Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 26.08.2019 р. він звернувся до Яснозірської сільської ради з заявою про вжиття заходів по факту зруйнування проїзду до свого дома та самовільне використання земель сільської ради [PERSON] , яка користується земельною ділянкою по [ADDRESS] , що межує з проїздом, просив направити комісію для документального фіксування незаконних дій [PERSON] , встановити межові знаки проїзду згідно діючих норм та зобов`язати [PERSON] відновити за свій рахунок зруйнований проїзд, проте відповідач ніякого рішення з цього приводу не прийняв. Восени 2019 року [PERSON] під час орання свого огороду ще більш зруйнувала дорогу, внаслідок чого став неможливим проїзд будь-якими транспортними засобами, в тому числі швидкої допомоги та аварійних служб. Станом на 10.02.2020 р. земельна комісія для вирішення вказаних питань не з`явилась. 12.02.2020 р. позивач знов звернувся до сільської ради, однак діловод сільської ради відмовилась приймати в нього письмове звернення без візи в.о. голови сільської ради, тільки після тривалої суперечки, землевпорядник заявила, що сільська рада не в змозі вирішити його питання, так як відсутні план-схеми розташування земельних ділянок та шляхів села. Таким чином відповідач протягом тривалого часу не виконує своїх обов`язків щодо управління землями громади села, вирішення земельних спорів, захисту прав мешканців села, внаслідок чого порушуються конституційні та соціальні права та гарантії позивача, у зв`язку з чим він був змушений звернутись з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь 85014 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю. Відповідно до ухвали суду від 09.04.2020 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надано п`ятнадцятиденний термін з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 27.04.2020 р. від представника відповідача на адресу суду надійшли пояснення, в яких вказали, що при обстеженні проїзду до земельної ділянки позивача не було виявлено руйнувань чи порушень з боку [PERSON] , проїзд до земельної ділянки [PERSON] має ширину до 4 метрів, зруйнувати проїзд неможливо, оскільки з однієї сторони на межі у 1975 році побудований сарай [PERSON] , довжиною 22 м, з іншої ростуть дерева, яким не менше 40 років. Проїзд існує тільки до земельної ділянки [PERSON] , а до його житлового будинку проходить стежка, проїзду там ніколи не було. [PERSON] користується земельною ділянкою на законних підставах, вона їй перейшла у власність від її матері, крім того до 2002 року рішеннями сільської ради земельні ділянки надавались громадянам у приватну власність для власних потреб. Що стосується звернення [PERSON] 12.02.2020 р. до сільської ради, то конфлікту ніякого не було, позивача ніхто не принижував та не ображав, що можуть підтвердити працівники сільської ради. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні та пояснила суду, що проїзд до земельної ділянки [PERSON] має ширину 4 м., а до його житлового будинку проїзду ніколи не було, що підтверджує відповідна карта-схема. Як встановлено в судовому засіданні, 26.08.2019 р. та 12.02.2020 р. позивач звертався до Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області зі скаргами на неправомірну бездіяльність земельної комісії та відповідача, а також із заявами про вжиття заходів по факту зруйнування проїзду до його будинку, просив направити комісію для документального фіксування незаконних дій [PERSON] , що підтверджується відповідними заявами. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України\~-\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Проте позивачем не надано суду жодного доказу того, що житловий будинок та земельна ділянка належить саме йому, будь-якого підтверджуючого документу, що позивач є законним власником цього майна не надано. Також позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що земельна комісія сільської ради не провела документального фіксування зруйнування проїзду, не встановила межових знаків встановленого зразка розташування проїзду згідно діючих нормативів та не зобов`язала [PERSON] відновити зруйнований проїзд. Однак, всупереч вимог ст.ст.76, 81, позивач не надає доказів того, що від його земельної ділянки до житлового будинку раніше був проїзд та того, що саме діями чи бездіяльністю [PERSON] він був зруйнований. Як вбачається з пояснень представника відповідача, які підтверджується дослідженою в судовому засіданні картою-схемою технічної документації с.Яснозір`я Черкаського району Черкаської області у спірному місці проїзд існує тільки до земельної ділянки [PERSON] та має ширину 4 м. Вказане також підтверджується і підписаними поясненнями жителів села Яснозір`я, які проживають по вул. Героя Небилиці та є сусідами [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167\~ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між душевними стражданнями позивача і діями або бездіяльністю органу місцевого самоврядування матеріали справи не містять. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відсутність передбачених правових підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача, оскільки позивачем не надано достатніх доказів на обґрунтування обставин, що свідчать про спричинення йому моральної шкоди, а також на обґрунтування розміру такої шкоди, а тому суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed