Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору №CVVWGI0000002111 від 05.12.2007 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 230\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.12.2022 року. 25 лютого 2013 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №CVVWGI0000002111 від 05.12.2007 року. Відповідно до умов угоди, відповідачці зменшено суму заборгованості у розмірі 431\~599 грн. 07 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.12.2022 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором позивач та відповідачка [PERSON] уклали 05 грудня 2007 року договір іпотеки №CVVWGI0000002111, за умовами якого остання надала в іпотеку нерухоме майно квартиру №9, яка знаходиться в будинку №4 по вул.В.Гаврилюка в м.Чернівці. В порушення умов кредитного договору [PERSON] зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим у неї перед позивачем станом на 28.10.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 772\~595 грн. 90 коп. Просив позов задовольнити та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру №9, яка знаходиться в будинку №4 по вул.В.Гаврилюка в м.Чернівці, а також виселити зі спірного нерухомого майна [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] В судовому засіданні представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Справа слухалась у відсутність відповідачки [PERSON], яка в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Від неї до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву. У своєму запереченні [PERSON] посилається на те, що з позовними вимогами Банку вона не погоджується та вважає їх безпідставними, виходячи з наступного: По-перше, позивачем, на її думку, невірно здійснено розрахунок заборгованості, оскільки у ньому не відображено оплачені нею кошти у розмірі 28\~560 грн., а також невірно нараховані кошти по сплаті штрафу та пені за користування кредитом. По-друге, Банк, всупереч умов кредитного договору, звертається до суду відразу з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не з позовом про стягнення заборгованості. По-третє, вважає, що згідно вимог ЗУ «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки. Просила у задоволенні позову відмовити. Під час розгляду справи представник [PERSON] адвокат [PERSON] підтримала письмові заперечення своєї довірительки. Просила у задоволенні позову відмовити. Справа слухалась у відсутність відповідачів [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON]С, які в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. В судове засідання також не зявився представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради. Від нього через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Просив під час винесення рішення врахувати інтереси дітей. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав: Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», яке в подальшому було перейменовано на ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №CVVWGI0000002111 (а.с.15-19). Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит на придбання нерухомого майна (квартири) у розмірі 230\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 05.12.2022 року. Як вбачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, зокрема, заявки про видачу готівки №2111 від 05.12.2007 року, [PERSON] дійсно було надано кредитні кошти у розмірі 230\~000 грн.(а.с.20). У забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором 05.12.2007 року позивач та відповідачка [PERSON] уклали іпотечний договір №CVVWGI0000002111 за умовами якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 59,20 кв.м., в тому числі житловою 32,50 кв.м.(а.с.24-26). Вказане нерухоме майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] 05.12.2007 року за реєстрованим №1887, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 05 грудня 2007 року (а.с.27). В подальшому, 25 лютого 2013 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №CVVWGI0000002111, відповідно до умов якої відповідачці зменшено суму заборгованості у розмірі 431\~599 грн. 07 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 05.12.2022 року (а.с.21-23).. Таким чином, судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] існували договірні зобовязання, які банк виконав в повному обсязі, надавши їй у користування кредитні кошти, однак остання взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконала, у визначений в договорі строк кошти не повернула, чим порушила умови укладеного договору та, відповідно, прострочила виконання взятих на себе зобовязань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту. Так, згідно із наданим позивачем розрахунком, станом на 28.10.2014 року у відповідачки [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 772\~595 грн. 90 коп., з яких 237\~013 грн. 98 коп. заборгованість за кредитом; 37476 грн. 63 коп. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 427 869 грн. 30 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 70 235 грн. 99 коп. штраф (процентна складова) (а.с.8-11). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідачки [PERSON] та її представника на те, що позивачем не вірно здійснено розрахунок існуючої заборгованості, оскільки на підтвердження таких заперечень ані відповідачкою, ані її представником суду не було надано іншого розрахунку, який би на їх думку був вірним. Згідно вимог ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Крім того, як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (п.9). Таким чином, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві. За таких обставин, суд вважає, безпідставним посилання відповідачки [PERSON] та її представника адвоката [PERSON] з приводу того, що позивачу необхідно спочатку звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У звязку із викладеними вище обставинами з посиланням на докази, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню і позовна вимога ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення відповідачів зі спірного нерухомого майна квартири №9, яка знаходиться в будинку №4 по вул..В.Гаврилюка в м.Чернівці. Так, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Крім того, як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканця добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Також аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі №6-39цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,. про те, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Як вже було встановлено судом, квартира №9, яка знаходиться в будинку №4 по вул..Володимира Гаврилюка в м.Чернівці та яка є предметом спору, була придбана відповідачкою за кошти отримані за договором кредиту. Окрім цього, виходячи із аналізу наведених вище правових норм, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідачів направлялись попередження про необхідність усунути порушення зобовязання та попереджались про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (а.с.12-14, 71-73). Крім того, відсутні і підстави для відмови у задоволенні позову з підстав введення в дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходячи з наступних підстав: Так, обовязковою умовою для застосування вказаного Закону є надання кредиту громадянам в іноземній валюті. Разом з тим, як було встановлено судом, кредит відповідачці [PERSON] надавався в національній грошовій одиниці України гривні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку із цим, з відповідачки [PERSON] на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved