виявивши бажання приватизувати вказану квартиру, [PERSON] дізнався, що вона належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Позивач вказує на те, що при проведенні обміну вищевказаного житла в 1995 році виконавчим комітетом Нетішинської міської ради не було перевірено статус, форми власності квартир, які були предметом обміну, в зв'язку з чим до зазначених правовідносин неправомірно застосовано Правила обміну житлових приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР №31 від 31.01.1986 року. Вказані правовідносини повинні були регулюватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, а саме: нормами права про договір міни. З врахуванням вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, до договору міни застосовуються правила про договір купівлі - продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. Так, згідно ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Враховуючи те, що при обміні квартир не було дотримано нотаріальної форми укладення угод, така угода є недійсною та кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за вищевказаним правочином. Однак, на теперішній час родина [PERSON] не має можливості повернути позивачу в натурі майно отримане ними в результаті правочину з обміну квартир, оскільки квартиру [ADDRESS] вони здали виконавчому комітету Нетішинської міської ради при отриманні більшої житлової площі, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS]. Водночас [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рахунок повернення втраченого позивачем майна в 2015 році відчужили на його користь належні їм частки квартири [ADDRESS], яка була предметом обміну, в зв'язку з чим [PERSON] не має до них жодних вимог. За вказаних обставин позивач вважає, що відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати йому вартість майна, отриманого в результаті угоди обміну майна, а саме: 1/4 вартості однокімнатної квартири в м.Нетішин, розмір якої згідно проведених експертних оцінок, в середньому становить 72857 гривень 33 копійки. На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсною угоду, укладену між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 19.01.1995 рок про обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]; визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області від 19.01.1995 року № 14 «Про міський обмін житлової площі»; стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок вартості майна, отриманого в результаті недійсної угоди, грошові кошти в сумі 72857,33 грн. та судові витрати у справі. Представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові, просив їх задоволити. Крім того зазначив, що угода про обмін квартир була здійснена за згодою всіх сторін, що підтверджується їх підписами в заявах на обмін, як зі сторони [PERSON], в особі його матері [PERSON], яка діючи по довіреності здійснювала обмін від його імені, так і зі сторони сім'ї [PERSON], всіма повнолітніми на той час членами сім'ї. Позивач, маючи намір приватизувати отриману ним квартиру, у 2013 році дізнався, що на момент проведення обміну вона вже була приватизована та належить на праві спільної часткової власності відповідачу та третім особам. За таких обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, повинні були застосовані правові норми про договір міни, які передбачають необхідність нотаріального посвідчення договору міни житла. Однак угода про обмін квартир була оформлена рішенням виконавчого Нетішинської міської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області від 19.01.1995 року № 14 і не була нотаріально посвідчена. Оскільки вказане рішення виконавчого комітету було прийнято з порушенням вимог ЦК України та чинного на той час законодавства, його слід визнати протиправним та скасувати. Сама угода про обмін квартир має бути визнана недійсною, оскільки не була нотаріально посвідчена. Внаслідок її укладення порушено право позивача на житло і приватизацію, проведено нерівноцінний обмін. Оскільки квартира [ADDRESS] здана виконавчому комітету Нетішинської міської ради і на даний час належить третім особам, тобто неможливо повернути все в першочерговий стан, відповідач [PERSON] повинен компенсувати позивачу вартість її 1/4 частки, що підтверджується звітом оцінювача. Крім того представник зазначив, що після оформлення обміну квартир [PERSON] знався з реєстрації з квартири [ADDRESS] та приписався в квартиру [ADDRESS], що свідчить про те, що він знав про такий обмін квартир, але не вчинив жодних дій для відновлення своїх порушених прав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що йому та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS]. Про те, що 19.01.1995 року було проведено обмін вказаної квартири та квартири [PERSON] [ADDRESS], він дізнався лише у 2013 році під час розгляду в суді цивільної справи за позовом [PERSON] Заяви на обмін житлової площі від 18.01.1995 року, на підставі якої було проведено вищевказаний обмін квартир, особисто не підписував, що підтверджується висновком експертизи, тому не вбачає підстав для відшкодування позивачу вартості частки квартири. Відповідач зазначив, що на той час йому було відомо, що одна з квартир приватизована, тому такий обмін є незаконний, і не міг приймати в цьому участь. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні повністю, посилаючись на те, що обставини зазначені в позовній заяві є надуманими та не підтверджуються належними доказами. Пояснив, що [PERSON] дізнався про обмін квартир лише в 2013 році під час судових засідань. Заяву на обмін житлової площі, на підставі якої було проведено такий обмін, він не підписував, що підтверджується висновком експертизи. Тому [PERSON] не повинен нести цивільну відповідальність за дії, які не вчиняв. Таким чином, заявлені позивачем вимоги до [PERSON] є безпідставними, а наведені ним докази неналежними. Також представник просив вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача сплачену ним вартість судової почеркознавчої експертизи. Представник відповідача - виконавчого комітету Нетішинської міської ради пояснила, що в січні 1995 року позивач, відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] звернулися із заявами про обмін житлових кварти. Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 14 від 19.01.1995 року було вирішено оформити документи на міський обмін житлової площі та видано ордери на жилі приміщення. Розподілом житла на той час займалася Хмельницька АЕС. Рішення про міський обмін житлової площі приймалось виконавчим комітетом Нетішинської міської ради народних депутатів за зверненням житлово-комунального об'єднання. Документи на проведення обміну безпосередньо подавалися сторонами до Хмельницької АЕС, яка передавала їх до житлово-комунального об'єднання, в подальшому проводилось засідання відповідної комісії і питання виносилось на розгляд виконавчого комітету. Виконавчий комітет Нетішинської міської ради народних депутатів прийняв 19.01.1995 року рішення № 14 «Про міський обмін житлової площі» на підставі поданих на розгляд документів, не маючи при цьому будь-яких відомостей про те, що одна з квартир є приватизованою, оскільки свідоцтво на право власності на таку квартиру видавалося ХАЕС, як органом приватизації. До повноважень виконавчого комітету не входила перевірка достовірності підписів на оригіналах документів, а тому стверджувати про те, прийняте рішення є незаконним не можна. За таких обставин представник вважає, що приймаючи спірне рішення виконавчий комітет не вийшов за межі наданих йому повноважень. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Пояснила, що позивач був відповідальним наймачем та проживав в квартирі [ADDRESS]. Вона отримала квартиру [ADDRESS], яку в подальшому з відповідачем [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] приватизували на чотирьох осіб. У 1995 році вони вирішили здійснити обмін зазначеної квартири на квартиру, в якій проживав [PERSON] Відповідач [PERSON] добре знав про такий обмін, оскільки в її присутності ставив підпис в заяві на обмін житла. Крім того вони разом з дітьми знімалися з реєстрації з квартири [ADDRESS] та реєструвалися до квартири [ADDRESS]. Збором документів на обмін займалася вона та її мати [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі його довіреності. В зв'язку з тим, що відповідач перебував на черзі на покращення житлових умов, на сім'ю з чотирьох чоловік йому було надано ордер на квартиру [ADDRESS], а квартиру [ADDRESS] він здав виконкому. В подальшому вона, відповідач та їх діти приватизували отриману квартиру на чотирьох осіб. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак надіслали на адресу суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити в їх відсутності, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, представника виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницькрї області, третю особу [PERSON], покази свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір'ю [PERSON] та [PERSON] В 1995 році останні прийняли рішення обмінятися житлом. У зв'язку з цим, вона діючи за довіреністю в інтересах [PERSON], займалася підготовкою документів щодо проведення обміну квартири [ADDRESS], в якій проживав позивач, на квартиру [ADDRESS], яка перебувала в користуванні її дочки [PERSON] з сім'єю. Заяву на обмін від імені [PERSON] підписувала вона. Як і хто підписував заяву на обмін житла від сім'ї [PERSON] їй не відомо. Відповідачу про такий обмін було відомо, оскільки в подальшому виконком видав нові ордери на квартири та всі учасники обміну переприписалися за новими адресами. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] на підставі ордера №10074, виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради народних депутатів 31 січня 1995 року, на підставі рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів від 19.01.1995 року за № 14 «Про міський обмін житлової площі», яким було вирішено оформити документи на міський обмін житлової площі згідно ст.79 Житлового кодексу України, [PERSON], який проживає в однокімнатній квартирі [ADDRESS] (будинок належить ХАЕС) з [PERSON], яка проживає в однокімнатній квартирі [ADDRESS] (будинок належить ХАЕС). Вказане рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів було прийнято на підставі розгляду заяв про обмін жилої площі позивача [PERSON], який проживав в однокімнатній квартирі [ADDRESS] (будинок належить ХАЕС) та третьої особи [PERSON], яка проживала в однокімнатній квартирі [ADDRESS] (будинок належить ХАЕС), разом з сім'єю - чоловіком [PERSON], сином [PERSON] та донькою [PERSON] Останні в свою чергу на виконання цього ж рішення 31.01.1995 року отримали обмінний ордер №10073 на вселення в квартиру [ADDRESS], куди в подальшому і вселилися. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1994 року, квартира в яку вселився позивач на підставі обмінного ордеру, була приватизована та належала на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, що останніми не було повідомлено при здійсненні обміну. Відносини щодо обміну житловими приміщеннями (на час виникнення спірних правовідносин) регулюються Житловим кодексом Української РСР від 30 червня 1983 року та Правилами обміну житлових приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР від 31 січня 1986 року № 31. Зазначені Правила встановлюють порядок обміну жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду і фонду житлово-будівельних кооперативів. Згідно ст.ст.79, 87 Житлового кодексу Української РСР, обмін жилого приміщення є цивільно-правовою угодою між наймачами квартир про взаємну передачу прав і обов'язків щодо користування жилими приміщеннями, які вони займають. Обмін жилими приміщеннями, проведений з порушенням вимог законодавства Союзу РСР, цього Кодексу та інших актів законодавства Української РСР, визнається недійсним. Визнання обміну недійсним провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що на момент здійснення обміну квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються нормами Житлового кодексу Української РСР про обмін та Правилами обміну житлових приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР від 31 січня 1986 року № 31, а тому посилання на ст.79 Житлового кодексу Української РСР в рішенні виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів №14 від 19.01.1995 року «Про міський обмін житлової площі» є помилковим та безпідставним. Відповідно до п.4 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України (в редакції 2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. У зв'язку з тим, що спірні правовідносини виникли у 1995 році, тобто під час дії ЦК України в редакції 1963 року, то до їх регулювання повинні бути застосовані норми вказаного ЦК України, за наявності підстав для їх застосування до спірних правовідносин. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 ст.241, ст.242 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Згідно ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.1 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.48 ЦК України (в редакції 1963 року), по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Враховуючи те, що проведення обміну квартир було здійснено без дотримання вищевказаних вимог ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, без укладення нотаріально посвідченого договору міни, суд приходить до висновку, що договір від 19.01.1995 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], слід визнати недійсним. На підставі наведеного, суд також приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів №14 від 19.01.1995 року слід визнати протиправним та скасувати, оскільки воно винесено з порушенням вищевказаних вимог чинного на той час законодавства. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів в сумі 72857,33 грн. в рахунок вартості майна отриманого в результаті недійсної угоди, то суд приходить до висновку, що такі позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, відповідно до висновку експерта №147п від 19.10.2016 року підпис від імені [PERSON] в «заявлении на обмен жилой площади» від 18.01.1995 року в графі «16. Подписи совершеннолетних членов семьи» в другому рядку - виконана не [PERSON], а іншою особою. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не підписував заяву на обмін житлової площі від 18.01.1995 року, на підставі якої було винесено рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області від 19.01.1995 року № 14 «Про міський обмін житлової площі» та здійснено обмін квартир, суд приходить до висновку, що останній не повинен відповідати за наслідки недійсності правочину, волевиявлення на укладення якого він не мав. Згідно ч.1, п.4 ч.2 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат пов'язаних з проведенням судових експертиз. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи встановлені судом обставини, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що з виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 974 гривні 40 копійок, а з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 900 гривень 48 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved