Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.02.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошей, за умовами якого останній отримав 10000 дол. США, що на момент укладання договору було еквівалентно 81000 грн. із зобовязанням повернути таку ж саму суму до 01.04.2014 року включно у валюті зобовязання або у національній валюті за комерційним курсом валюти на день повернення грошових коштів зі сплатою 36% щомісячно від зазначеної суми. Відповідно до змісту договору про зміни до договору позики грошей, укладеного 16.12.2013 року, сторони домовилися внести зміни в наступній редакції: «позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв на умовах повернення грошові кошти у сумі 81000 грн. із зобовязанням повернути таку ж саму сум до 01.04.2014 року включно. При цьому позичальник зобовязується повернути грошові кошти позикодавцю в національній валюті». У визначений договором строк позика відповідачем не була повернута. Просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором позики в сумі 81000 грн. та судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони не одноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідач відсутній за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин, враховуючи згоду позивача та його представника на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їх правовідносини. Відповідно до договору позики грошей від 26.02.2013 року [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв на умовах повернення грошові кошти у сумі 10000 дол. США, що є еквівалентом 81000 грн., із зобовязанням повернути таку ж саму суму до 01.04.2014 року включно. При цьому [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти [PERSON] у валюті зобовязання, або у національній валюті за комерційним курсом валюти зобовязання на день повернення грошових коштів (п. 1 договору). Відповідно до п. 4 договоруза користування переданими грошима [PERSON] повинен сплатити [PERSON] 36% щомісячно від зазначеної суми у п. 1 договору. Згідно договору про зміни до договору позики грошей від 16.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], сторони домовилися внести зміни до договору позики грошей, виклавши п.1 в редакції: [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв на умовах повернення грошові кошти у сумі 81000 грн., із зобовязанням повернути таку ж саму суму до 01.04.2014 року включно. При цьому [PERSON] зобовязується повернути грошові кошти [PERSON] у національній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки судом при розгляді справи встановлено факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів у борг, на підставі чого 26.02.2013 року між сторонами було укладено договір позики грошей та невиконання відповідачем грошових зобовязань у встановлений договором строк, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики підлягає судовому захисту. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача боргу за договором позики від 26.02.2013 року в розмірі 81000,00 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 810,00 грн.

Outcome: approved