Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 02.10.2014 року він подав до УПФУ у м. Білій Церкві заяву про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до заяви додав пакет необхідних документів, але відповідач своїм рішенням від 02.01.2015 року відмовив йому у призначенні пенсії за віком, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2015 року визнано протиправними дії УПФУ у м. Білій Церкві щодо винесення вказаного вище рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та зобовязано відповідача призначити позивачу пенсію, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, суди дійшли висновку, що позивач надав всі необхідні документи для призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але пенсію позивачу призначено не з дня звернення, а з 25.06.2015 року у розмірі 1904 грн.42 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену пенсію за період з 02.10.2014 року по 24.06.2015 року в сумі 16697 грн.47 коп., також стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20 000 грн., спричинену протиправними діями відповідача. В суді позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що оскільки у постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2015 року не зазначено дату, з якої необхідно призначити позивачу пенсію, то її було призначено з 25.06.2015 року, тобто, з дня набрання рішенням суду законної сили, УПФУ у м. Білій Церкві виконано повністю вказане вище судове рішення, а тому державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції винесено постанову 11.11.2015 року про закінчення виконавчого провадження. Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн., то позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди з вини відповідача, не довів розміру моральної шкоди, крім того, моральна шкода з пенсійного органу може бути стягнута лише у разі, якщо це передбачено спеціальним законодавством, а пенсійним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди. Після перерви в судове засідання 16.12.2015 року представник відповідача не зявився, про час розгляду справи повідомлений під розписку, причини неявки суду невідомі, а тому суд вважав за можливе закінчувати розгляд даної справи без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] звернувся 02.10.2014 року до УПФУ у м. Білій Церкві із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням начальника УПФУ у м. Білій Церкві від 02.01.2015 року № 331/6839 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії , оскільки в результаті проведених УПФУ перевірок не підтверджено відповідними документами факт участі позивача у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2015 року у справі № 357/4052/15-а 2-а/357/585/15 було задоволено позов [PERSON] до управління Пенсійного Фонду України в м. Білій Церкві та визнано протиправними дії УПФУ щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязано УПФУ в м. Білій Церкві призначити [PERSON] пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ця постанова суду залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року, тобто, постанова суду першої інстанції набрала законної сили. Наведене стверджується копіями зазначених судових рішень, копією розписки-повідомлення УПФУ про те, що від [PERSON] 02.10.2014 року прийнято заяву про призначення пенсії та відповідні документи. На виконання постанови суду УПФУ у м. Білій Церкві призначено [PERSON] пенсію за віком протоколом № 521769 від 09.11.2015 року в розмірі 1904 грн.42 коп. з 25.06.2015 року, що слідує з копії цього протоколу. З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до витягу з протоколу № 90 від 24.09.2015 року засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підтверджено [PERSON] статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, оскільки він виконував роботи в зоні відчуження в 1 половині 1986 року не менше одного календарного дня, що стверджується копією цього витягу. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, мають право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років, при цьому учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею. Маючи статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та стаж роботи за Списком № 2 -12 років 7 місяців 2 дні, на що вказано в постанові Білоцерківського міськрайонного суду від 27.04.2015 року, позивач звернувся 02.10.2014 року за призначенням пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 11 років. Той факт, що позивач на дату звернення із заявою до УПФУ за призначенням пенсії, мав право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, не оспорював і представник відповідача, але пояснив, що позивач не надав необхідних документів для призначення цього виду пенсії, які б підтверджували його роботу в зоні відчуження. В постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2015 року, на яку вказано вище, судом зроблено висновок про те, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу грунтується на припущеннях, тоді як позивачем на дату звернення за призначенням пенсії було надано документи, необхідні для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, а саме: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 2 категорії та довідки, якими підтверджується участь позивача у виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тобто, на дату звернення за пенсією -02.10.2014 року, позивачем було надано до УПФУ у м. Білій Церкві всі необхідні документи. Як передбачено ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, позивач мав право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на дату звернення з відповідною заявою до УПФУ у м. Білій Церкві, але рішенням УПФУ йому було протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, що встановлено судом під час розгляду вказаної вище адміністративної справи за позовом [PERSON] до УПФУ у м. Білій Церкві. Згідно зі ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, пенсія за віком позивачу була призначена відповідачем в порушення норм діючого пенсійного законодавства не з дня звернення за призначенням пенсії -02.10.2014 року, а з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким відповідача було зобовязано призначити пенсію позивачу, - з 25.06.2015 року, тоді як суд у даному рішенні вказав саме на те, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії з 02.10.2014 року відповідач діяв протиправно. Крім того, такий строк призначення пенсії, як з дня набрання рішенням суду законної сили, діючим пенсійним законодавством не передбачений. Відповідно до ст.107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Ст. 46 Конституції України гарантоване право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, в т. ч. і право на пенсійне забезпечення. А відповідач фактично позбавив позивача його права на пенсійне забезпечення з 02.10.2014 року, тоді як позивач набув це право згідно норм діючого законодавства і у встановленому законом порядку звернувся до УПФУ за призначенням відповідного виду пенсії, на яку мав право. Отже, відповідач повинен був призначити пенсію позивачу з 02.10.2014 року, тоді як пенсію призначено з 25.06.2015 року в розмірі 1904 грн.42 коп., про що вказано вище в рішенні. Виходячи з розміру призначеної позивачу пенсії -1904 грн.42 коп., за період з 02.10.2014 року по 24.06.2015 року йому недоплачено 16 697 грн.47 коп., а саме: за жовтень 2014 року /1904,42 грн. : 31 х 30/ -1842,99 грн.; за червень 2015 року /1904,42 грн. :30 х 24/-1523,54 грн.; 1904,42 грн. х 7 м-в =13 330 грн.94 коп., всього 16 697 грн.47 коп. Позивач також просив суд стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» /зі змінами/ розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, в п.4 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що саме позивач має зазначити, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив при визначенні її розміру та якими доказами це підтверджується. Позивачем не зазначено, в чому полягає спричинена йому моральна шкода, з чого він виходив при визначенні її розміру, не надано жодних доказів на обгрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна особа повинна довести обставини, якими обгрунтовуються її вимоги та заперечення. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену йому пенсію в сумі 16 697 грн.47 коп. та відмовляє в частині позову щодо стягнення моральної шкоди за його необгрунтованості. В ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, але цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч.2 цієї статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як потерпілий від наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, а відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн.20 коп. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: partial