Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те що, 10 листопада 2015 року приблизно об 11 год. 00 хв. під час проведення першої сесії Новомосковської міської ради VII скликання в будівлі Новомосковської міської ради відповідач особисто публічно за присутності великої кількості осіб поширив про депутатів Новомосковської міської ради VII cскликання недостовірну інформацію, що зафіксовано відеозаписом. Позивач є депутатом Новомосковської міської ради VII скликання, а тому вважає, що відповідач поширив недостовірну інформацію щодо нього, а саме (хронометраж по відеозапису): 04 хв. 39 сек. «я обращаюсь к Вам, депутаты, порядочным людям, я понимаю, что многие из Вас куплены или находятся на зарплате у этого человека» (відповідач вказує на народного депутата України [PERSON]). 04 хв. 52 сек. «из 13 человек оккупационного блока 8 человек его работники» (відповідач вказує на народного депутата України [PERSON]). 05 хв. 26 сек. «то есть это банда ОПГ народного депутата» (відповідач вказує на народного депутата України [PERSON]). 07 хв. 01 сек. «Вам депутаты решать, что Вам делать, где Вам быть, оставаться Вам людьми или быть рабами на коленях у [PERSON], он Вас пока поставил на колени». 08 хв. 30 сек. «мне хотят подсунуть дерьмо» (відповідач вказує на депутатів Новомосковської міської ради). 09 хв. 14 сек. «вот в депутатах депутаты БПП и тринадцать оккупационного блока, это Волкул или волк в овечьей шкуре». 10 хв. 52 сек. «именно из тринадцати, большая часть работников его агрофирм, элеваторов, колхозов и всего остального» (відповідач вказує на народного депутата України [PERSON]). 11 хв. 59 сек. «сейчас никому не доходит, что тут сидит пятая колонна продажных людей, которые завтра и страну предадут, они предали свой народ, вас предали, сделали рабами, хотят и Украину продать». 16 хв. 49 сек. «...вот продажный сидит (звертається до депутата Новомосковської міської ради [PERSON]), вот здесь сидит такая же (звертається до депутата Новомосковської міської ради [PERSON]), вот в чем беда». 17 хв. 34 сек. «порядочные депутаты, вам надо уйти и покинуть зал, и не участвовать в этом фарсе. Благодаря этому человеку Новомосковск осрамлен». 18 хв. 08 сек. - и решение проблемы в пользу и одного человека и того окружения (відповідач вказує на депутатів Новомосковської міської ради), которое называется ОПГ - объединенная преступная группировка.» Вважає, що означена інформація публічно розповсюджена відповідачем, крім критики та оцінки дій, містить твердження, висловлювання та негативну інформацію, які не відповідають дійсності, зачіпають його інтереси оскільки є неправдивою, та шкодить його діловій репутації, принижує його честь та гідність в громадській думці з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, а тому негативно характеризує його особисті та ділові якості, а тому підлягає спростуванню. Розповсюджена інформація відповідачем не перевірена, що дало змогу поширити недостовірну інформацію. Публічно розповсюджена недостовірна інформація на сесії Новомосковської міської ради має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню тим же способом, у який була розповсюджена. Відповідач має особисто та публічно спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію на найближчій сесії Новомосковської міської ради після набрання рішенням законної сили. Також, внаслідок розповсюдження відповідачем недостовірної негативної інформації, вважає що позивачу завдана моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях, пов`язаних з протиправною поведінкою по відношенню до нього, приниженням його честі, гідності, ділової репутації. Зокрема, позивач, як депутат Новомосковської міської ради обраний від Політичної партії «Опозиційний блок», за яку проголосувало близько третини виборців м. Новомосковська, що прийшли на голосування, вважає принизливим та образливим те, що відповідач неодноразово Політичну партію «Опозиційний блок» називає «окупаційним блоком», це означає, що відповідач називає його та третину виборців м. Новомосковська «окупантами». Також для позивача є принизливими та образливими та неприйнятним інші висловлювання відповідача, висловлені під час промови. Принизливим та образливим те, що відповідач заявляє, що позивач належить до ОПГ «объединенной преступной группировке», тобто по суті відповідач заявляє про вчинення ним кримінального злочину. Таке ж твердження, із посиланням на відповідача, що депутатами Новомосковської міської ради вчинено кримінальний злочин, було розміщено на веб-сайті ГОРОЖАНИН: «ОПГ [PERSON] захватило Новомосковск. Организованная преступная группировка во главе с народным депутатом Украины [PERSON] захватила город Новомосковск. Именно так обозначил происходящее в сессионном зале на установочной сессии легитимно избранный мэр города Новомосковска [PERSON].». Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральних страждань та переживань, оскільки відповідач принизив його перед іншими людьми та поширив відомості стосовно нього, про те, що він скоїв злочин. Позивач сильно переживає, хвилюється і на запитання про те, чи скоював він злочин, повинен був постійно виправдовуватись перед мешканцями міста Новомосковська, що ніякого злочину він не скоював. Вважає, що компенсація за завдану моральну шкоду складає 80 000 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили його задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відповідач під час свого виступу 10 листопада 2015 року в сесійній залі Новомосковської міської ради висловлював свої думки, погляди, переконання, оціночні судження, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і за що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Крім того, як пояснив відповідач, він своїм словом не ображав позивача особисто чи членів його сім'ї, жодного прізвища не називав, його виступ не стосувався певної фізичної особи, зокрема, позивача. Відповідач не поширював інформації стосовно тієї чи іншої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. З урахуванням положень ч.2 ст.61 ЦПК України, судом встановлено, що позивач обраний депутатом Новомосковської міської ради VII скликання (www.cvk.gov.ua/pls/vm2015/PVM058?PID112=30&PID102=4392&PF7691=4392&PT001F01=101&rej =0&pt00_t001f01=100). 10 листопада 2015 року близько 11 год. 00 хв. в сесійній залі Новомосковської міської ради [PERSON] виступив з промовою, яка містила, в тому числі, висловлювання, наведені у позовній заяві. Ця обставина не заперечувалась сторонами у судовому засіданні, а тому на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Частиною 4 статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року розяснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Отже, як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд враховує те, що позивач в силу обрання його до складу виборного органу є публічною особою. Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Також, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. Так, у рішенні у справі Lingens v. Austria, Європейський Суд зазначив, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. А межі допустимої критики відносно політичного діяча, як такого, ширше, ніж відносно приватної особи. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. При дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі Handyside v.United Kingdom). Судом враховується і той факт, що однією із сукупності обов'язкових обставини для юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є те, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача. Проте суд приходить до висновку, що висловлювання [PERSON], які оскаржує позивач не стосуються певної фізичної особи, оскільки не містять вказівки на конкретну особу: імені, по батькові, прізвища позивача або будь-яких інших даних, за якими можна було б ідентифікувати позивача, а використання відповідачем терміну «депутат» не дає підстав для однозначного висновку про те, що мова йдеться саме про позивача, а сприйняття ним оспорюваних висловлювань на свій рахунок, не може бути підставою для задоволення позову. З огляду на викладене, інформація, що оскаржується та на яку позивач посилається в своєму позові, як на недостовірну та таку, що зачіпає його інтереси, оскільки є неправдивою, шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність, а тому негативно характеризує його особисті та ділові якості, не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності. Тому на підставі ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» зазначені висловлювання є оціночними судженнями. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації та її спростування, відшкодування моральної шкоди, необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed