Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29.05.2014 року між ним та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір банківського рахунку №65487-29.1.2, за яким банк зобов`язаний здійснювати для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду чинним законодавством України. Листом від 03.06.2015 року позивач надав банку розпорядження за рахунком у вигляді платіжного доручення від 03.06.2015 року здійснити 10.06.2015 року відповідне перерахування у безготівковій формі 97 000 гривень на рахунок № [NUMBER] у АТ «Піреус Банк МКБ» в рахунок розрахунків позивача за його договором з третьою особою. Станом на 18.06.2015 року залишок коштів позивача на рахунку в банку становив 97 410, 04 гривень. Однак, банк розпорядження [PERSON] не виконав і не повідомив позивача про причини невиконання платіжного доручення. Позивач вважає, що банком порушені умови договору, а також норми чинного законодавства, зокрема, ст.526 ЦК України, ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», і його права. На думку позивача, він не є кредитором банку, а режим тимчасової адміністрації та мораторію не є підставою невиконання платіжних доручень клієнта про перерахування коштів з поточного рахунку. Позивач просить зобов`язати відповідача перерахувати 97 000 гривень на рахунок № [NUMBER] у АТ «Піреус Банк МКБ», а також зобов`язати відповідача відшкодувати витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з тих же підстав, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав лист, в якому просив розглядати справу за його відсутності. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 29.05.2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» було укладено договір банківського рахунку №65487-29.1.2 в національній валюті (а.с.9 - копія договору). Відповідно до пункту 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в національній валюті України та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов`язується оплатити послуги банка в розмірі, встановленому тарифами на операції та послуги банку, що діють на дату надання послуги або проведення операції. Листом від 03.06.2015 року позивач надав банку розпорядження за рахунком у вигляді платіжного доручення від 03.06.2015 року здійснити 10.06.2015 року відповідне перерахування у безготівковій формі 97 000 гривень на рахунок № [NUMBER] у АТ «Піреус Банк МКБ» (МФО 300658). Станом на 18.06.2015 року залишок коштів позивача на рахунку в банку становив 97 410 гривень 04 копійки (а.с.10 - виписка за договором). Однак, банк розпорядження [PERSON] не виконав. 19.03.2015 року Національним банком України прийнято рішення про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних. У зв`язку з цим 19.03.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 про запровадження строком на 3 місяці (з 20.03.2015 року по 19.06.2015 року) тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь». Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015 року за №116 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19.07.2015 року включно. Відповідно до постанови правління Національного банку України від 16.07.2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 року №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь`та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17.07.2015 року по 16.07.2016 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України (ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Згідно з ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом. Відтак, вимоги кредиторів банку після введення тимчасової адміністрації підлягають задоволенню в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза її межами Законом не передбачено. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного ст.ст. 1066, 1074 ЦК України, ст.ст. 1, 36, 46, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Outcome: dismissed