Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що позивач вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку - [PERSON], яка за даною адресою не проживає з 2000 року, її особистих речей не має. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеному житловому будинку порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою від 31.01.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ім. правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23 травня 1995 року належить житловий будинок [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в ХДБТІ 25.05.1995 року номер запису 2498. Відповідно до довідки № 209 від 15.01.2018 року Виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району [ADDRESS], зареєстрована, але з 2000 по теперішній час не проживає [PERSON]. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням встановлених обставин справи, відсутністю будь-якої домовленістю між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,,

Outcome: approved