Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.11.2018 року, просить стягнути з відповідача грошові кошти у зв'язку з невиконанням обов'язку із сплати страхового відшкодування в розмірі 18755,04 грн., з яких 14539,33 грн.- пеня за період прострочення з 01.03.2018 року по 31.10.2018 року, 3 % річних у розмірі 1263,71 грн. за вказаний період та інфляційні втрати у розмірі 2952,00 грн., а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.08.2016 року на трасі Київ-Одеса сталося ДТП за участю автомобіля марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням Гвасалія Темура Зурабовича та який належить [PERSON], та автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП Гвасалія Темура Зурабовича на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7796139 зі строком дії з 30.03.2016р. по 29.03.2017р., ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну 100000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн. та судові витрати. Рішення набрало законної сили. За період з 02.05.2018 року по 17.05.2018 року відповідачем на користь позивача за рішенням суду було сплачено частинами суму страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. Враховуючи, що відповідач виплатив частково суму страхового відшкодування за рішенням суду з простроченням встановленого законом строку, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, свого відзиву на позовну заяву до суду не надав. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25.08.2016 року на трасі Київ-Одеса сталося ДТП за участю автомобіля марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням Гвасалія Темура Зурабовича та який належить [PERSON], та автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу [PERSON] Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП Гвасалія Темура Зурабовича на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7796139 зі строком дії з 30.03.2016р. по 29.03.2017р., ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну 100000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року, яке набрало законної сили 27.02.2018 року, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн., судові витрати в розмірі 1500,00 грн., а всього підлягає стягненню 100500,00 грн. За умовами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за період часу з 02.05.2018 року по 17.05.2018 року було перераховано позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн. судове рішення було виконане не в повному обсязі та з порушенням строків. Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), і страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Згідно ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже з урахуванням тих обставин, що виплата страхового відшкодування була прострочена з вини страховика, із відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виплати страхового відшкодування починаючи з 01.03.2018 року по 31.10.2018 року в розмірі 14539,33 грн., розрахунок якої наданий позивачем, який не спростований представником відповідача. За змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки, правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням, а правовідносини з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов'язанням, то встановивши, що відповідач не виплатив суму страхового відшкодування у визначений ст. 530 ЦК України строк, суд доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму відшкодування шкоди. Отже, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України та наявні підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549-550 ЦК України (ВСУ від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, у справі від 21.12.2016 року №6-1003цс16). Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у справі від 07.02.2018 № 910/18319/16. З огляду на вищевикладене, з відповідача піцдлягають стягненню 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу (з 01.03.2018 року по 31.10.2018 року), в розмірі 1263,71 грн. - 3% річних та 2952,00 грн.. - інфляційних нарахувань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., а також витрати на відправку поштової кореспонденції у розмірі 36,84 грн., на підтвердження понесення яких позивачем долучено до матеріалів справи відповідні квитанції. На підставі викладеного,

Outcome: approved