Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником зазначеного домоволодіння, в якому окрім нього також зареєстровані відповідачі, які є його далекими родичами. З 2004 року [PERSON] не мешкає в спірному домоволодінні, [PERSON] з 1978 року, а [PERSON] взагалі ніколи не проживала, її особистих речей в домоволодінні немає, домоволодінням, як житловою площею вони не цікавляться, не приймають участі в його утриманні. Зазначає, що причиною не проживання відповідачів є те, що вони мають свої домівки та сімї. На теперішній час будь-які контакти з ними втрачені, їх місце знаходження позивачу наразі невідоме. У звязку з викладеним просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачам було запропоновано надати відзив на позов, але відзиву на позов не надано. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно\~ст.72 Житлового кодексу України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.1998 р., виданого завідуючою Пятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-5150. В спірному домоволодінні окрім позивача зареєстровані також відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією домової книги на домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25. Відповідач [PERSON] у спірному домоволодінні не проживає з 2004 року, відповідач [PERSON] з 1978 року, а [PERSON] взагалі ніколи не проживала, їх особистих речей в ньому немає, домоволодінням як житловою площею не цікавиться, не приймають участі в його утриманні, комунальні послуги не сплачують що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 5 Бабушкінської районної ради [PERSON] від 12.10.2018 р. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Згідно\~ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні Його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, створює позивачам перешкоди у володінні та розпорядженні спільним майном. Відповідно до\~Конституції України\~та ст. 221\~Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та ст. 150\~ЖК\~Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 розяснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP,\~ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою». ВСУ зазначив:\~«Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (постанова ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16). Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, затвердженою\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16,\~391,\~386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] більше як один рік відсутні за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим приміщенням не було, підстав для збереження за відповідачами права користування житловим приміщенням, передбачених\~ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України, не встановлено, реєстрація відповідачів у домоволодінні позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у звязку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved