Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду до відповідача з позовом, в якому просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] р. та визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS]. - в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року та на 1/3 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив,заперечення проти позову не надав. Третя особа надала суду заяву, в якій позовні вимоги в частині визнання права власності вважає такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. 30 липня 1980 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом №463 в свідоцтві про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Рішенням нарсуду Центрального району м. Миколаєва від 2 лютого 1981 року по [ADDRESS], виділено [PERSON] з визнанням права власності приміщення в житловому будинку 1-2 та 1-3, сені, ганок, літня кухня, сарай погріб, 1/2 паркану, 1/2 частина воріт, замощення. [PERSON] виділити з визнанням права власності в житловому будинку приміщення 14 площею 22,71 кв.м., басейн, вбиральню, 1/2 частину воріт, 1/2 частину паркану. Зобов'язано [PERSON] заложити двірний отвір із кімнати 1-4 в кімнату 1-2. Зобов'язано [PERSON] в приміщенні 1-4 зробити двірний отвір із віконного. Визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши [PERSON] земельну ділянку площею 413 кв.м., в тому числі піж житловими будівлями 58,23 кв.м. під службовими 61,79 кв.м., під ділянкою загального користування і огородом 276,93 кв.м., під ділянкою загального користування 15,5 кв.м.[PERSON] виділити земельну ділянку загальною площею 210 кв.м., в тому числі під житловими будівлями 28,91 кв.м., під огородом 166,09 кв.м., під ділянкою загального користування 15,5 кв.м. Відповідно до Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.03.1989 року, 2/3 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], належить [PERSON] на праві особистої власності. [INFO] року помер батько позивача [PERSON] Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 526 УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до положень статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв Не допускається прийнятгя спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР 1963р., як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини: 1.фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2.подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані. Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004р., допускається фактичний вступ у володіння нею. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. [INFO] року померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина. При зверненні до приватного нотаріуса ММНО Нікітіна Р.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, позивачу постановою від 17.05.2018 р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки неможливо встановити місце відкриття спадщини (останнє місце проживання [PERSON]). Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON], оскільки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а інший спадкоємець - брат позивача [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №16/2017. При зверненні до приватного нотаріуса ММНО Нікітіна Р.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері батька, позивачу постановою від 17.05.2018 р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки неможливо встановити місце відкриття спадщини (останнє місце проживання [PERSON].) та факт прийняття ним спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON], оскільки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №15/2017. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи те, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки на день смерті батька [PERSON] позивач був зареєстрований та проживав з ним за адресою: [ADDRESS], то суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом як спадкоємець після смерті батьків. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved