Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до заяви б/н від 31.05.2013 року і умов та правил надання банківських послуг відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення вимог закону та договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов»язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 23 травня 2018 року складає 34 831,21 грн., з яких: 14 115,87 грн. тіло кредиту; 5830,20 грн. -\~ нараховано відсотків за користування кредитом; 12 750,32 грн. пеня та штраф; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1634,82 грн. штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 34 831,21 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1762,00 грн.. Ухвалою судді від 27 липня 2018 року відкрито провадження у справі. Представник відповідача, адвокат [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачем не надано належних доказів на виникнення договірних зобовязань між сторонами, умови та правила відповідачем не підписувались, позивачем протиправно застосовано кілька видів цивільно-правової відповідальності, а також позивачем пропущено строки позовної давності. Посилаючись на зазначені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] не погоджується з доводами представника відповідача, та просив задовольнити задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник не скористались правом подати заперечення на відповідь на відзив. Оглянувши позовну заяву, додатки до неї, надавши належну правову оцінку доводам сторін, суд вказує на таке. Судом встановлено, що\~ відповідно до заяви б/н від 31.05.2013 року і умов та правил надання банківських послуг [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення вимог закону та договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов»язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 23 травня 2018 року складає 34 831,21 грн., з яких: 14 115,87 грн. тіло кредиту; 5830,20 грн. -\~ нараховано відсотків за користування кредитом; 12 750,32 грн. пеня та штраф; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1634,82 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком утвореної заборгованості. Згідно п.2.1.1.2.4\~ Умов\~ і правил надання банківських послуг підписання\~ даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.п.\~ 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Відповідно до п.п.\~ 2.1.1.5.6\~ Умов надання банківських послуг- у разі невиконання зобов»язань за договором на вимогу банку виконати зобов»язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Згідно виписки по рахунку відповідач має заборгованість по кредитному договору. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1\\ припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ; 2\\ зміна умов зобов»язання; 3\\ сплата неустойки; 4\\ відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача\~ заборгованості по\~ кредиту\~ є обґрунтованими, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач надав, а відповідач отримав та використовував кредитні кошти. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд вказує на таке. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до довідки про видачу кредитних карт, відповідач отримав кредитні карти №4149437732095425, №4149625812898441, №4149437860557188, остання з яких має термін дії до останнього дня 12 місяця 2019 року. Позивач звернувся до суд з даним позовом 20.06.2018 року, тобто в межах строків позовної давності. Однак визначаючи суму, яка підлягає до стягнення з відповідача судом враховується наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом\~ 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за строків платежів в розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. У той часи час, п.2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Однак, у заявлених позовних вимогах позивач вимагає стягнення одночасно заборгованості за пенею і комісією (без належного розмежування), штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова). Таким чином, вимога позивача в частині стягнення штрафів і пені не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Аналогічну правову позицію підтримує і Верховний Суд, зокерма у постанові від 20 червня 2018 року, справа № 320/1169/16-ц. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500,00 грн. та 1634,82 грн. задоволенню не підлягають. Отже, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 14 115,87 грн., 5830,30 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12 750,32 грн. пені., тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача відшкодуванню підлягають і судові витрати : 1 762,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial