Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.06.2009 є власником 1/3 частки земельних ділянок: «ріллі» з кадастровим [NUMBER] та «сіножатей» з кадастровим № [NUMBER], загальною площею 5,634 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області. Співвласником 2/3 часток цієї ж земельної ділянки є відповідач у справі. В 2017 році позивач виявив намір розпорядитися належною йому часткою вказаної земельної ділянки, однак при її реєстрації кадастровим реєстратором було виділено в натурі частку земельної ділянки позивача, а саме: «ріллі» - 1,2093 га, а «сіножатей» - 0,6687 га. В той же час, у проведенні реєстрації права власності на вказані земельні ділянки позивачу було відмовлено в зв'язку з розбіжностями в площі земельних ділянок, вказаними у правовстановлюючому документі на землю та витягами з Державного земельного кадастру не неї, а документи, які підтверджували б поділ або виділ належної позивачу частки земельної ділянки, відсутні. Посилаючись на зазначене, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку «рілля» з кадастровим [NUMBER] та земельну ділянку «сіножаті» з кадастровим № [NUMBER], надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області, а витрати по справі просив покласти на нього. В подальшому свої вимоги уточнив та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку «рілля» з кадастровим [NUMBER], площею 1,2093 га, та земельну ділянку «сіножаті» з кадастровим № [NUMBER], площею 0,6687 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області. Ухвалою судді від 27.09.2017 відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено попереднє судове засіданні на 09.10.2017, а ухвалою від 18.10.2017 справу призначено до розгляду на 25.10.2017. Ухвалою судді від 26.12.2017 судовий розгляд справи продовжений за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 11.01.2018 замінено первісного відповідача у справі - Бунякинську сільську раду Путивльського району Сумської області належним - [PERSON], при цьому було виключено її з числа третіх осіб. Позивач в підготовче засідання не з'явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав. Відповідач також не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій справу просила слухати за її відсутності, позов визнала. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на матеріали справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.2009 реєстр. № 1533 позивач є власником 1/3 частки земельних ділянок з кадастровими №№ [NUMBER] та [NUMBER] загальною площею 5,634 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області, які належали його померлому батьку відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 06.08.2001. Співвласником 2/3 часток вказаних земельних ділянок на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.04.2009 реєстр. № 1-1159 є відповідач у справі, що підтверджено записом державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори, здійсненим на вказаному державному акті, що вбачається з його копії. Згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.06.2017 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 11.06.2009 за № 1533 державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори, у відповідності до вище вказаного державного акту на право приватної власності на землю, позивач є власником земельної ділянки «рілля» з кадастровим [NUMBER], площею 1,2093 га, та земельної ділянки «сіножаті» з кадастровим № [NUMBER], площею 0,6687 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області. Крім того, відповідач у справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.04.2009 № 1-1159 є власником земельної ділянки з кадастровим [NUMBER] площею 1,3376 га, а також земельної ділянки з кадастровим [NUMBER] площею 2,4183 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області, що підтверджено копіями державних актів. Тобто, право власності на землю відповідач набула правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлена. З листа Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 19.07.2017 № 1262 вбачається, що через розбіжності у площі належних позивачу земельних ділянок, зазначеної в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, копії державного акту серії [NUMBER] та витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, неможливо встановити набуття, припинення чи зміну речових прав позивача на вказане нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 125-126 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент отримання свідоцтва про право на спадщину) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Статтею 131 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Беручи до уваги наведені положення закону та встановлені обставини, суд вважає, що таке визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому може бути прийняте. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved