Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить зобовязати відповідачів припинити складування будівельних матеріалів на прибудинковій території та прибрати вже складовані, припинити здійснювати миття автомобіля у безпосередній близькості до підїзду, забруднюючи землю продуктами миття автомобіля, демонтувати самовільно встановлений собачий вольєр, не порушувати при експлуатації будинку будівельні норми та норми пожежної безпеки, демонтувати самовільно встановлену огорожу частини прибудинкової території та відновити газон коло будинку та квіткові клумби. Позовні вимоги мотивує тим, що він та відповідачі є власниками квартир № 4 та № 2 відповідно, в будинку № 131Б по вул. Крихівецька в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради. Що будинок та гараж, належний відповідачу [PERSON], знаходиться на прибудинковій території, яка всупереч рішенню Господарського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2011 р. не була передана для обслуговування будинку створеному ОСББ «Крихівецька мрія». Що відповідачами порушуються норми людської моралі, санітарно-епідеміологічні та правила добросусідства при використанні ними житлового приміщення, гаражу та прибудинкової території, а саме, здійснюється складування будівельних матеріалів на прибудинковій території, що значно ускладнює експлуатацію його приміщення, що відповідачі неналежно утримують своє майно, експлуатують його з порушенням будівельних, санітарних та екологічних норм та правил, здійснюють миття свого автомобіля у безпосередній близькості до підїзду в якому розташована його квартира, забруднюючи землю продуктами миття автомобіля. Що відповідачами знищено газон коло будинку, засипано щебенем, та квіткові клумби, самовільно встановлено огорожу частини прибудинкової території. Що розташування у безпосередній близькості від вхідних дверей та вікон його квартири собачого вольєру відповідачів, де утримується собака, перешкоджає нормальному використанні майна, оскільки запах із вольєра та собачий гавкіт не дають можливості нормально відпочивати вночі, тримати відкритими двері та вікна. І, що відповідачами грубо порушено будівельні та норми пожежної безпеки, що ними замуровані вентиляційні отвори та здійснюються будівельні роботи в підвалі, внаслідок чого тріснула стіна в будинку, що може призвести до руйнування будинку та людських втрат, а також огороджено підхід до будинку, внаслідок чого неможлива нормальна його експлуатація та ремонт. А оскільки ні відповідачі, ні відповідні державні органи не відреагували належним чином звернувся за захистом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник позову не визнали, з підстав викладених в поданому спільному письмовому запереченні, яке долучено до матеріалів справи. І, зокрема, відповідач вважає позов необґрунтованим та безпідставним, виходячи з того, що ОСББ «Крихівецька мрія», членами якого є сторони, право користування земельною ділянкою на якій розташований будинок, гараж, будівельні матеріали не має статусу прибудинкової території, а тому розміщення на ній речей не може порушувати право позивача. Що розміщення вольєру для собаки перевірялось інспекцією і у відповіді вказано, що він у задовільному стані. А земельна ділянка на якій влаштовано підїзну дорогу до гаражу перебуває в користуванні ТзОВ «Карпатрембудсервіс» згідно договору оренди землі від 16 грудня 2013 р., а відтак жодних прав позивача не порушено. Що ж до вимог про порушення будівельних та протипожежних норм, то позивачем жодних доказів в підтвердження цього не подано. Додатково відповідач пояснив, що транспортний засіб дійсно мив, але перед входом у підїзд де розташована належна йому квартира, що паркан на ділянці він не встановлював, він вже був, а доказів у підтвердження того, що розміщені будівельні матеріали ускладнюють користування також не надано. Тому просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд враховує наступне. Відповідно до змісту ст. ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розяснював сторонам та їх представникам вказані вище їх права та обовязки, наслідки їх невиконання. І постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами. Сторонами визнано, що миття автомобіля відповідачем [PERSON] дійсно здійснювалось, що будівельні матеріали складовані відповідачами неподалік будинку № 131Б по вул. Крихівецька в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради, Враховуючи, що про зазначені обставини сторонам було достеменно відомо, що ними визнано в суді, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджання своїм майном та вчиняє щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону, з додержанням при цьому моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В той же час ст. 332 ЦК України, зобовязує власника утримувати майно, що йому належить, тобто нести всі витрати, повязані з утриманням цього майна. До таких витрат належать і витрати, повязані з його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обовязок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обовязку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Копія свідоцтва про право власності на житло (а.с. 5), підтверджує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності, в тому числі, [PERSON], а копія про право власності на житло (а.с. 6), підтверджує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності, в тому числі, відповідачам. Як підтверджує фото-таблиця (а.с. 20, 21, 23) здійснюється мийка транспортного засобу марки Шкода номерний знак [NUMBER], а як підтвердив відповідач [PERSON], даний автомобіль належить йому на праві власності. Дані фото-таблиці (а.с. 20, 23, 24, 26) підтверджують, що здійснено складування будівельних матеріалів: цегла та шлакоблоки складовані поруч паркану таким чином, що не створюють перешкод в користуванні земельною ділянкою. Однак складовані сипучі будівельні матеріали (пісок, відсів тощо), розміщено на території поряд будинку № 131Б таким чином, що реально створюють забруднення та незручності в пересуванні та користуванні ділянкою кожним з власників квартири в будинку. У відповідності до ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно зі ст. 103 ЗК України, яка встановлює правила добросусідства, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, забруднення тощо). Тому вирішуючи даний спір між сторонами, фактичними землекористувачами земельної ділянки поряд будинку № 131Б по вул. Крихівецькій в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради, суд враховує, що дотримання правил добросусідства, визначає, не створення діями одних землекористувачів незручностей для інших, а також здійснення землекористування способом, за якого заподіюється якнайменше незручностей іншим землекористувачам. Зазначене вище та досліджені судом докази підтверджують недотримання зі сторони відповідачів правил добросусідства щодо сусіда позивача по справі та вчинення дій, які порушують такі правила, а тому суд вважає, що вони мають бути припинені. А тому позов в частині припинення миття автомобіля та складування сипучих будівельних матеріалів підлягає до задоволення. З копії протоколу № 961 від 08 грудня 2010 р. вбачається, що відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільно встановлений гараж та незаконне будівництво дороги (а.с.12). В той же час договір купівлі-продажу від 16 квітня 2014 р. підтверджує, що відповідач [PERSON] вказаний гараж придбав в ТзОВ «Карпатрембудсервіс» (а.с.7 та зворот), а договір оренди землі від 16 грудня 2013 р. (а.с. 82-84) підтверджує, що земельна площею 0,0237 га передана в оренду ТзОВ «Карпатрембудсервіс». Як вбачається з експлікації земель та [PERSON] встановлення меж земельної ділянки на місцевості (а.с.86, 86-зворот, 87) передано в оренду ділянку, яка розпочинається від вул. Крихівецької та протяжністю в межах вказаних розмірів завершується під розташуванням гаражу. Зазначені докази в сукупності з долученою позивачем фото-таблицею (а.с. 27) підтверджують, що передана в оренду ТзОВ «Карпатрембудсервіс» земельна ділянка і земельна ділянка, про відновлення газону та квіткових клумб на якій просить позивач є ідентичними. А при викладених обставинах цивільно-правової відповідальності відповідачів у даному випадку немає, так як орендарем визначено ТзОВ «Карпатрембудсервіс». Відповідь КП «Муніципальна інспекція з благосутсрою» № 187 від 31 жовтня 2014 р. підтверджує, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що вольєр для утримання собаки знаходиться в задовільному стані (а.с.19). Розташування вказаного вольєру від житлового будинку здійснено з дотриманням вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування № 44 від 17 квітня 92 р., а тому факту спричинення зручностей і дискомфорту для позивача не доведено. Не знайшло свого підтвердженням дослідженими доказами і твердження позивача про порушення зі сторони відповідачів будівельних, протипожежних норм внаслідок проведення будівельно-ремонтних робіт. Позивачем не зазначено та не надано суду жодного доказу в підтвердження пошкодження багатоквартирного житлового будинку внаслідок дій саме відповідачів (наприклад, актів, висновків інших адміністративно-розпорядчих документів відповідних органів). При вказаних обставинах, вимоги позивача щодо демонтажу самовільно встановленого собачого вольєра та огорожі частини будинку, відновлення газону та квіткових клумб поруч будинку та не порушення при експлуатації будинку будівельних норм та норм протипожежної безпеки, не може бути задоволеною, оскільки не знайшли свого підтвердження з врахуванням вказаних вище досліджених судом обставин, оскільки доказів у підтвердження цих вимог не подано, а ті, на які покликається позивач стосуються періоду 2010 р. за порушення частини з яких відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, про що вказано вище. Інших доказів позивачем не подано, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими, а у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди та її розміру, суд враховує наступне. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно ч. 2 цієї ж статті, моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в п. 3 зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що вимоги позивача частково обґрунтовані та знайшли своє підтвердження дослідженими доказами, а порушення прав позивача мало місце саме в результаті винних дій відповідачів. Такими діями достовірно доведено і факт спричинення моральної шкоди позивачу. Враховуючи зазначене вище, розяснення дані в п.п. 3, 5, 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суд вважає, що достатнім, розумним і справедливим буде розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. За вказаних обставин в їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає до часткового задоволення. Судові витрати по справі вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 317, 319, 332, 1167 ЦК України, ст. 103 ЗК України, вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України,

Outcome: partial