Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, має в спільній сумісній власності квартиру [ADDRESS]. 12 травня 2014 року шлюб між ними розірвано. В кінці травня 2011 року відповідачка вигнала його з вищевказаної квартири і без обов»язкової письмової згоди останнього протиправно передала приміщення квартири під офіс ФОП «[PERSON]» для здійснення підприємницької діяльності. З 15 травня 2012 року відповідачка без обов»язкової письмової згоди позивача продовжила свою підприємницьку діяльність в приміщенні квартири за вищевказаною адресою. При цьому відповідачка проводить свою підприємницьку діяльність в квартирі [ADDRESS], переобладнавши приміщення під офіс, без дозволу позивача, який зареєстрований в цій квартирі і яка належить йому на праві сумісної власності. З червня 2011 року по теперішній час позивача не пускають в спірну квартиру. Він неодноразово звертався до відповідачки з цього приводу, однак вона на його звернення не реагує. Вважає дії відповідачки протиправними, такими, що призвели до унеможливлення проживання позивача в цій квартирі, а також порушили його право на мирне володіння своїм майном, яке гарантується статтею1 протоколу1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також стало наслідком порушення нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, та порушенні стосунків з оточуючими людьми. Просив заборонити будь-яку підприємницьку діяльність в квартирі за адресою: [ADDRESS], без відповідного письмового дозволу позивача, до вирішення питання поділу майна колишнього подружжя, зобов»язати відповідачку негайно забезпечити безперешкодне володіння своїм майном [PERSON] передачею ключів від вхідних дверей квартири за адресою: [ADDRESS]. Зобов»язати [PERSON] в подальшому не вчиняти будь-яких протиправних дій, які обмежують права позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в сумі 2 000 грн.. У судове засідання позивач та його представник не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили суду заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутність, не заперечували проти постановлення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову за відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1988 року по 2014 рік ( а.с.9- копія рішення про розірвання шлюбу). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 3856, відповідачка придбала квартиру [ADDRESS] ( а.с.11). Відповідно до довідки форми №3 від 24.02.2012 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідачка ( а.с.10). Частиною1 статті 60 СК України передбачено, що майн, набуде подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить ім. на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як зазначає позивач, в кінці травня 2011 року відповідачка вигнала його з спільної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] і без обов»язкової письмової згоди останнього протиправно передала приміщення квартири під офіс ФОП [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності. Даний факт підтверджується копією відповіді ТОВ «МА «Поїхали з нами» на запит позивача від 25 вересня 2013 року ( а.с.17), договором комерційної концесії № КДВА-1/01/06/11 від 01 червня 2011 року, додатком № 5 до вказаного договору ( а.с. 18-20). З копії відповіді на запит позивача, договору комерційної концесії № КДВА-1/01/06/11 від 15.03.2012 року та додатку №3 до вказаного договору вбачається, що позивачка уклала вищевказаний договір з ТОВ «Сеть туристических агентств «Поехали с нами» та проводить підприємницьку діяльність в приміщенні квартири за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 13-16). Відповідно до акту, затвердженого директором КП «Центральний Подільського району м.Києва» від 14.07.2014 року потрапити до житлового приміщення [PERSON] та комісії не було можливості, оскільки доступу до житлового приміщення власником не було надано ( а.с.12). В силу статті 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. У судовому засіданні 04.11.2014 року представник позивача пояснив, що у позивача відсутні ключі від спірного помешкання, оскільки відповідачем були змінені замки. Відповідачкою не надано будь-яких доказів на спростування вказаних обставин. Оскільки права позивача щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, а саме, спірною квартирою були порушені відповідачкою, вони підлягають захисту. Позивач також зазначає, що неправомірні дії відповідачки негативно позначились на сімейних стосунках в сім»ї позивача, в зв»язку з вимушеним проживанням далеко від м.Києва, що унеможливлює працевлаштування позивача з метою отримання коштів для утримання хворої матері, учасника ВВВ, що призвело до погіршення загального стану здоров»я і психологічного стану позивача, а також відносин в його сім»ї. Неправомірні дії відповідача заподіяли йому моральну шкоду, яку він оцінює в 2000 грн. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що неправомірними діями відповідачки позивачу було заподіяно моральну шкоду, однак враховуючи ступінь моральних страждань позивача,

Outcome: partial