Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в подальшому уточнивши його (а.с. 2-6, 84-87), в якому просив стягнути з відповідачів на його користь солідарно поточну заборгованість за кредитним договором № 0213/2301 від 8 серпня 2001 року у розмірі 21\~027 гривень 11 копійок, що складається з заборгованості за основним зобовязанням, наданим за рахунок бюджетних коштів у розмірі 10 028 гривень 03 копійок; заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 2 958 гривень 27 копійок; заборгованості за пенею за прострочення повернення кредиту з відсотками в розмірі 8 040 гривень 81 копійки. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, відповідно до умов кредитного договору № 0213/2301 від 8 серпня 2001 року, у звязку з чим, виникла заборгованість у наведеному вище розмірі. Також вказував, що 9 липня 2001 року було укладено договір поруки з [PERSON], який забезпечує належне виконання зазначеного договору. Позивач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с. 54, 63, 76, 81, 105, 115), свої вимоги підтримав у повному обсязі, в судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу за відсутності його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував(а.с. 57, 107). За відомостями, наведеними Печенізькою селищною радою Печенізького району Харківської області в листі № 02-20/1091 від 13 грудня 2016 року, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO] (а.с. 42). Одночасно, за інформацією наданою Печенізькою селищною радою Печенізького району Харківської області в листі № 02-20/1089 від 13 грудня 2016 року, [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку по селищній раді не значиться (а.с. 42). Однак, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 21 грудня 2016 року, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO] (а.с. 45). Згідно зі зворотними поштовими повідомленнями, копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з доданими до неї документами та судові повістки на 4 січня 2017 року [PERSON] отримав (а.с. 53), повістка на 30 січня, 21 лютого, 13 березня та 6 квітня 2017 року повернулися до суду у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с. 64-65, 70-71, 77-78, 101-102, 104), проте, відповідно до частини 5 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України відповідач вважається повідомленим про дату та час судового розгляду належним чином. Згідно зі зворотними поштовими повідомленнями, копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з доданими до неї документами та судові повістки на 4 січня та 30 січня 2017 року повернулися до суду у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с. 55-56, 59-60), судові повістки відправлені [PERSON] за адресою вказаною в селі Новий Бурлук на 4 січня, 30 січня, 21 лютого, 13 березня, 6 квітня 2017 року повернулися до суду у звязку з не проживанням відповідача (а.с. 68-69, 72-73, 82-83,111-114), проте, відповідно до частини 5 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України відповідач вважається повідомленим про дату та час судового розгляду належним чином. Відповідачі в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд за згодою позивача розглядає справу за відсутності відповідача та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Комунальне підприємство «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» створений відповідно до Указу Президента України № 222/98 від 27 березня 1998 року «Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Відповідно до пункту 11 «Положення про порядок формування і використання коштів фондів підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1211 від 3 серпня 1998 року кредити надаються на зворотній основі з дотриманням основних принципів кредитування. 8 серпня 2001 року між Комунальним підприємством «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» з однієї сторони та [PERSON] (далі за текстом, позичальник) з іншої, було укладено договір № 0213/2301 про надання довгострокового кредиту на будівництво житла на селі (далі за текстом, спірний договір) на суму 45\~000 гривень 00 копійок (а.с. 10-11). Загальна сума наданого кредиту за рахунок бюджетних коштів складала 45\~511 гривень 79 копійок. Кредит було надано у формі будівельних матеріалів, згідно видаткових накладних (а.с. 16-31). Згідно з пунктом 1.1. Договору та відповідно до «Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1597 від 5 жовтня 1998 року, Фонд зобовязувався надати [PERSON] пільговий довгостроковий кредит строком на 20 років для завершення будівництва житлового будинку з надвірними та інженерними спорудами за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вулиця Харківська, 67 (а.с. 10). В свою чергу позичальник зобовязувався: -використовувати кредит за цільовим призначенням; -щорічно сплачувати відсотки по кредиту в розмірі 3 % від виданої суми одночасно з погашенням кредиту відповідно до пункту 2.4.1. договору; -своєчасно звітувати за використання наданого кредиту; -здійснювати повернення кредиту та відсотків за його використання, згідно таблиці, що міститься в пункті 2.4.1. договору до 5 жовтня 2020 року. Відповідно до пункту 2.4.1. договору відповідач повинен був повернути тіло кредиту та відсотки за його використання щорічно, відповідно до вказаних у таблиці строків (а.с. 10 зворотній бік). Пункт 1.1. договору передбачає, що відповідач зобовязаний повернути кредит у повному обсязі з урахуванням процентів по ньому, у розмірі 59\~175 гривень 00 копійок до 5 жовтня 2020 року (а.с. 10). На виконання умов пункту 1.3. договору № 0213/2301 від 8 серпня 2001 року, 9 липня 2001 року було укладено договір поруки з [PERSON], який забезпечує належне виконання [PERSON] вищезазначеного договору (а.с. 12). Разом з тим, 11 лютого 2015 року на адресу боржника та поручителя було відправлено попередження вимогу вих. № 122, в якій містилась вимога про виконання ними зобовязань, узятих відповідно до кредитного договору (а.с. 32). Відповідно до поштових повідомлень про вручення поштового відправлення вимогу відповідачі відмовилися від отримання (а.с. 33-34). Згідно статті 26 «Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним засновникам житла на селі», - у разі невиконання позичальником умов кредитної умови фонд відповідно до законодавства здійснює заходи щодо стягнення заборгованості та інші дії, передбачені умовами кредитної угоди. Одночасно пункту 2.2.6. договору передбачає, що позивач має право в односторонньому порядку достроково припинити дію договору у разі не цільового використання кредиту, порушення графіку будівництва чи порушення строків повернення кредиту, чи інших порушень позичальником своїх зобовязань, з вимогою повернення кредиту, відсотків за його користування та сум штрафних санкцій (а.с. 10 зворотній бік). Відповідно до пункту 3.4. договору №0213/2301 від 8 серпня 2001 року, та у відповідності зі статтею 23 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, за затримку повернення кредиту згідно графіку позичальник сплачує Фонду пеню із розрахунку подвійної ставки НБУ від суми невнесеного або несвоєчасного внесення платежу за кожний день затримки після дати щорічного розрахунку і дати кінцевого повернення платежу (а.с. 11). Як убачається з розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 3 березня 2017 року повернув тіло кредиту в розмірі 22\~841 гривні 60 копійок (а.с. 96). Разом з тим, відповідач належним чином договірні зобовязання не виконував, внаслідок чого станом на 3 березня 2017 року загальний розмір заборгованості складає 21 027 гривень 11 копійок за договором № 0213/2301 від 8 серпня 2001 року, що складається з заборгованості за основним зобовязанням у розмірі 10\~028 гривень 03 копійки; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 2\~958 гривень 27 копійок; заборгованості за пенею за прострочення повернення кредиту з відсотками за його користування в розмірі 8\~040 гривень 81 копійки (а.с. 96-98). Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено принцип обовязковості виконання договору сторонами, а відповідно до положень статей 526, 527, 530 цього ж Кодексу зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в порушення вимог статті 1056-1 Цивільного кодексу України відповідачем [PERSON] не виконано зобовязання з повернення кредиту та сплати процентів за договором № 0213/2301 від 8 серпня 2001 року. З огляду на вищевикладене, станом на 3 березня 2017 року у відповідачів виникла обґрунтована належними і допустимим доказами заборгованість за договором, яка підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~378 гривень 00 копійок (а.с. 1). Разом з тим, дослідивши матеріали справи суд виключає із співвідповідачів [PERSON], оскільки відповідно до листа Печенізької селищної ради Харківської області № 02-20/1090 від 13 грудня 2016 року, останній значиться знятим з реєстраційного обліку в звязку зі смертю 24 червня 2010 року, актовий запис № 84 (а.с. 40), оскільки відповідно до частини 4 статті 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тобто з 24 червня 2010 року припинилась цивільна правоздатність [PERSON], а саме здатність мати цивільні права та обовязки, у звязку з чим, він не може бути відповідачем по справі. Також позивачу було направлено лист про можливість заміни первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем, відповідно до статті 33 Цивільного процесуального кодексу України, проте позивач не звернувся до суду з відповідним клопотанням (а.с. 67). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved