Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України за рахунок коштів бюджетного фінансування національної поліції, моральну шкоду завдану йому незаконними діями та рішеннями службовими особами державної влади в розмірі 10000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.11.2019 року поліцейським Новотроїцького ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області Зубком Ю.Ю. , відносно нього було складено два адміністративні матеріали, передбачені ч.1 ст.126 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП. Так, 20.01.2020 року постановою Новотроїцького районного суду Херсонської області провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, 20.01.2020 року рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області, позовні вимоги [PERSON] , задоволено, визнано нечинною та скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, а провадження у справі закрито. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського щодо винесення адміністративних матеріалів про накладення адміністративних стягнень передбачених ч.1 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього з боку представників влади, які відверто ігнорували вимоги Закону України «Про національну поліцію», а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. Також зазначив, що вказане призвело до порушення його нормального способу життя, оскільки він змушений був шукати адвоката для представництва власних інтересів у суді, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником та для відвідування судових засідань. Ухвалою судді від 29.07.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.08.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області не вчинялися незаконні дії чи бездіяльність, відносно позивача, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст. 1173 та ст. 1174 ЦК України, що передбачають відшкодування шкоди завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади незалежно від вини цих органів та цих осіб. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, а долучені ним рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області жодним чином не підтверджують факту протиправності дій працівника поліції. Крім того, зазначив, що позивачем не надано договору про надання юридичних послуг, актів виконаних робіт або інших належних доказів для підтвердження суми затрат на професійну правничу допомогу, а тому, вимога позивача про стягнути вказаних витрат не підлягають задоволенню. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2020 року підготовче судове провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та просив розгляд справи проводити без його участі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 13.11.2019 року поліцейським Новотроїцького ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області Зубком Ю.Ю., винесено два адміністративні матеріали, відносно [PERSON] , а саме: протокол за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та постанову за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, якою накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 450 грн. 20.01.2020 року постановою Новотроїцького районного суду Херсонської області у справі №662/2504/19, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] події і складу адміністративного правопорушення. Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20.01.2020 року у справі №662/2612/19, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано нечинною та скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, а провадження у справі закрито. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності. У Висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою подання апеляційної чи касаційної скарги. Законність актів правосуддя, дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. За правовим висновком Верховного суду України у справі №6-3139цс16 належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода. Отже, для покладення обов`язку компенсації шкоди, необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності. Статтею 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, а також не доведено всіх елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер та обсяг моральної шкоди та не міститься доказів оскарження позивачем неправомірних дій органу поліції та встановлення протиправної поведінки в діях службової особи органу поліції. Сам факт, складання адміністративних матеріалів відносно позивача, не свідчить про протиправність дій поліцейського та завдання моральної шкоди позивачу. Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями з боку поліцейського, та наслідками які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 (справа № 711/2098/17), а також в постанові від 30.01.2019 (№ 199/1478/17), які відповідно до ч. 4сст. 263 ЦПК України враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому й судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, що були понесені позивачем, у відповідності до ст.ст.137, 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача не підлягають

Outcome: dismissed