Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд поділити спільне майно з відповідачем, а саме квартиру [ADDRESS], та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] без поділу майна в натурі, мотивуючи свої вимоги тим, що вказане майно є спільною сумісною власністю, оскільки набуте в період шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява, за змістом якої вбачається, що позивача просить розглядати справу за його відсутності та відсутності його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири, так як на її утриманні двоє дітей, однак пояснила що до суду з позовом про стягнення аліментів не зверталась. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.08.1999 року, відповідно до свідоцтва про одруження виданого Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області, актовий запис № 6, який було розірвано, що не заперечувалось відповідачем. Під час шлюбу [PERSON], що також не заперечувалось відповідачем, було набуто нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 58,3 кв.м., про що свідчить договір купівлі-продажу від 23.10.2001 р. серії АЕЕ № 028137, зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Відповідно до даного договору вартість квартири складала 5305 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, придбане подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловіку на праві загальної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що майно, придбане за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі розділу майна, що є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Ч 3. Передбачає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, якщо чоловік та жінка не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оскільки правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно виникли, до набрання чинності ЦК України та СК України, застосуванню підлягають норми права, що діяли на момент виникнення правовідносин. Статтею 16 ЗУ «Про власність» встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Статтею 28 КпШС України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Відповідачем не представлено жодного належного доказу на підтвердження тих обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Позивачем в позовній заяві зазначено, що розмір вартості квартир погоджено з відповідачем та становить 5305 грн за кожну. Відповідачем даний розмір спростований не був. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], враховуючи що майно є спільною сумісною власністю, набутою в період шлюбу. Позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] без поділу майна в натурі задоволенню не підлягають, оскільки за наслідком визнання права власності за позивачем на 1/2 частину вказаної квартири за відповідачем залишається право власності на іншу 1/2 частину і відповідно повторне визнання права власності є зайвим, крім того позивач не наділений правом звернення до суду в інтересах відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача, пропорційно від задоволеної частини позовних вимог судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Outcome: partial