Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду 25.11.2019 року з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу [INFO] у них народилася донька, [PERSON] . В березні місяці 2019 року відповідач покинула позивача, забравши дитину та в травні 2019 року подала на розлучення. Шлюб за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25.11.2019 року розірвано. З моменту окремого проживання між сторонами стали виникати непорозуміння щодо участі у вихованні дитини, її відвідування. Після фактичного розірвання стосунків відповідач стала чинити перешкоди в спілкуванні і вихованні доньки. У зв`язку з цим, позивач просить встановити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою, а саме: систематичних зустрічей [PERSON] з донькою [PERSON] за місцем проживання батька у вихідні дні (з 17.00 годин п`ятниці до 18.00 неділі, першого та третього тижня місяця) та будь-якого дня місяця за домовленістю матері. Ухвалою суду від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. 05.08.2020 року представник відповідача подав до суду відзив, згідно якого просив відмовити позивачу в позовних вимогах в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнає. Зазначив, що останнім часом спілкування позивача із донькою носило епізодичний характер як через віддаленість місця проживання, так і в результаті дій відповідача. [PERSON] вважає, що побачення доньки з батьком викликає у неї тривогу і негативно впливає на психологічний стан дитини. Відповідач вважає, що спілкування батька із донькою перешкоджає нормальному розвиткові дитини, тому правові підстави для їх спілкування без участі матері відсутні. Відповідач не заперечує той факт, що в найкращих інтересах дитини є спілкування з обома батьками та можливість підтримувати з тим із батьків, який проживає окремо, регулярні особисті та прямі контакти. Відповідач не перешкоджає батькові, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, але об`єктивні обставини сталися так, що відповідач вимушена була виїхати за межі України. Ухвалою суду від 16.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечував проти задоволення позову, підтримав позицію органу опіки та піклування, яка викладена у відповідному висновку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судовому засіданні покладався на розсуд суду. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, висновок органу опіки та піклування від 07.09.2021 року №02-14-343-25 підтримав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно актового запису про шлюб №458, зробленого 07.09.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні, [PERSON] та [PERSON] 07.09.2013 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Згідно актового запису про народження №1029, зробленого 21.12.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25.11.2019 року шлюб між сторонами розірвано (позов [PERSON] ). У січні 2019 року на прохання [PERSON] відвідати у Польській Республіці свою матір та тітку позивач нотаріально завіреною заявою від 15.01.2019 року надав згоду на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої доньки з 15.01.2019 року по 15.01.2022 року у супроводі матері, яка забезпечить повернення дитини за місцем її проживання. У березні 2019 року строком на місяць матір з дитиною виїхала за кордон, у серпні 2019 року на той же термін виїхала за межі країни вдруге, попри те, що [PERSON] нотаріально завіреною заявою від 01.07.2019 року відкликав попередню заяву про падання згоди па тимчасовий виїзд доньки за кордон. У жовтні 2019 року [PERSON] , не попередивши батька дитини про свої наміри, разом із малолітньою [PERSON] виїхала до Польської Республіки на постійне місце проживання. 29.11.2019 року позивач звернувся до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України стосовно відкликання раніше наданої згоди для виїзду за кордон [PERSON] і отримав відмову у розгляді заяви. Враховуючи неможливість з`ясувати позицію відповідача та заслухати думку малолітньої [PERSON] , а також наявність суперечливої інформації по даній справі, намагаючись уникнути формального підходу у вирішенні спірного питання, органом опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради було надано до суду висновок від 11.06.2021 року № 02-14-263 1-25 про неможливість за вищевказаних обставин визначити способи участі батька у вихованні малолітньої [PERSON] , місце та чає їх спілкування. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради від 07.09.2021 року №02-14-343-25, орган опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради рекомендує усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , та її вихованні шляхом спілкування з дитиною в режимі «онлайн» з використанням програмного забезпечення Viber: кожної середи з 17.00 до 19.00; кожної суботи з 12.00 до 14.00. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В судовому засіданні з пояснень сторін та інших матеріалів справи з`ясовано, що з часу проживання дитини з матір`ю за межами України, позивач має перешкоди у вільному спілкуванні з малолітнім сином. В добровільному порядку зазначений спір сторони не врегулювали. Відповідно до ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно вимог ч.1 ст.159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч.1 ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 159 Сімейного Кодексу визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. За правилами ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, суд, встановлюючи спосіб спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Як слідує з матеріалів справи, відповідно до висновку Виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради від 07.09.2021 року №02-14-343-25, орган опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради рекомендує усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , та її вихованні шляхом спілкування з дитиною в режимі «онлайн» з використанням програмного забезпечення Viber: кожної середи з 17.00 до 19.00; кожної суботи з 12.00 до 14.00. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із системного аналізу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України слідує, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюються сторонами, між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, що не дають можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну зі сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини та за відсутності відповідного судового рішення позивач фактично позбавлений можливості мати відповідні докази, оскільки не має права звернення до виконавчої служби з питання контролю за додержанням відповідачем умов вказаного рішення. Зважаючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обопільне бажання приймати участь у цьому і спілкування між ними та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку останньої, з урахуванням віку дитини, суд доходить висновку про необхідність встановити [PERSON] , як батьку дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із неповнолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною та визначити позивачу спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, наступним шляхом: кожної середи з 17:00 години до 19:00 години та суботи з 12:00 години до 14:00 години спілкування з батька з дитиною в режимі «он-лайн» з використанням програмного забезпечення Viber та шляхом побачень і спілкування з дитиною за місцем її проживання за попередньою домовленістю батьків між собою кожну неділю з 12:00 години до 18:00 години, оскільки дитина проживає у Польській Республіці, враховуючи вік дитини, сформований режим її життєдіяльності, фактичні взаємовідносини сторін по справі, а також беручи до уваги відсутність підстав для обмеження спілкування будь-якою стороною з дитиною, виходячи з інтересів дитини, на переконання суду саме такий спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною буде відповідати не лише принципу рівності батьків у спілкуванні з дитиною, та інтересам самої дитини. Такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них. Даний спосіб надасть можливість батькам піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток з визначенням достатнього часу для цього.

Outcome: partial