Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 49\~065,41 гривень за кредитним договором, яка складається з наступного: тіло кредиту 0,00 гривень; прострочене тіло кредиту 36\~528,41 гривень; заборгованість за відсотками 12\~537,00 гривень; заборгованість за комісіями 0,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього в матеріалах справи мається клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду повернувся конверт з судовою повісткою, в якому вказано причину повернення конверту «за закінченням терміну зберігання». На конверті також маються відмітки працівника поштової служби про відсутність адресата вдома та залишення сповіщення. Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплатити проценти. 19 квітня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 003-07599-190413. Відповідно до пункту 2.1, 2.2, 2.5 договору банк відкриває відповідачеві картковий рахунок № 26256908361695 в національній валюті України гривні. Згідно п 2.3 частини 3 договору, банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі: 50\~000,00 гривень. Згідно п. 1 частини 3 договору - обслуговування Карткового рахунку здійснюється у відповідності до тарифів, що є невід'ємною частиною договору. Згідно п. 2.1 частини 3 договору, моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою. На підставі п. 2.4 частини 3 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4 частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до Пропозиції. У відповідності до п. 2.5. Частини 3 Договору, відповідач до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови - кредитування рахунку (у формі встановлення кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. В звязку з відкликанням банківської ліцензії у АТ «Дельта Банк», відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 р., після спливу чергового строку ліміту кредитної лінії, відповідно до п. 2.4 ч. 3 договору, був встановлений ліміт кредитної лінії розмірі 0,00 грн. Не сплачена заборгованість за Договором, визнана простроченою. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 11 січня 2017 року має заборгованість 49\~065,41 грн., яка складається: -заборгованість за тілом кредиту 0,00 грн.; -прострочене тіло кредиту 36\~528,41 грн.; -заборгованість за відсотками 12\~537,00 грн.; -заборгованість за комісіями 0,00 грн. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносини за кредитним договором застосовуються положення про договори позики. Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Таким чином, суд вважає, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобовязання, що є порушенням вимог ст. 610 ЦК України. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про порушення відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 49\~065,41 грн. за кредитним договором № 003-07599-190413 від 19 квітня 2013 року, з якої: тіло кредиту 0,00 гривень; прострочене тіло кредиту 36\~528,41 гривень; заборгованість за відсотками 12\~537,00 гривень; заборгованість за комісіями 0,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~600,00 грн., а всього 50\~665,61 гривень.

Outcome: approved