Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства Українська охоронно-страхова компанія», в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати страхового відшкодування 6152,20 гривень, 440,94 гривень 3% річних та 4792,15 гривень втрат від інфляції ,10 000 гривень в відшкодування моральної шкоди. Позовні вимог позивач обгрунтував тим, що 04.04.2014 року сталося ДТП, внаслідок якого було пошкоджено належний йому транспортний засіб. 05.08.2014 року відповідач, визнавши вказану подію страховим випадком призначив йому страхове відшкодування в розмірі 6152,20 гривень. Не погодившись з вказаною сумою позивач її оскаржив до суду. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2016 року було скасоване рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2015 року та стягнуто на його користь 6152,20 гривень. З огляду на те, що страховою компанією до теперішнього часу йому не сплачене страхове відшкодування, вважає що вказана сума підлягає стягненню з відповідача з урахуванням 3% та інфляційних за період з 05.08.2014 року по 26.12.2016 року.Також просив стягнути витрати на правову допомогу 1850,00 гривень. В судове засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача надав суду заперечення на позов, в яких просив суд в позові відмовити , також в наданому клопотанні просив справу розглянути без його участі. В обгрунтування своїх заперечень представник відповідача вказав, що вимоги ст. 625 ЦК україни не можуть бути застосовані до правовідносин, що склалися між сторонами, вимоги про відшкодування моральної шкоди не грунтуються на законі, доказів на підтвердження витрат на правову допомогу не надано. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається , що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року у справі 331/2959/15-ц за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2015 року по вказаній справі було змінено та було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 6152,20 гривень (а.с.6-8). До теперішнього часу вказана сума страхового відшкодування позивачу не виплачена, що сторонами не оспорювалося. Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» суму 6152,20 гривень, посилаючись на те, що рішення Апеляційного суду до теперішнього часу не виконане, разом з тим, суд вважає, що вказані вимоги є безпідставними, оскільки задоволення позову в цій частині призведе до подвійного стягнення сум страхового відшкодування, і примусове виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року у справі 331/2959/15-ц має здійснюватися в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Щодо стягнення 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша\~статті 901 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування»\~(далі - Закон № 85/96-ВР) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі\~статтею 16 цього Закону\~договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~статті 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~статтею 511 ЦК України\~у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої\~статті 636 ЦК України\~договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей\~524,\~533 - 535,\~625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій\~статті 510 ЦК України\~визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. Отже правовідносини, які склались між сторонами у справі є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої\~статті 625 ЦК України\~як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Отже, суд приходить до висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, оскільки відповідно до приписів\~статті 16 Закону № 85/96-ВР\~в разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма\~статті 625 ЦК України. Проте, слід звернути увагу на те, що позивач просить стягнути за несвоєчасне відшкодування майнової шкоди внаслідок ДТП 3% річних та інфляційні нарахування за період з 05.08.2014 року по 26.12. 2016 року, в той час, як рішення апеляційного суду Запорізької області про стягнення суми 6152,20 гривень, набрало законної сили з 11.02.2016 року, а тому саме з цієї дати почалось прострочення з боку відповідача до 26.12. 2016 року, тобто в період заявлених позовних вимог. Тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 11 лютого 2016 року (з часу встановлення дійсної суми відшкодування майнової шкоди рішенням суду) по 26 грудня 2016 року. Розрахунок 3% річних за період з 11 лютого 2016 року по 26 грудня 2016 року складає у сумі 161,30 гривень, а саме: 11.02.2016 року по 26.12.2016 року 6152,20 (сума боргу) х 3% / 365х 319 (днів)=161,30 гривень Розрахунок індексу інфляції за період з 11.02.2016 року по 26.12.2016 року складає у сумі 637,73 гривень, а саме: Індекс інфляції - за лютий 2016 року -99,6 , за березень 2016 року-101,0, квітень 2016 року- 103,5, травень 2016 року 100,1 , червень 2016 року-99,8, липень 2016 року-99,9, серпень 2016 року 99,7, вересень 2016 року 101,8, жовтень 2016 року -102,8, листопад 2016 року 101,8 . ((99,6:100)х(101,0:100)х(103,5:100)х(100,1:100)х(99,8:100) х(99,9:100) х(99,7:100) х(101,8:100) х(102,8:100) х(101,8:100)) х 100-100 / 100= 0,1036 (загальний індекс інфляції) х 6152,20 (сума боргу)= 637,73 гривень. Виходячи з встановлених обставин, суд вважає що на користь позивача слід стягнути 3 % річних в сумі 161,30 гривень та інфляційні в сумі 637,73 гривень. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10\~000 гривень , суд приходить до наступних висновків. Позивач звертаючись до суду вважав, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають\~\~задоволенню з урахуванням положень\~ст. 23 ЦК України. Однак, суд вважає, що в цій частині в задоволенні позову слід відмовити , оскільки між сторонами існують правовідносини , що врегульовані Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким не передбачено право позивача у випадку несвоєчасної виплати страхового відшкодування на відшкодування моральної шкоди . Посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» суд вважає хибним , оскільки вказаним Законом , а саме п. п. 5 ч.1 ст. 4 передбачено право споживачів на відшкодування моральної (немайнової шкоди) лише в разі , коли зазначена шкода заподіяна небезпечною для життя і здоров?я людей продукцією. Вирішуючи питання в частині стягнення витрат на правову допомогу , суд приходить до наступного. В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом [PERSON]. Актом виконаних робіт від 09.08.2017 року підтверджено передачу позивачем його представнику суми за договором готівкою в розмірі 1850 гривень. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З огляду на те, що представником позивача було складено позовну заяву, здійснений розрахунок 3% річних, інфляційних , він знайомився з матеріалами справи, суд вважає, що сума 1850,00 гривень відповідає розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, яка встановлена законом Відповідно до частини 1\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати.При цьому витрати в разі часткового задоволення позову присуджуються прапорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач просив стягнути на свою користь грошові кошти у сумі 21 385,29 гривень. Позовні вимоги задоволені у розмірі 799,03 гривень, що складає 3,74% (799,03х 100): 21385,29 = 3,74%). З врахуванням вищенаведеного , з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 69,19 гривень (1850,00х3,74):100= 69,19 грн.), що є прапорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачем при подачі позовної заяви судовий збір не був сплачений, а тому, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави прапорційно задоволеним позовним вимогам , з урахуванням суми судового збору встановленого на час подачі позову в грудні 2016 року , тобто 20,61 гривень ( 551,20 х 3,74):100= 20,61 гривень .

Outcome: partial