Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником будинку № 20 по вулиці Гражданській м. Словянська. Зазначений будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2003 року посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], реєстраційний номер 1695. З 01 вересня 2010 року відповідачі зареєстровані в належному йому будинку як члени сімї, оскільки з відповідачем [PERSON] він знаходився в зареєстрованому шлюбі, а відповідач [PERSON] була зареєстрована у звязку з отриманням паспорта. З серпня 2012 року та по теперішній час відповідачі у спірному будинку не проживають, виїхали на інше місце проживання та особисті їх речі у будинку відсутні, а тому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач будучи повідомлений належним чином про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], реєстраційний номер 1695 від 23 червня 2003 року являється власником будинку № 20 по вулиці Гражданській м. Словянська Донецької області. Згідно домової книги слідує, що [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2010 року зареєстровані в [INFO]. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно акту комітету мікрорайону Черевківка № 1031 від 13 грудня 2016 року слідує, що: [PERSON] та [PERSON] не проживають в [INFO] з серпня 2012 року по теперішній час. Із спірної квартири відповідачі виїхали добровільно та їх особисті речі у будинку відсутні. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України слідує, що: «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Приймаючи до уваги, що відповідачі у спірному будинку не проживають, добровільно виїхали на інше постійне місце проживання, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням: будинком № 20 розташованого по вулиці Гражданській м. Словянська Донецької області. На підставі викладеного,

Outcome: approved