Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на день звільнення рахується заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі: 9745.65 грн. та 38045.23 грн., що вказує на порушення вимог ст. 116 КЗпПУ. Просив суд стягнути з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. Ухвалою суду від 17.01.2019р. за даною справою відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання позивач не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, а також від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі. Враховуючи подану заяву позивача, неявку відповідача та від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.10.2011р. по 09.03.2015р. працював в ПАТ «БУ№9» Полтаванафтогазбуд» на посаді головного механіка. Як вбачається із позову, на день звільнення, 09.03.2015р. сума заборгованості по невиплаченій заробітної платі у відповідача,\~ПАТ «БУ№9»\~Полтаванафтогазбуд»перед позивачем, [PERSON] за період часу з січня по березень 2015р. становила 2030.87 грн. (а.с.14). Згідно Судового наказу № 545/1085/18 від 11.05.2018р, встановлено, що з Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» (38762, с. Терешки, вул. Шевченка, 1-А, код ЄРПОУ 01291471, р. 26002612842200 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005), на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі у розмірі 2030.87 грн. і даний судовий наказ було виконано 13.09.2018р. Суд вважає, що відповідач ПАТ «БУ№9» Полтаванафтогазбуд» у примусовому порядку здійснило виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі за період часу січень-березень 2015 року лише у вересні 2018 року. Згідно положень статті 116 Кодексу законів про працю України встановлено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає,що з дати звільнення по дату стягнення заборгованості по заробітній платі позивач відповідно до вимоги ст. 117 КЗпП набув право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: з квітня 2015р. по 13.09.2018р. Згідно розрахунку заборгованості середнього заробітку (а.с.7), встановлено, що за період з квітня 2015 р. по 13.09.2018р. сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 34.189.10 грн. (кількість робочих днів становить 858; середньоденна заробітна плата становить 49.50 грн.). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства,установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходіву звязку з порушенням строків їх виплати» визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідниймісяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в періодневиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Отже, суд вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» позивач набув право на компенсацію за порушення відповідачем строків виплати нарахованої заробітної плати за період з січня 2015 року по березень 2018 року у розмірі 1671.43 грн., що підтверджено відповідним розрахунком (а.с. 8, 9) За даних обставин, суд вважає, що позивач правомірно вимагає з відповідача стягнення стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~та компенсації\~за несвоєчасну\~виплату заробітної\~плати у\~звязку з\~порушенням строків\~її виплатиу примусовому порядку, посилаючись на норми чинного законодавства, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України\~ підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved