Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 18.10.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження дитини 1-КИ 231184 від 28.04.2009). [PERSON], не бажаючи жити з позивачем та вести спільне господарство на початку весни 2017 року переїхала на нове місце проживання. Згоди між позивачем та відповідачем щодо місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], не має. Ухвалою суду від 06.10.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 10.11.2017 року. 10.11.2017 року судове засідання відкладено на 04.12.2017 року за клопотанням позивача. 04.12.2017 року судове засідання відкладено на 16.01.2018 року за неявкою сторін. 16.01.2018 року в судове засіданні представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки в судове засідання не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, не зявився в судове засідання без повідомленням причини, не подав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, судом, в порядку ст.280-281 ЦПК України ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріали справи, сторони по справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження дитини 1-КИ 231184 від 28.04.2009). Подружжя разом не проживає. Нове місце проживання [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєстровано, місце реєстрації відповідача тим же м.Дніпро, вул..Киргизька, 5а/74, що підтверджено довідкою про склад сімї від 17.08.2017 року. [PERSON], [INFO] проживав за місцем реєстрації м.Дніпро, вул..Киргизька,5/74, навчався в загальноосвітньому навчальному закладі «Ліцей №61». Проте, в серпні 2017 року [PERSON], без згоди позивача, змінила місце проживання та місце навчання дитини, забравши документи із школи. У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON], встановлено, що в квартирі №74 будинку 5А по вулиці у місті Дніпрі створені умови для проживання, навчання,перебування дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. У даному випадку немає жодних обставин (виключних), за яких можливо було б розлучити неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] з батьком і визначити їх місце проживання з матірю, а тому, з урахуванням зазначеного та інтересів дитини, суд вважає за необхідне визначити місцем їх проживання з позивачем. Відповідно до ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Згідно ст.120 ЦПК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Вирішуючи вимоги позивача про встановлення режиму окремого проживання, суд виходить з того, що в провадженні суду перебуває цивільна справа 200/7762/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, отже обидві сторони не мають бажання проживати спільно, однак, доказів того, що сімя сторін остаточно розпалась не має, і встановити такі обставини в заочному порядку розгляду справи суд не може, у звязку з чим, в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial