Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, та просив стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 539, 18 дол. США, що еквівалентно 14964, 13 грн. при курсі НБУ на дату подання позову та 262, 8 Євро, що еквівалентно 7969,09 грн. при курсі НБУ на дату подання позову та завдану їй моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначає, що в серпні місяці 2018 року між позивачем, яка була заступником директором ТОВ «Нове діло», та відповідачем була досягнута усна домовленість про надання [PERSON] , який працював разом зі своєю дружиною у ТОВ « Нове діло» начальником цеху виготовлення кондитерських виробів, у позику грошові кошти для сплати витрат для можливості взяття участі відповідача та його дружини [PERSON] у міжнародній виставці в м. Мюнхен та придбання товарів. 03 вересня 2018 року позивачем було оплачено зі своєї банківської картки [NUMBER] , авіаквитки для перельоту в м. Мюнхен у розмірі 539,18 дол США по маршуту «Одеса-Відень-Мюнхен» та зворотній рейс « Мюнхен-Одеса-Відень». Також позивачем було оплачено з власної банківської картки [NUMBER] вартість вхідних білетів на міжнародну виставку у розмірі 95 Євро. Як зазначає позивач, нею було надано її власну банківську картку [NUMBER] на якій містились грошові кошти, для придбання відповідачем та його дружиною товарів на міжнародній виставці в м. Мюнхен. Позивач скориставшись банківською карткою позивача, здійснив покупку товарів, а саме декору та харчових матеріалів для кондитерських виробів на загальну суду 167,80 Євро. На даний час відповідачем не виконано взяті на себе грошові зобов`язання, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 539, 18 дол. США, що еквівалентно 14964, 13 грн. при курсі НБУ на дату подання позову та 262, 8 Євро, що еквівалентно 7969,09 грн. при курсі НБУ на дату подання позову та завдану їй моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. Ухвалою суду від 26 травня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб на 25 червня 2020 року. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто з підстав ч. 1 ст. 151 ЦПК України. До суду 19 червня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відзив подано з дотриманням вимог та строків визначених ст. 178 ЦПК України. У відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, зазначивши він з 23 липня 2017 року по 11 жовтня 2019 року працював начальником виробництва у ТОВ « Нове діло», де займала посаду заступника директора. Позивачем було прийнято рішення про відрядження відповідача та його дружини на міжнародну виставку, яка проходила в м. Мюнхен для придбання необхідних кондитерському цеху підприємства ТОВ « Нове діло» форми для випікання та барвників. Як зазначає, відповідач, бронювання та покупка білетів здійснювалась не за власні кошти позивача, які містились на банківській картці [NUMBER] , а директором фірми ТОВ « Нове діло» [PERSON] . Також відповідач зазначив, що ніякої усної домовленості між ним та позивачем щодо повернення коштів не існувало та договорів позики укладено не було, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання 25 червня 2020 року з`явився представник позивача та відповідач. Оголошено перерву у судовому засіданні на 07 жовтня 2020 року для виклику свідків. З 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя знаходилась в щорічній основній відпустці. У судове засідання 07 липня 2020 року з`явився представник позивача та відповідач. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, підтримав доводи, які наведені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що бронювання, оплата, білетів на авіарейс Одеса-Відень-Мюнхен» та зворотній рейс « Мюнхен-Одеса-Відень», а також вхід на міжнародну виставку в м. Мюнхен, здійснювались ТОВ «Нове діло». Після повернення з відрядження, він передав білети до бухгалтерії для звітності. Також зазначив, що дійсно позивач надала йому банківську картку [NUMBER] для здійснення покупки товарів на міжнародній виставці, однак всі товари, які ним було придбано на виставці були передані ТОВ «Нове діло», тому позивач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Оголошено перерву у судовому засіданні на 08 грудня 2020 року. У судове засідання 08 грудня 2020 року з`явився представник позивача та відповідач, оголошено перерву на 15 лютого 2021 року. Судове засідання 15 лютого 2021 року відкладено на 15 березня 2021 року, з підстав технічної несправності комплексу «Акорд» . У судове засідання 15 березня 2021 року з`явився представник позивача та відповідача. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача та відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість, яка полягала у тому, що [PERSON] надала [PERSON] особисті кошти у позику для сплати поїздки відповідача з його дружиною [PERSON] на міжнародну виставку в м. Мюнхен ( Німеччина) та для придбання товарів. Позивачем, через власну банківську картку [NUMBER] , було здійснено купівлю авіаквитків у розмірі 539,18 дол США для перельоту в м. Мюнхен ( Німеччина) по маршуту «Одеса-Відень-Мюнхен» та зворотній рейс «Мюнхен-Одеса-Відень» на ім`я [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом із інтернет-сайту бронювання авіаперельоту авіа -компанії « my Austrian» та копією виписки по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] . Також, позивачем з банківської картки [NUMBER] було здійснено оплату двох вхідних білетів до міжнародної виставки , на загальну суму 95 Євро. \~ \~ \~ \~Разом з тим, позивач надала відповідачу банківську карту [NUMBER] на якій містились грошові кошти, для придбання відповідачем та його дружиною товарів на міжнародній виставці в м. Мюнхен (Німеччина). Відповідач скориставшись банківською карткою позивача, здійснив покупку товарів, а саме декору та харчових матеріалів для кондитерських виробів на загальну суму 167,80 Євро, що підтверджується копією виписки по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] . Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Як вбачається із банківської виписки, власником банківської картки [NUMBER] є [PERSON] 03 вересня 2020 року позивачем зі своєї банківської картки було сплачено грошові кошти у розмірі 539,18 дол США за авіабілети по маршуту «Одеса-Відень-Мюнхен» та зворотній рейс «Мюнхен-Одеса-Відень» на ім`я [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом із інтернет-сайту бронювання авіаперельоту авіа -компанії « my Austrian». Також позивачем зі вказаної банківської картки буди зняті кошти на оплату вхідних білетів на міжнародну виставку у розмірі 95 Євро. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, на те, що вказані авіабілети були придбані за рахунок ТОВ «Нове діло», оскільки оплата білетів здійснювалась банківською карткою [NUMBER] , яка належить особисто [PERSON] , а доказів на спростування того, що вказані кошти були виділені [PERSON] та [PERSON] саме для відрядження до м. Мюнхен ( Німеччина) на міжнародну виставку за рахунок коштів ТОВ «Нове діло» не надано. З належним чином оформлений звіт про поїздку до Німеччини відповідачем в бухгалтерію ТОВ «Нове діло» не звертався. У судовому засіданні встановлено, та відповідачем не заперечувався факт того, що відповідач отримав від позивача банківську картку [NUMBER] для здійснення покупок товарів на міжнародній виставці у м. Мюнхен, та ним було здійснено покупку декору та харчових матеріалів для кондитерських виробів та здійснено розрахунок за вказані товари банківською карткою [NUMBER] на загальну суму 167,80 Євро, Підтверджень того, що позивачем були куплені вказані товари для подальшого їх використання у виробництві ТОВ « Нове діло» та підтверджень того, що відповідач при поверненні з міжнародної виставки передав їх ТОВ « Нове діло» матеріали справи не містять та відповідачем у судовому засіданні не надано. Суд не бере до уваги пояснення свідків дружини - [PERSON] та колеги - [PERSON] . Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Також слід звернути увагу, на те , що позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 539,18 дол. США, які були оплачені позивачем за авіабілети по маршуту «Одеса-Відень-Мюнхен» та зворотній рейс «Мюнхен-Одеса-Відень», як було встановлено у судовому засіданні для [PERSON] та [PERSON] . Тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] грошові кошти за авіабілети у розмірі 269,26 дол. США вартістю одного авіабілету. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог лише в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 269,26 дол. США. та грошових коштів у розмірі 262 Євро, 80 центів. Щодо стягнення моральної шкоди. При вирішенні даного питання суд керується\~\~ст.23 ЦК України, де зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п.3 та 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю фізичних осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку. Згідно роз`ясень, викладених у п.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~(із змінами та доповненнями) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст. 81 ЦПК). Позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду виходячи з того, що вона перенесла моральні страждання, які пов`язані із неповерненням коштів відповідачем, однак позивачем не доведено розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн., а також не надано доказів, які б це підтверджували.. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовний вимог в частині стягнення моральної шкоди. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика палата Верховного Суду своєю постановою від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 03 квітня 2020 року за № ПН 858. Тому суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial