Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь борг за курсовою різницею у розмірі 31536,45 грн., та уточнивши заявлені позовні вимоги 30 жовтня 2017 року також просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, а саме: понесені нею витрати на юридичну допомогу у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором позики рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2011 року, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 15212,44 грн. Відповідач дане рішення до цього часу не виконав, а тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати - 12641,53 грн. та 3 % річних з відповідача, що становить 3042,48 грн. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити. Відповідач до суду не з'явився про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за вказаною адресою проживання, які повернулися до суду з поштового відділення з відміткою «За закінченням строку зберігання». Суд вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з заочного рішення Саксаганського районного суду від 09 лютого 2011 року [PERSON] 18 серпня 2007 року зайняв у позивача [PERSON], 12500 грн. та обіцяв повернути борг до 18 серпня 2009 року, однак відповідачем не було виконано умови договору позики, у зв'язку з чим, позивач звернулась до суду та з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість та неустойку розмірі 14943,00 грн. (а.с.4-5) Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену ст..625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини чи виключають застосування цієї статті. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст.16 ЦК України. До таких способів віднесено: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною другою цієї статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст..625 ЦК України), так зазначено в правовій позиції Верховного Суду України під час розгляду справи № 6-2759цс15, яка в силу ст..360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів. Беручи до уваги, що з'ясування наявності зобов'язань між сторонами [PERSON] та [PERSON] , наявності саме грошового зобов'язання, а також наявності прострочення у виконанні зобов'язань, судом була вже з'ясована при винесенні рішення 09 лютого 2011 року про стягнення заборгованості за договором позики, а даний спір містить інші правовідносини, які виникли з приводу виконання судового рішення, що регулюються Законом України «Про виконавче провадження» і виключають можливість застосування норм, які передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, за таких обставин в задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Окрім цього, позивачем до позову не надано будь-яких відомостей щодо отримання виконавчого листа та порядок його виконання виконавчою службою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь суми боргу у розмірі 31536,45 грн., яка становить різницю загальну суму боргу та інфляційні витрати - 12641,53 грн. та 3 % річних з відповідача, що становить 3042,48 грн. Вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу також не підлягають задоволенню відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПк України. На підставі ст.ст. . 4, 12, 13, 80, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed