Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, сім`я розпалась, в зв`язку з постійними конфліктами та суперечками, різними поглядами на сімейні взаємовідносини. Від цього шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини припинені, проживають окремо, та спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження сім`ї, на думку позивача не можливе, в зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою від 13.05.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 09.06.2020 року об 11:00 годині (а.с.15). Позивач до суду не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач у підготовче засідання також не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслала заяву про відкладення підготовчого засідання (а.с.18). 09.06.2020 року підготовчий розгляд по справі відкладено за клопотанням відповідача (а.с.17) та повторно призначено на 09.07.2020 року о 13:00 годині. Позивач до суду 09.09.2020 року не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.24). В підготовчому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу, стверджував, що примирення між сторонами не можливо. Відповідач до суду не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлялась відповідно до вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслала заяву про надання строку на примирення терміном 6 (шість) місяців (а.с.23). Категорично заперечувала щодо розгляду справи по суті у її відсутність (а.с.26). Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 09.07.2020 року провадження по справі було зупинено та надано сторонам по справі строк для примирення 3 (три) місяців до 09.10.2020 року (а.с.31). Після спливу визначеного судом строку на примирення, ухвалою суду від 09.10.2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12.10.2020 року 0 15:00 годині (а.с.33). Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення підготовчого розгляду, до суду не прибули, причини неявки не повідомили, доказів примирення суду не надали. Ухвалою суду від 12.10.2020 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання на 15:00 годину 04.11.2020 року (а.с.38), про що повідомлено сторони (а.с.39). Позивач в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, про що в справі є відповідні докази, однак підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу, справу просив розглянути у його відсутність, про що надав на адресу суду заяву (а.с.42). Відповідно адресної довідки відповідач, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Про час та місце розгляду справи відповідач щоразу повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації, яка також є адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS] (а.с.35, 41). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило. Більш того, починаючи з травня місця 2020 року, з часу коли справа перебуває в суді, відповідач жодного разу до суду не з`являлася. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлена належним чином про час та місце розгляду даної справи. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 13 квітня 2019 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №838 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від цього шлюбу дітей не мають. Позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, стверджує що примирення фізично не можливо, так як тривалий час проживають окремо, він, позивач не підтримує стосунків з відповідачем, та оскільки їх шлюбні відносини припинені, то їх шлюб носить формальний характер. Відповідач окрім письмових заперечень щодо розірвання шлюбу, на спростування доводів позивача жодних доказів не подала, клопотань не заявляла. Строк для примирення позитивного результату не дав, та подружжя не дійшло примирення. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Згідно приписів ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи однозначну позицію учасників справи, суд не вважає за можливе застосування будь-яких заходів щодо збереження шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98). Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати їх вони не мають наміру. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved