Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що 08.08.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № К4Н0АК00050307, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 23 464,20 доларів США на термін до 07.08.2013 року. Відповідач зобовязався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобовязання повернути кредитні кошти не виконав, чим станом на 21.08.2015 року допустив утворення заборгованості на суму 128 737,93 доларів США, яка складається з наступного: 23 987,65 доларів США заборгованість за кредитом; 10 545,82 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2792,76 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 91 411,70 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Від цієї суми віднімається сума, у розмірі 73 345,89 доларів США, яка була задоволена судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2012 року та стягнута з відповідача, отже різниця становить 55 392,04 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: 11,35 доларів США штраф(фіксована частина), 2769,60 доларів США штраф(процентна складова). Отже заборгованість за кредитом становить 58 172,99 доларів США, що підтверджується розрахунком. Позивач просить суд стягнути названу суму з відповідача на свою користь, а, також, стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Крім того, представник позивача, через канцелярію суду подав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Так, судом встановлено, що 08.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого з усіма правами та обов»язками являється ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № К4Н0АК00050307, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 23 464,20 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,0 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07.08.2013 року. Відповідач зобовязався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором № К4Н0АК00050307. Відповідно до п.17.9 договору, предметом застави виступив автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Судом встановлено,, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 10.09.2012 року в сумі 72 094,33 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 576 033,67 грн. та стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі10000,00 грн., а, також, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3219,00 грн.. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що зобов»язання позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В названому рішенні, судом встановлено, що відповідно до договору № К4Н0АК00050307 у звязку з неналежним виконанням зобовязання, за [PERSON] станом на 10.09.2012 року утворилась заборгованість, яка складала 73345,89 доларів США, в тому числі 23987,65 доларів США заборгованість за кредитом; 10054,41 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2657,25 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 33124,12 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 31,29 доларів США штраф (фіксована частина); 3491,17 доларів США штраф (процентна складова). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що станом на 21.08.2015 року [PERSON] допустив утворення заборгованості на суму 128 737,93 доларів США, яка складається з наступного: 23 987,65 доларів США заборгованість за кредитом; 10 545,82 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2792,76 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 91 411,70 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. В позові вказано, що від цієї суми віднімається сума, у розмірі 73 345,89 доларів США, яка була задоволена судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2012 року та стягнута з відповідача, отже різниця становить 55 392,04 грн., а також штрафи відповідно до договору становлять: 11,35 доларів США штраф(фіксована частина); 2769,60 доларів США штраф(процентна складова). Отже заборгованість до стягнення становить 58 172,99 доларів США. Разом з тим, наведений розрахунок не відповідає дійсності, та становить різницю в заборгованості, яка виникла в розмірі 59424,55 доларів США. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 58172,99 доларів США, однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, згідно вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, і тому до стягнення підлягає саме сума боргу, яку просить позивач стягнути з відповідача. Сума боргу в розмірі 58172,99 доларів США, за курсом НБУ, станом на 21.08.2015 року, становить 1281550 грн. 97 коп.. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Оскільки відповідач має заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, суд вважає, що кредитне зобовязання він виконує не належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, з врахуванням всього наведеного, суд вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 12816 грн. 00 коп., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved