Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його рідний дядько по лінії батька [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва № 386 від 29.05.2003, виданого на підставі рішення виконкому Сокиринецької сільської ради № 34 від 29.05.2003, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 11.07.2003 в реєстрову книгу № 4 реєстровий номер № 350. Позивач вказує, що за життя його дядько вчинив заповіт, яким все своє майно заповідав йому. У визначений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті дядька, однак постановою державного нотаріуса Вінницького районного нотаріальної контори Березовської Л.М. від 06.08.2019 № 1655/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки крім нього заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого [PERSON] , відповідачка за даним позовом, яка претендує на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, та брат померлого [PERSON] . Позивач вважає, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки спадкова маса - житловий будинок є дошлюбним майном спадкодавця, не є спільним майном подружжя, відповідачка [PERSON] не набула право на частку як співвласниця в майні подружжя, також вона не має права на обов`язкову частку в спадщині, оскільки на день смерті спадкодавця не була непрацездатною. Позивач зазначає, що спадковий будинок був побудований за період 1979 - 1990 батьками спадкодавця (дідами позивача) та відносився до колгоспної групи дворів. Станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору були спадкодавець [PERSON] та його мати (бабуся позивача) [PERSON] . Після смерті останнього члена колгоспного двору - матері спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняв їхній син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до діючої на той час ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року. 29.05.2003 спадкодавець [PERSON] зареєстрував належне йому право власності на житловий будинок [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] . 10.03.1994 спадкодавець [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] . Та 12.03.2018 спадкодавець [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначивши, що сторони не проживають в шлюбі близько півтора року, ухвалою суду від 16.03.2018 було відкрито провадження у справі № 128/611/18, але [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим ухвалою суду від 06.04.2018 провадження у справі було закрито. За наведених підстав позивач вважає, що спадковий будинок є особистим дошлюбним майном, приватною власністю спадкодавця [PERSON] . За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати, що житловий будинок [ADDRESS] є особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 58). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2020 було витребувано докази по справі, а саме витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №142/2018 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та витребувано з Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентарної справи на будинок [ADDRESS] , витребувано з архіву Вінницького районного суду Вінницької області для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи Вінницького районного суду Вінницької області № 128/611/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 96). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.06.2020 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.117). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.07.2020 за клопотанням представника позивача зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 130). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.02.2021 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання, витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори інформацію, чи відкривалася спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Вінниця, чи наявні відомості про складення ним заповіту, та у разі відкриття спадкової справи зобов`язано надати її копії на адресу суду, витребувано з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради інформацію про те, які особи були зареєстровані з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , станом на 04.07.2020 (а.с. 135). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2021 залучено [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до участі в справі в якості правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , продовжено судовий розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , про визнання спадкового майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (а.с. 172). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.05.2021 витребувано з Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу на будинок [ADDRESS] , повернуто до Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації інвентаризаційну справу № 384 на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з опискою в адресі спадкового майна (а.с. 184). В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача, адвокат Гуменюк Н.В. подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач[PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином та неодноразово. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідач (правонаступник відповідача [PERSON] ) [PERSON] попередньо подала суду заяву, згідно якої просила судові засідання проводити у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [INFO] помер [PERSON] в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Хижинецької сільської радиВінницького району Вінницької області (а.с. 4). За життя [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, а саме: все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде йому належати на день смерті, заповів [PERSON] , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 5). Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, житловий будинок, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 23.05.2003 на замовлення [PERSON] , житловий будинок по [ADDRESS] , та господарські будівлі були побудовані протягом 1979 - 1990 років (а.с. 6 - 9). Згідно копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 16.08.2019 на замовлення [PERSON] , засвідчено наявність відповідної забудови та роки будівництва: 1960 - 1990 (а.с. 10 - 12). Відповідно до копії звіту про оцінку майна від 23.06.2019, ринкова (оціночна) вартість об`єкту оцінки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , становила на дату оцінки 517 078 грн (а.с. 13). Позивач [PERSON] звертався до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно, що належало спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно спадкодавця з тих підстав, що дружина померлого [PERSON] претендує на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя згідно ст. 60 СК України, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.08.2019 № 1655/02-31 (а.с. 14). Згідно копій виписок з погосподарських книг, вказаний в них житловий будинок належав до суспільної групи колгоспних дворів та в 1991 році членами колгоспного двору були [PERSON] (голова двору) та її син [PERSON] (а.с. 15 - 29). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 14.05.1963, його батьками значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 30). Згідно з посвідкою про народження [PERSON] , виданою 25.11.1935, його батьками значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 31). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 17.11.1948, його батьками були: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 32). [INFO] помер [PERSON] в м. Вінниця, підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 18.03.1988 Сокиринецькою сільською радою Вінницького району (а.с. 4). [INFO] померла [PERSON] в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Сокиринецькою сільською радою Вінницького району (а.с. 34). Житловий будинок в с. Сокиринці Вінницького району побудовано на підставі будівельного паспорту земельної ділянки № [NUMBER] , відповідно до якого забудовником значиться [PERSON] (а.с. 35 - 41). Відповідно до копії Свідоцтва № [NUMBER] від 01.07.2003 про право власності на жилий будинок з прибудовою, господарські будівлі та споруди в [ADDRESS] за № 21 , вказаний житловий будинок належав [PERSON] на праві приватної власності, свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Сокиринецької сільської ради від 29.05.2003 (а.с. 42). Згідно з копією ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 16.03.2018 про відкриття провадження у справі № 128/611/18, [PERSON] звернувся з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (а.с. 43). З копії матеріалів спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: дружина померлого [PERSON] , яка претендує на видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, племінник померлого [PERSON] , який претендує на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та брат померлого [PERSON] (а.с. 107 - 113). З матеріалів витребуваної для огляду за клопотанням сторони позивача цивільної справи Вінницького районного суду Вінницької області № 128/611/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в тому числі наявного у справі свідоцтва про укладення шлюбу, вбачається, що спадкодавець [PERSON] 10.03.1994 зареєстрував шлюб з [PERSON] та 12.03.2018 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.04.2018 провадження у справі закрито у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] . З матеріалів інвентаризаційної справи № 252 на житловий будинок в [ADDRESS] , розпочатої КП «ВООБТІ» 12.06.2003, вбачається, що 29.05.2003 виконавчим комітетом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області прийнято рішення про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння. Вказане рішення обґрунтоване Законом України від 16.12.1993, зазначено, що в зв`язку з тим, що в разі смерті члена колгоспного двору після [INFO] спадщина відкривається після смерті кожного з його членів на відповідну частину майна, вирішено видати свідоцтво про право на домоволодіння, що знаходиться за вказаною адерсою та належить [PERSON] . На підставі даного рішення 01.07.2003 виконавчим комітетом Сокиринецької сільської ради видано [PERSON] свідоцтво № 386 про право власності на вказаний житловий будинок та КП «ВООБТІ» було здійснено первинну реєстрацію вказаного житлового будинку 11.07.2003 за [PERSON] [INFO] помер відповідач по справі [PERSON] в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 128). Відповідно до листа Вінницької районної державної нотаріальної контори від 26.02.2021, відповідно до Спадкового реєстру спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів не зверталися, спадкова справа не заводилась (а.с. 148). Згідно наданих інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 26.02.2021, інформація про заповіти/спадкові договори та спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 149, 150). Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 03.03.2021 та наданих довідок про реєстрацію місця проживання особи, станом на 04.07.2020 за однією адресою з [PERSON] були зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] (а.с. 151 - 154). [PERSON] є правонаступником відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , відповідно до якого її батьком значиться [PERSON] (а.с. 165) та копією свідоцтва про укладення шлюбу, відповідно до якого після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 166). Тобто як дочка відповідача [PERSON] , що проживала та була зареєстрована разом з ним на час відкриття спадщини, [PERSON] вважається такою, що спадщину після його смерті прийняла. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Згідно ст.ст. 120, 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), чинних на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності та розмір частки члена колгоспного двору визначався виходячи з рівності часток всіх членів двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24.06.1983 № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] 10.03.1994 зареєстрував шлюб з [PERSON] , та перебуваючи в шлюбі з останньою, 29.05.2003 зареєстрував право власності на житловий будинок по [ADDRESS] шляхом отримання свідоцтва про право власності на підставі рішення виконавчого комітету Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 29.05.2003 про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» (в редакції 03.02.1992, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції 01.01.2003, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції 01.01.2003, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.04.2020 в справі № 462/518/18 вказав, що факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. Тобто встановленню підлягають не лише сам факт зареєстрованого права власності на нерухоме майно в період шлюбу, але й підстави та обставини набуття такого майна у власність. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. В постанові ВС, постановленої у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 557/1209/16-ц від 10.10.2018, також зроблено правовий висновок про те, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1). Судом встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі були збудовані у 1960 - 1990 роках. Та на момент здійснення державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5, яке передбачало необхідність реєстрації належного права власності за умови надання передбаченого ним правовстановлюючого документа, в тому числі отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування. Тобто враховуючи звершення будівництва спірного житлового будинку та набуття прав на нього спадкодавцем [PERSON] до вступу в шлюб з відповідачем [PERSON] , в порядку, що встановлює набуття права на майно колишніми членами колгоспного двору, що доведено матеріалами справи та фактично засвідчено рішенням про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29.05.2003, спірний житловий будинок є таким, що набутий подружжям до шлюбу, а тому здійснення державної реєстрації набуття права власності на нього в шлюбі не змінює фактичного набуття права власності на нього спадкодавцем до укладення шлюбу. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021, справа № 570/997/19. Так, заявляючи позовні вимоги про визнання спадкового житлового будинку особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , позивачем не враховано, що в такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність [PERSON] припинилася, що свідчить про неможливість визнання майна його особистою приватною власністю, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає в зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог. В той же час Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Суд зауважує, що обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що спірний житловий будинок було набуто спадкодавцем у власність до укладення шлюбу з відповідачем [PERSON] , суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання за його спадкоємцем за заповітом права власності на дане майно є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд зауважує, що відповідно до положення, що міститься у постанові Великої Палати ВС від 8 червня 2021 у справі № 662/397/15-ц, суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. В зв`язку з відсутністю клопотання про розподіл судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial