Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей сторін разом з ним, оскільки після розірвання подружніх стосунків сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти. Позивач надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач надала суду заяву, у якій позовні вимоги визнала та просила справу розглядати за її відсутності. Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. З позовної заяви та доданих матеріалів вбачається, що позивач та відповідач з 25.06.2005р. по 01.07.2017р. перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого в них народились діти [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]. (а.с.10-12). На даний час діти проживають разом з позивачем за адресою [ADDRESS]., знаходяться на його утриманні. Позивач займається їх духовним, фізичним та моральним розвитком. Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 14.08.2004р., позивач є співвласником квартири, у якій проживає разом з дітьми (а.с.14). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.12.1991р. у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст.9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.ст.160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 1/14-223 від 11.10.2017р., вбачається, що для дітей за місцем їх мешкання створені всі належні умови для проживання, окрім того комісія з питань захисту прав дитини при Органі опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] визначити їх місце проживання разом з батьком.(а.с.20). Мати дітей підчас ухвалення зазначеного висновку на засіданні комісії була відсутня, оскільки відповідно до довідки з КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР від 28.08.2017р. № 3061, починаючи з 28.08.2017р. перебувала на лікуванні в установі. Згідно з ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, визнання відповідачем позовних вимог, враховуючи, що діти проживають разом з позивачем, який створює необхідні умови для їх розвитку та проживання, суд, діючи в інтересах дітей, доходить висновку про достатність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Приймаючи дане рішення, суд також виходить з того, що при визначенні місця проживання дітей з батьком діти не змінюють свого постійного місця проживання та навчання, що відповідає їх інтересам щодо стабільності адаптації у соціумі. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved