Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 28 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ним було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №599. Згідно умов якого банк зобовязався надати кредит в сумі 300000 грн., терміном до 27 квітня 2017 року, із сплатою процентів за користування грошима в розмірі 16%. На забезпечення виконання зобов'язання за зазначеним кредитним договором 03 травня 2007 року між банком і [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с.Тереблече по вул. Стасюка, буд.37, Глибоцького району Чернівецької області, що складається із житлового будинку, житловою площею 65,4 кв.м., загальною площею 90,1 кв.м. літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», «Е», «Ж», літня кухня літ. «Д», убиральня літ. «З», колодязь «І», замощення «II», огорожа №1-2, та земельна ділянка, розташована за адресою: с. Тереблече Глибоцького району Чернівецької області, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7321085400:01:003:0014. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за номером 2369. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21.04.2010 року, залишеним в силі Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27.10.2010 року з [PERSON] на користь ВАТ «Ощадбанк» було достроково стягнуто суму заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії №599 від 28.04.2007 року в сумі 351 387,31 грн. На виконання зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили, 11 листопада 2010 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області було видано виконавчий лист за №2-67/10 рік, який було пред'явлено до виконання, виконавче провадження №23023889. 27.04.2012 року постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції [PERSON] виконавчий документ було повернуто стягувачу ВАТ «Ощадбанк» у зв'язку із тим, що стягувач відмовився залишити за собою не реалізоване на прилюдних торгах майно боржника. Відмова банку щодо залишення за собою майна не проданого на прилюдних торгах порушує права боржника на законне очікування прийняття предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість боржника за кредитним договором. Оскільки банк відмовився від погашення заборгованості за рахунок отримання іпотеки це порушує принцип рівності прав та обов'язків кредитора і боржника, що призводить до штучного збільшення заборгованості за кредитом, та є підставою для визнання іпотеки припиненою. Тому просить суд, визнати дану іпотеку припиненою та стягнути з ПАТ «Ощадбанк» судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали повністю в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві і просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав пояснення аналогічні змісту письмових заперечень на позов, в яких зазначав, що даний позов поданий до суду 28.12.2016 року, є таким що поданий з порушенням строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №599. Згідно умов якого банк зобовязався надати кредит в сумі 300000 грн., терміном до 27 квітня 2017 року, із сплатою процентів за користування грошима в розмірі 16%. Згідно вимог ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Також судом встановлено, що 03 травня 2007 року між банком і [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с.Тереблече по вул. Стасюка, буд.37, Глибоцького району Чернівецької області, що складається із житлового будинку, житловою площею 65,4 кв.м., загальною площею 90,1 кв.м. літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», «Е», «Ж», літня кухня літ. «Д», убиральня літ. «З», колодязь «І», замощення «II», огорожа №1-2, та земельна ділянка, розташована за адресою: с. Тереблече Глибоцького району Чернівецької області, площею 0,25га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7321085400:01:003:0014. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за номером 2369. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця,згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. За наслідками проведення електронних торгів 01.07.2011 року, 26.09.2011 року та 15.03.2012 року торги були визнані такими, що не відбулися, у звязку з відсутністю допущених учасників торгів, що підтверджується відповідними протоколами. У свою чергу відповідач не звернувся щодо придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна у порядку, визначеному ст.49 ЗУ «Про іпотеку». За змістом частин першої та третьої статті 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на момент проведення прилюдних торгів) протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду. Системний аналіз положень статей 3, 17 та 49 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що припинення іпотеки у зв'язку з застосуванням цього Закону є правом суду, рішення якого повинно прийматись з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому слід ураховувати строк договору, розмір заборгованості, а також встановлені у справі обставини, а саме: чи продовжується дія кредитного договору після звернення стягнення на предмет іпотеки; чи звернуто на всю суму заборгованості за кредитом стягнення; які наслідки збереження або припинення іпотеки з огляду на інтереси обох сторін договору кредиту та договору іпотеки; підстави відмови іпотекодержателя від отримання предмета іпотеки; та чи діють сторони добросовісно тощо. Судом встановлено, що строк договору не закінчився, розмір заборгованості позивача значно зменшився з 351387,31 грн. до 65000,00 грн. За таких встановлених обставин справи факт того, що строк договору кредиту не сплинув, не може бути підставою для відмови від погашення повністю або частково заборгованості за рахунок не реалізованого за наслідками торгів предмета іпотеки, оскільки порушує права боржника на законне очікування прийняття предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість боржника за кредитним договором. Оскільки за положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки до спливу строку кредитного договору. Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо припинення іпотеки, оскільки відмова банку від погашення заборгованості за рахунок отримання іпотеки порушує принцип рівності прав та обов'язків кредитора і боржника та штучно призводить до збільшення заборгованості за кредитом. Разом з тим, як вбачається з копії акту й арешту майна від 24 липня 2012 року, [PERSON] особисто підписав даний акт, та був ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження від 05 червня 2012 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в звязку з спливом строку позовної давності, про що заявлено відповідачем, оскільки строки позовної давності по зверненню з відповідним позовом сплили 25 липня 2015 року, натомість з відповідним позовом [PERSON] звернувся лише 28 грудня 2016 року, тобто з пропуском строків позовної давності. На підставі вище викладеного, ст.ст. 1,3,17,49 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 52, 252-256, 267, 546 ЦК України,

Outcome: dismissed