Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просить суд визнати за ним право приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є спадкоємцем після смерті батька, вступив у спадщину, проте не може оформити свої спадкові права, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідочтва про право на спадщину. Відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус мотивує тим, що позивачем було надано правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу житлового будинку посвідченого Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області 04 липня 1981 року за реєстром № 31, в якому немає відмітки про реєстрацію, не оформлений належним чином. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, його представник подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть. (а. с. 7) Родинні відносини між позивачем та померлим підтверджено копією свідоцтва про народження позивача. (а. с. 8) Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 04 липня 1981 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок, що знаходиться в селі Торговиця Новоархангельського району і розташований на присадтбній ділянці розміром 0,15 га. (а. с. 11) Архівною довідкою КП «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвертаризації» № 67 від 23.03.2021 року засвідчено що, право власності на будинок [ADDRESS] за архівними даними КП не зареєстровано. (а. с. 10) Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 рокудержавна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року. Саме в цей день набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998р. № 121. Таким чином, права, придбані (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 р. з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без держреєстрації, є виниклими і набутими в установленому законом порядку. З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Відповідно до пунктів 4.15 та 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Довідкою, виданою Новоархангельською селищною радою 09 червня 2021 року за № 722, підтверджено, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить та перебуває у володінні та користуванні [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченому Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області від 04 липня 1981 року. (а. с. 46) Крім того, за інформацією Торговицької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області дійсно земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] була перенумерована на [NUMBER] (у зв`язку з уточненням нумерації будинків) , яка на даний час числиться за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 15) Технічним паспортом на будинок за адресою [ADDRESS] засвідчено відповідність закінченого будівництвом вказаного житлового будинку. (а. с. 12-14) Відповідно до звіту про оцінку майна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] станом на 19.03.2021 року становить 118186,00 грн. (а. с. 21-45) Відповідно до вимог частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи № 17/206, витребуваної у Новоархангельської державної нотаріальної контори Кіровоградської області після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заяви про прийняття спадщини надійшли від імені [PERSON] та [PERSON] . Заява про відмову від прийняття спадщини надійшла від імені [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину видавалося на ім`я [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 3,68 га, що розташована не території Торговицької сільської ради. Від імені померлого посвідчувався заповіт, зареєстрований за № 123 від 24 вересня 2003 року, відповідно до якого він заповів позивачеві свій житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до довідки Торговицької сільської ради № 196, що знаходиться в матеріалах спадкової справи [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті по [ADDRESS] , за даною адресою на момент смерті [PERSON] ніхто не був зареєстрований та не проживав. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину внаслідок відсутності належної відмітки про реєстрацію майна у правовстановлюючому документі. (а. с. 66-82) Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті батька відповідно до вимог статті 1269 ЦК України. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, судом встановлено, що на час смерті спадкодавця зазначений будинок входив до складу спадщини та право на який переходить до спадкоємця за заповітом. Позивач, як спадкоємець, прийняв спадщину відповідно до вимог чинного законодавства, однак в зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на спадкове майно оформлений неналежним чином, позивач не може оформити спадкування через нотаріуса і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved