Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 31.08.2009 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Боянівка Імпекс ЛТД» та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки №925-880/115-ПФО22, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання перед ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» зобов'язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках передбачених Генеральним договором №39 про здійснення кредитування від 08.08.2008 року, договором №1 від 07.08.2009 року про зміну умов та наступними додатковими договорами до нього. Вказував на те, що відповідно до п. 1.1 Генерального договору №39 про здійснення кредитування розмір процентів за користування кредитом становить 18% річних у гривні та 13 % річних в доларах США та відповідно до п. 1.1.1 Договору №1 від 07.08.2009 року про зміну умов Генерального договору №39 процентна ставка за користування коштами кредиту в доларах США складає 13 % річних. Окрім того, вказував, що за час дії Генерального договору №39 про здійснення кредитування його сторони неодноразово змінювали умови, зокрема 20.07.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» був укладений Договір №2 про зміну Генерального договору №39 про здійснення кредитування від 08.08.2008 року, яким змінено відсоткову ставку користування кредитом з 13% на 14% річних в доларах США, а також змінено з 1% на 2 % можливість збільшення діючої відсоткової ставки в разі невиконання позичальником умов п. 3.3.3 договору. Також, 05.08.2011 року між відповідачами було укладено договір №3 про зміну умов Генерального договору №39 про здійснення кредитування від 08.08.2008 року, яким збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 14 % річних на 15 % річних в доларах США. Вказував на те, що про збільшення відсоткових ставок його як поручителя за договором кредиту не повідомляли і про даний факт йому стало відомо після отримання вимоги банку про дострокове виконання зобов'язання. Вважає, що підписанням договорів №2 та №3 до Генерального договору №39, якими збільшувались розміри відсоткової ставки за основним зобов'язанням збільшувався його обсяг відповідальності як поручителя без його згоди та належного повідомлення, а тому посилаючись на норми матеріального права, просив визнати припиненим з 20.07.2010 року договір поруки №925-880/115-ПФО22 укладений 31.08.2009 року між ним та ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», ПАТ «Укрсоцбанк», стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду письмові пояснення в яких зазначав, що після укладення основного договору про здійснення кредитування між ним та банком велися перемовини щодо зміни умов договору та зменшення відсоткової ставки, оскільки великі фінансові витрати, які виникли внаслідок коливань курсу гривні відносно іноземної валюти, призводили до збитковості підприємства ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД». З метою покращення ситуації було укладено договори поруки, відповідно до яких поручителями виступали він як фізична особа, а також ТДВ «Інтер-А», а також майновий комплекс ТзОВ «Боянівка Імпкс ЛТД» передано у іпотеку. З серпня 2009 року питаннями взаємодії з банком займався [PERSON] , а тому він підписував усі наданні йому для підпису документи та жодним чином не пов'язував їх із інтересами його як фізичної особи. В подальшому спроби укласти договір реструктуризації заборгованості позитивних результатів не дали та у лютому 2014 року він отримав вимогу від банку про повне погашення заборгованості, яке він повинен здійснити як фізична особа - поручитель. У зв'язку з наведеним просив позов задовольнити та розглянути справу у його відсутності за участі уповноваженого представника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні змісту письмових пояснень, які наявні в матеріалах справи, в яких вказував на те, що відповідно до п. 3.3.1 спірного договору поруки кредитор не мав права змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового попередження поручителя, окрім того, заборона збільшувати відповідальність поручителя без його згоди також передбачена чинним законодавством, у зв'язку з чим вважає, поруку припиненою внаслідок зміни основного зобов'язання, що призвело до збільшення відповідальності поручителя без його згоди. Крім того, пояснив, що позивач являється директором ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», проте він підписуючи договори про внесення змін до основного зобов'язання не вникав в їх суть, оскільки його інтереси як керівника стосувались збуту товарів та іншою діяльністю, якою займається фірма, просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила позов задовольнити. Представник відповідача ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Направив до суду заяву, в якій висловив свою позицію щодо клопотання представника банку про залишення позову без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України Представник відповідача Авдієнко О.А. в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення, в яких зазначав, що внаслідок підписання між банком та ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» договору №2 про зміну умов основного зобов'язання відбулась зміна процентної ставки за користування кредитом, проте в подальшому з 30.12.2010 року відбулось зменшення процентної ставки до попереднього рівня, але протягом періоду з 12.07.2010 року по 30.12.2010 року нараховувались збільшенні проценти, що призвело до збільшення зобов'язань боржника перед кредитором та як наслідок збільшення зобов'язань поручителів. Позов не визнав, мотивуючи це тим, що позивачу було відомо про зміни до умов основного зобов'язання, оскільки відповідні договори він підписував особисто як директор ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», а тому він був обізнаний із збільшенням обсягу відповідальності боржника, а отже і поручителів, крім того, в подальшому процентна ставка за основним зобов'язанням була зменшена до рівня нижчого ніж була закладена у договорі першочергово, що покращило умови кредитування. Вважає, що відсутні будь-які порушення прав позивача з боку банку, оскільки будучи директором підприємства та діючи в його інтересах позивач не міг не знати про наслідки укладення договорів щодо зміни умов основного зобов'язання для поручителів та про те, що такі наслідки будуть стосуватись його як особи. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 08.08.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (тоді АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк») в особі керуючого Чернівецької обласної філії та ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» в особі директора [PERSON] було укладено генеральний договір №39 про здійснення кредитування, відповідно до умов якого банк надав позивальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в межах ліміту 3505150 дол. США та у вигляді овердрафту у формі кредитної лінії в межах ліміту 2200000 грн. (а/с 6). Згідно п. 1.1 вказаного договору позичальник зобов'язується повертати кредит у строки/терміни та в порядку, визначених цим договором та додатковими договорами до нього, сплачувати проценти в розмірі 18,0 % річних в гривнях, 13,0 % річних в доларах США. В подальшому 07.08.2009 року між сторонами вказаного вище договору було укладено Договір №1 про зміну умов генерального договору №39 від 08.08.2008 року та п. 1 і п.1.1 генерального договору викладено в новій редакції, зокрема кредитор зобов'язаний надати позичальнику грошові кошти в межах загального ліміту 3500000 дол. США з яких ліміт у сумі еквівалентній 1000000 дол. США по курсу НБУ на момент укладення угоди повинна бути використана у гривні, а позичальник зобов'язується повертати кредит відповідно до умов договору , сплачувати проценти у розмірі, що визначається додатковими договорам, але в будь-якому разі не більше 23 % річних у гривнях та 13 % річних в доларах (а/с 13). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаним договором 31.08.2009 року між відповідачами та фізичною особою громадянином України [PERSON] було укладено договір поруки №925-880/115-ПФО22, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконанням позичальником у повному обсязі своїх зобов'язань за генеральним договором №39 про здійснення кредитування №39 від 08.08.2008 року з договором №1 від 07.08.2009 року про зміну його умов з наступними додатковими договорами до нього (а/с 4). Окрім того, судом встановлено, що 12.07.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» в особі директора [PERSON] укладено договір №2 про зміну умов Генерального договору №39 про здійснення кредитування від 08.08.2008 року, відповідно до умов якого в п. 1 Генерального договору змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 23% відсотків річних в гривнях на 21% відсоток річних в гривнях та з 13% (тринадцять) відсотків річних в доларах США на 14 % відсотків річних в доларах США (підняття відсоткової ставки в доларах А на 1% (один) відсоток відбулось у зв'язку із невиконанням позичальником умови щодо використання частини ліміту кредитування в сумі, яка еквівалентна 1000 000,00 «Один мільйон) доларів США, в гривні). (а/с 15). Також, згідно договору №3 від 05.08.2011 року про зміну умов Генерального договору про здійснення кредитування №39 від 08.08.2008 року в п. 1.1 Генерального договору змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 14 % річних в доларах США на 15 % річних в доларах США (а/с 16). В подальшому відсоткова ставка за основним зобов'язанням змінювалась неодноразово, що підтверджується договорами про зміну умов додаткового договору наявними в матеріалах справи (а/с 61-69). Відмовляючи позивачу в задоволенню позовних вимог, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно вимог ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, поручитель є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором та відповідно до ст. 555 ЦК України має самостійні права та обов'язки, зокрема поручитель має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи позивач одночасно виступає як директор, тобто уповноважена особа позичальника відповідно до Нового Статуту ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» та ним підписувався основний договір та додаткові договори до нього, а також він виступає в якості поручителя фізичної особи, таким чином, підписуючи договори №2 та №3 про зміну умов генерального договору про здійснення кредитування №39 від 08.08.2008 року позивач був ознайомлений з їх умовами, а отже був повідомлений про збільшення зобов'язань боржника внаслідок збільшення відсоткової ставки. Посилання представників позивача на те, що позивач, будучи директором підприємства, підписував договори про зміну умов основного зобов'язання не вникаючи в їх суть, не підтвердженні належними та допустимими доказами у справі, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У постанові Верховного Суду України (справа 6-73цс12) висловлена правова позиція, згідно якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Судом встановлено, що відповідно до положень, які містяться в п. 2.1.2 спірного договору поруки у зміст забезпеченого порукою зобов'язання входить сплата процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором кредиту, а також додатковими угодами про внесення змін (доповнень) до Договору кредиту згідно з якими буде змінюватись розмір процентної ставки, а також сплата комісій у розмірі, строки та в порядку, що визначені договором кредиту. Крім того, відповідно до п. 1 договору №1 про зміну умов договору поруки №39 від 08.08.2008 року було передбачено відповідальність поручителя за основним зобов'язанням з наступними додатковими договорами до нього (а/с 41). Таким чином, умовами договору поруки передбачено відповідальність поручителя у разі зміни процентної ставки та відповідно до п. 6.7 спірного договору, цей договір відображає повне розуміння сторонами предмета договору та інших питань, зазначених у даному договорі, окрім того договір не містить обов'язкових умов щодо строку та форми повідомлення поручителя про зміну основного зобов'язання, а тому підписуючи як директор ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» додаткові договори про зміну основного зобов'язання позивачу було відомо про збільшення обсягу відповідальності боржника, а також у відповідності до п. 2.1.2 договору поруки і про збільшення відповідальності поручителя. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки умовами спірного договору поруки було передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням та укладення додаткових угод до основного договору, також спірний договір не містить положень щодо обов'язкового письмового повідомлення про зміну відсоткової ставки за основним зобов'язанням, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що поручитель будучи директором юридичної особи-боржника, підписуючи додаткові угоди №2 та №3 про зміну умов основного зобов'язання був повідомлений про збільшення обсягу його відповідальності в результаті збільшення відсоткової ставки. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed