Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 15.01.2014 року о 8 годині 30 хвилин [PERSON], який працює водієм у КП «Київпастранс», керуючи автобусом «Богдан А091» д.н. [NUMBER], що є власністю відповідача, порушивши п.15.3 Правил Дорожнього руху України, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду за участю [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було значно пошкоджено транспортний засіб позивача - автомобіль «Хонда», 1993 року випуску, д.н. [NUMBER]. Відповідно до висновку спеціалізованого оцінювача ФОП [PERSON] матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП, складає 16 506 гривень 84 копійки. Позивач зазначає, що крім майнової шкоди, йому завдана значна моральна шкода, оскільки він в результаті пошкодження автомобіля зазнав моральних страждань, втратив душевний спокій, в нього виникли тривалі негативні емоційні переживання, які перешкоджають успішній самостійній трудовій діяльності, звичному життєвому укладу. Позивач був змушений витрачати час та кошти на збір документів, написання заяв, ремонт автомобіля. Пошкоджене авто позбавило позивача можливості у звичайному режимі вирішувати життєві питання, пересуватися по місту порушило нормальний спосіб життя. Користування громадським транспортом привело до того, що позивачу стало значно складніше встигати на зустрічі та переговори в межах міста, а виїзд за межі м. Києва для бізнесових та сімейних потреб став або неможливим через відсутність транспорту, або дуже дорогим, коли потрібно користуватися послугами таксі. Заробляти кошти для утримання сім»ї стало набагато складніше та призвело до емоційного виснаження та неврозів. Погіршення сну та головні болі від недосипання супроводжували позивача і повністю не залишили його і досі. Моральну шкоду позивач оцінює в 5 000 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 16 506 гривень 84 копійки, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, витрати на проведення експертизи в розмірі 900 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень, а також стягнути судовий збір в розмірі 274 гривні 07 копійок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником легкового автомобіля «Хонда», 1993 року випуску, д.н. [NUMBER] (а.с.33 - копія тимчасового реєстраційного талону, дійсного до 22.01.2029 року). 15.01.2014 року о 08 годині 30 хвилин на пр. Глушкова,3 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Богдан А 091» д.н. [NUMBER], яким керував водій [PERSON] та автомобіля «Хонда» д.н. [NUMBER], в результаті якої був пошкоджений автомобіль «Хонда» д.н. [NUMBER]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв»язку з закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с. 28 - копія постанови). В постанові, зокрема, зазначено, що водій [PERSON] порушив вимоги п.п.15.13 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, що призвело до їх пошкодження. Відповідно до звіту №3131 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 13.03.2015 року ФОП «[PERSON]», вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Хонда» д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження, складає 16 506 гривень 84 копійки (а.с.11-26 - копія звіту). За проведення оцінки матеріального збитку позивачем сплачено 900 гривень, що підтверджується копією квитанції (а.с.33). На час вчинення ДТП [PERSON] працював водієм в КП «Київпастранс», знаходячись на роботі, керував автобусом, що належить комунальному підприємству. Цивільно-правова відповідальність водія автобуса «Богдан А 091» д.н. [NUMBER], застрахована не була. Ці обставини підтвердив в судовому засіданні представник відповідача. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Оскільки шкода завдана позивачу водієм КП «Київпастранс» під час виконання ним своїх трудових обов'язків, саме КП «Київпастранс» має нести цивільну відповідальність. В п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на те, що позивачеві завдані збитки в розмірі 16 506 гривень 84 копійки, з КП «Київпастранс» підлягає стягненню на його користь саме ця сума. Також стягненню з відповідача підлягають витрати на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 900 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, зазначав, що перелік вказаних у звіті пошкоджень автомобіля не співпадає з тими пошкодженнями, які вказані в довідці ДАІ (а.с.27). Тому представник відповідача припускав, що автомобіль позивача частину пошкоджень отримав внаслідок іншої аварії, а отже розмір збитку має бути меншим. Представник позивача заперечував такі твердження представника відповідача. Суд не приймає до уваги вказані вище доводи представника відповідача, оскільки ним не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що автомобіль «Хонда» д.н. [NUMBER] після 15.01.2014 року був учасником інших ДТП. Крім того, в довідці ДАІ, на яку посилається представник відповідача, зазначено лише про подію та в загальних рисах вказані пошкодження автомобіля. Працівники ДАІ не є спеціалістами з оцінки завданих пошкоджень. При проведенні автотоварознавчого дослідження оцінювачем викликався представник КП «Київпастранс», однак, будучи повідомленим про місце і час дослідження (а.с.19), не з'явився. Представник відповідача відмовився від проведення судової автотоварознавчої експертизи, жодних інших доказів на підтвердження своїх заперечень щодо вартості матеріального збитку суду не надав. Позивач також просить стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 5 000 гривень. При цьому [PERSON] стверджує, що він зазнав моральних страждань, втратив душевний спокій, в нього виникли тривалі негативні емоційні переживання, змінився звичний життєвий уклад, він був змушений витрачати час та кошти на захист своїх прав, не мав можливості повноцінно користуватись автомобілем для вирішення особистих та сімейних потреб. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 цієї ж постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судом встановлено, що позивач через неможливість користуватися автомобілем змушений був змінити звичний спосіб життя та свої життєві плани, внаслідок аварії зазнав хвилювань та моральних страждань. Ураховуючи характер і обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, а також виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди [PERSON] слід визначити у 1 000 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень. В пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не зазначено з чого складаються витрати на правову допомогу, не надано розрахунку, тому у стягненні розміру витрат на правову допомогу слід відмовити. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає задоволенню частково. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати. На підставі наведеного, ст. ст. 22, 23, 1167, 1172, 1192 ЦК України,

Outcome: partial