Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про звільнення майна з під арешту, обгрунтовуючи вимоги тим, що накладений арешт на спадкове нерухоме майно спадкодавця є перешкодою для прийняття спадщини спадкоємцем. В судове засідання представник позивача не зявилась попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та проси їх задовольнити за наявними матеріалами справи. В судове засідання представник відповідача не зявився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, проти його задоволення не заперечив. Враховуючи подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 10 січня 1999 року Відкритим акціонерним товариством «Полтавська ПМК-242», [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками квартири номер 21 (двадцять один), що знаходиться за адресою: Полтавський район, село Розсошенці, вулиця Леніна, будинок номер 13 (тринадцять). Також судом встановлено, що: - 22.08.2000 року помер співвласник вищевказаної квартири - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №154589, виданим Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 23 серпня 2000 року; -17.12.2010 року померла співвласник вищевказаної квартири - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №252136, виданим Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 17 грудня 2010 року; - 02.01.2014 року померла співвласник вищевказаної квартири - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №259938, виданим виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 03 січня 2014 року. У встановлений законом строк позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після померлої 02 січня 2014 року матері [PERSON], яка в свою чергу прийняла, але юридично не оформила спадщину після померлого 22.08.2000 року чоловіка [PERSON] та померлої 17.12.2010 року доньки [PERSON], які були зареєстровані та проживали у квартирі номер 21 (двадцять один), що знаходиться за адресою: Полтавський район, село Розсошенці, вулиця Леніна, будинок номер 13 (тринадцять). Спадщину після померлого 22.08.2000 року батька [PERSON], позивач [PERSON] прийняла, але юридично не оформила. Прийнявши спадщину, спадкоємець звернулася до нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за отриманням свідоцтва про право на спадщину на частини квартири номер 21 (двадцять один), що знаходиться за адресою: Полтавський район, село Розсошенці, вулиця Леніна, будинок номер 13 (тринадцять). Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє склад спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, що зазначено в п.4.12. гл.10 р.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012-року№ 296/5. Згідно п. 4.15 Глави 10 розділу 2 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус у випадках, передбачених Законом відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до Постанови державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 09.12.2015 року, судом встановлено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини квартири номер 21 (двадцять один), що знаходиться за адресою: Полтавський район, село Розсошенці, вулиця Леніна, будинок номер 13 (тринадцять) відмовлено з посиланням, у тому числі, на те, що на майно померлої 17.12.2010 року [PERSON] накладені арешти на все нерухоме майно згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Також встановлено, що у березні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до ВДВС Полтавського РУЮ з заявою в якій прохала: Зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8907952, об'єкт обтяження: все майно, власником якого є [PERSON], код [NUMBER], зареєстрованого 23.07.2009 року. Зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9752497, об'єкт обтяження: все майно, власником якого є [PERSON], код [NUMBER], зареєстрованого 24.04.2010 року. Зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4801857, об'єкт обтяження: все майно, власником якого є [PERSON], код [NUMBER], зареєстрованого 26.02.2014 року. Зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5456736, об'єкт обтяження: все майно, власником якого є [PERSON], код [NUMBER], зареєстрованого 24.04.2014 року. Згідно листа від 28 березня 2016 року за підписом в.о. начальника ВДВС Полтавського РУЮ, [PERSON], судом встановлено, що згідно даних ЄДРВП в відділі на виконанні перебувало: - виконавче провадження ВП № 13875877 з примусового виконання виконавчого листа№ 2-710 від 13.07.2009 року, що видав Полтавський районний суд про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Райфайзен банк аваль» боргу в розмірі 9025,01 грн. 21.07.2009 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. 25.09.2009 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого провадження. Інші відомості у відділі відсутні так як відповідно до акту про знищення від 27.02.2013 року виконавче провадження ВП № 13875877 було знищене через закінчення строків його зберігання. Припинити чинність арешту неможливо. - виконавче провадження ВП № 18739272 з примусового виконання виконавчого листа № 2н-1829 від 29.06.2008 року, що видав Октябрський районний суд про стягнення з [PERSON] 857,13 гри. на користь ЗАТ «УМЗ». 16.04.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. 01.12.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого провадження. Інші відомості у відділі відсутні так як відповідно до акту про знищення від 18.02.2014 року виконавче провадження ВП № 18739272 було знищене через закінчення строків його зберігання. Припинити чинність арешту неможливо. - виконавче провадження ВП № 39222283 з примусового виконання виконавчого листа № 2/545/931/13 від 15.07.2013 року, що видав Полтавський р/суд про стягнення з [PERSON] на користь КС «Аккорд» заборгованість за кредитним договором № П 1685 АБВ від 17.12.2005 року в сумі 8277,75 грн. 06.08.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 08.02.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 05.03.2014 року виконавче провадження було приєднано до зведеного виконавчого провадження ЗВП № 42383584. 26.05.2014 року виконавче провадження було виведене із зведеного провадження. 26.05.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Обтяження за № 4801857 зареєстроване 26.02.2014 та № 5456736 зареєстроване 24.04.2014 року накладені в межах постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеної по ВП № 39222283. Припинити чинність арешту неможливо.» Згідно положень ч. 1 ст. 50 «Наслідки завершення виконавчого провадження» ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 статті 50 «Наслідки завершення виконавчого провадження» ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, судом встановлено, що органом ДВС при завершенні виконавчих проваджень не було знято арешти та заборони відчуження майна боржника, чим порушено вимоги ч.1 та ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», і це стало перешкодою для позивача у прийнятті спадщини. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст.64 Конституції України, права людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця. Враховуючи матеріали справи, судом встановлено достатньо належних доказів того, що органом ДВС при завершенні виконавчих проваджень щодо боржника [PERSON] не було виконано вимоги положень ч.1 та ч. 2 ст. ЗУ «Про виконавче провадження», що в даний час призвело до обмеження права спадкоємця [PERSON] в прийнятті та вільному розпорядженні свої майно, яке перебуває під арештом за виконавчими провадженням які було завершено, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог статті 88 ЦПК України. На підставі вкладеного,

Outcome: approved