Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши в його обгрунтуванні, що [PERSON], який народився [INFO] у м. Севастополі, де проживає і на даний час, є батьком [PERSON], [INFO], при цьому, сторони проживали однією сім»єю без державної реєстрації шлюбу з липня 2011 року до лютого 2014 року, проте відповідач заперечував проти зазначення у свідоцтві про народження вказаної дитини власного прізвища. Позивач вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити, в письмовій заяві не заперечувала проти встановлення заочного розгляду справи. Враховуючи викладене, положення ст.ст.224, 225 ЦПК України, наявне оголошення в пресі щодо повідомлення відповідача про дату та місце розгляду справи, суд вважає за належне встановити заочний розгляд справи Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Всупереч вищевказаним положенням ст.60 ЦПК України стороною позивача не повідомлено та не надано достатніх, об»єктивних, належних та допустимих доказів того, що [PERSON], який народився [INFO] у м. Севастополі, є батьком [PERSON], [INFO]. Так, з наданої стороною позивача, завіреної копії паспорту, в якій міститься інформація про його видачу у м. Севастополі на ім»я [PERSON], який народився [INFO] у м. Севастополі, вбачається, що вказана особа була зареєстрована виключно у м. Севастополі - останній раз - 21.12.2007 року [ADDRESS], і саме ця адреса відповідача зазначена позивачем у позовній заяві як місце проживання останнього згідно з вимогами п.2) ч.1 ст.119 ЦПК України. Отже станом на вказаний спірний період відповідач був зареєстрований у м. Севастополі. При цьому, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. З положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема вбачається, що: громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання; реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів; реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; для реєстрації особа або її законний представник зокрема подає письмову заяву. З положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема вбачається, що і зняття з реєстрації місця проживання особи зокрема здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника. При цьому, стороною позивача навіть не обгрунтовано (не зазначено) у позові наявності конкретної спільної адреси, за якою позивач з відповідачем проживали однією сім»єю, проте згідно з паспортом позивача, остання зареєстрована за іншою адресою ніж відповідач - а саме в [ADDRESS] - з 27.11.2007 року, і саме ця адреса її проживання зазначена у позовній заяві як місце проживання позивача згідно з вимогами п.2) ч.1 ст.119 ЦПК України. Крім того, з наданої позивачем, завіреної копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] вбачається, що в графі батьків вказаної дитини її матір»ю вказана позивач, а батьком зазначено не відповідача, а [PERSON] Враховуючи вищенаведене, а також, що решта позовних вимог є похідними від вказаної вимоги щодо визнання батьківства, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, і не спростовують такого висновку суду як фотокартки з сумісним зображенням сторін (виготовлені без зазначення дати та місця їх вчинення), так і огульне посилання у позові на свідків [PERSON] та [PERSON] (місце проживання яких зазначене інше, ніж місце проживання сторін) щодо факту спільного проживання сторін - без посилання на конкретний період та місце такого проживання, які вони могли б підтвердити на думку сторони позивача, а також без врахування співвідношення цих обставин до безпосереднього спірного предмету судового розгляду щодо доведення факту запліднення позивача від конкретної особи (щодо не доведення, що саме відповідач є біологічним батьком [PERSON], [INFO]), враховуючи саме безпосередній зміст вищевказаних позовних вимог, в яких відсутня позовна вимога щодо встановлення факту проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України судовий збір по справі належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed