Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 31577,74 доларів США, а також суму сплаченого судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] 18 березня 2015 року укладено договір позики грошових кошів в розмірі 30658,0 доларів США, що підтверджується розпискою від 18 березня 2015 року. Відповідно до цієї розписки відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути отриману в борг суму грошових коштів в строк до 01 травня 2015 року. Позивач звертався до відповідача з вимогою про добровільну сплату боргу, втім відповідач уникає виконання взятих на себе зобовязань, у звязку з чим [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Відповідач у судове засідання не зявився неодноразово та повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Відповідач повідомлений за останнім зареєстрованим місцем проживання, тому він вважається сповіщеним належним чином. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Судом встановлено на підставі доказів, наданих позивачем та не заперечених відповідачем, що 18 березня 2015 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі, еквівалентному 30\~568,0 доларів США, строком до 01 травня 2015 року. На підтвердження змісту та умов укладеного договору, а також на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу останнім складено 18 березня 2015 року письмову розписку. Таким чином, між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за яким боржник зобовязався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. У порушення своїх договірних зобовязань, передбачених укладеним договором, відповідач [PERSON] суму позики не повернув і на час вирішення спору судом. На претензії про добровільну сплату заборгованості в сумі еквівалентній 30658,0 доларів США відповідач відмовляється виконати зобовязання, що підтверджується фактом предявлення суду названої розписки без відмітки про повернення всієї суми боргу, а також непредявленням відповідачем оригіналу самої розписки, що могло б свідчити про виконання ним зобовязання. Суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та яка є борговим документом. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобовязання свідчить про невиконання останнього. Враховуючи ці обставини та звернення позивача до суду з названим позовом свідчить, що це грошове зобовязання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор\~ прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Стосовно валюти зобовязання. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на ці правила, враховуючи, що між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за умовами якого відповідач повинен повернути позивачу суму боргу за розпискою, заборгованість відповідача складає суму в гривнях України, що еквівалентна 30658,0 доларів США. При цьому, як вбачається з позовних вимог, [PERSON] просить стягнути суму заборгованості за борговою розпискою за офіційним курсом української валюти, встановленим НБУ на день ухвалення судового рішення, що складає 2575,1234 гривень за 100 доларів США. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне встановити, що за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговою розпискою, сума заборгованості відповідача за вказаним договором позики становить 789\~481,33 гривень (30658,0*25,751234). Стосовно частини вимог про стягнення трьох відсотків річних. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, суд вважає за неможливе задовольнити вказану вимогу позивача з огляду на те, що заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розраховується в національній валюті України гривні, проте, позивачем здійснено розрахунок 3% річних за прострочення суми боргу, який встановлений в доларах США, що суперечить вимогам чинного законодавства. Таким чином, беручи до уваги правову природу вимоги про стягнення трьох процентів річних, передбачених в ст.\~625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, останні підлягають сплаті виключно в національній валюті України гривні. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми боргу. Судом справу розглянуто в порядку заочного розгляду, з огляду на що суд мав виходити з того, що відповідач не скористався правом подати власні докази з метою заперечення позиції позивача. Втім, відповідач не позбавлений права надати власні докази на підтвердження своєї правової позиції разом із заявою про перегляд заочного рішення. З врахуванням положення статті 11 ЦПК України, постановляючи це заочне рішення, суд має виходити з наданих позивачем доказів та висновку про те, що позиція позивача заперечена належним чином не була. Враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, постановляючи рішення, останній, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України має стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору у розмірі 6890,0 гривень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

Outcome: partial