Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідача з 01.09.2008 року було зараховано курсантом денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року № 1709-р реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ, 09.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір № Ко-20 про підготовку фахівця, згідно якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. З 01.09.2008 року по 28.06.2012 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг, після здобуття вищої освіти відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській області, умови договору навчальним закладом виконано повністю, але наказом від 29.05.2015 року № 274 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням, що є порушенням умов укладеного між сторонами договору. В звязку з цим відповідач зобовязаний згідно умов договору та норм діючого законодавства відшкодувати витрати на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, розмір яких згідно розрахунку витрат становить 33 559 грн.22 коп. Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, та сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлені, до суду надіслано письмове клопотання позивача щодо розгляду справи без участі їх представника, в якому вказано на те, що позивач позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду також не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином згідно положень ст.74 ЦПК України шляхом оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий курєр» за 07.06.2017 року, оскільки інформація про зареєстроване місце проживання відповідача відсутня, причини неявки відповідача суду не невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі не надано, а тому на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України за письмовою згодою позивача суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, згідно наказу № 714 від 26.07.2008 року ректора Київського національного університету внутрішніх справ відповідача [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 2008 року, що стверджується витягом з даного наказу. 09.09.2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора [PERSON] /виконавець/, Головним управлінням МВС України у Київській області в особі начальника /замовник/ та відповідачем [PERSON] було укладено договір № Ко-20 про підготовку фахівця, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом /спеціальністю/ правознавство, що слідує з даного договору. Згідно п.2.1 договору позивач зобовязувався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України; після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати особі документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами. Відповідач на підставі п. 2.3.5 договору зобовязувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку його призначено, і відпрацювати не менше трьох років. А згідно п.2.3.6 договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу ректора Національної академії внутрішніх справ від 28.06.2012 року № 375 «Про черговий випуск курсантів навчально-наукового інституту підготовки слідчих і криміналістів у 2012 році» випускнику [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста, що стверджується витягом з наказу. Відповідно до копії Статуту Національної академії внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України від 17.11.2010 року № 555, академія підпорядкована МВС України, є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації. Академія є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ та [PERSON] управління МВС. З копії Статуту вбачається, що розпорядженням КМ України від 27.08.2010 року № 1709-р Київський національний університет внутрішніх справ реорганізований у Національну академію внутрішніх справ. Згідно п.3.3 Статуту академія має право укладати контракти /договори/ на підготовку фахівців. За положеннями ст.56 Закону України «Про вищу освіту» /в редакції від 17.01.2002 року, чинною на дату укладення договору, втрата чинності з 06.09.2014 року/, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. В судовому засіданні встановлено, що за наказом ГУ МВС України в Київській області від 29.05.2015 року № 274 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції [PERSON] слідчого відділу Білоцерківського міського відділу /з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району/ звільнено у запас за п. 64 «ж» за власним бажанням, що стверджується витягом з вказаного наказу в матеріалах справи. Згідно копії рапорта [PERSON] від 12.05.2015 року, він просив звільнити його з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 18.05.2015 року, а як вбачається з копії його пояснень про причини звільнення, він звільняється у звязку з ненормованим робочим днем, низьким рівнем заробітної плати. Позивач просить суд стягнути з відповідача фактичні витрати, повязані з утриманням його у навчальному закладі. Відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про міліцію» /в редакції на дату звільнення відповідача, втратив чинність з 07.11.2015 року/ курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з п.3 укладеного між сторонами договору, підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з відрахуванням особи з навчального закладу та звільненням з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни /п.3.1/; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання /п.3.2/. Як передбачено п.4 договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв; у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п.п. 3.1-3.3 Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150, зареєстрованого в Мінюсті України 29.05.2007 року за № 547/13814, підставами відшкодування фактичних витрат є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Як встановлено судом, відповідач звільнився зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчального закладу, що згідно умов укладеного між сторонами договору та норм законодавства, на що вказано вище, є підставою для відшкодування ним фактичних витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, які добровільно ним не відшкодовані. Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджено постановою КМ України від 01.03.2007 року № 313, відповідно до п.2 якого відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок витрат позивачем здійснено відповідно до вказаного Порядку, п.5 якого, зокрема, передбачено, що витрати у повному обсязі відшкодовуються за період, що перевищує строк строкової служби, а за період, що зараховується в строк військової служби, різницю між витратами на утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця. Для обґрунтування розміру фактичних витрат позивачем надано довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця щодо лейтенанта міліції [PERSON] за період його навчання з 01.09.2008 року по 28.06.2012 року, згідно якої розмір фактичних витрат становить 33 559 грн.22 коп., з цією довідкою відповідач ознайомлений під розписку. Фактичні витрати , повязані з грошовим забезпеченням, становлять 11 706 грн.15 коп.; продовольчим забезпеченням 9 454 грн.21 коп.; речовим забезпеченням -2440 грн.20 коп.; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв-9 958 грн.66 коп. Розрахунок кожного виду витрат позивачем обґрунтовано у відповідних довідках, які додано до позовної заяви. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом /ст.611 ЦК/. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено і вище в рішенні вказано на те, що між сторонами було укладено відповідний договір на підготовку фахівця, відповідачем договір підписано, що свідчить про те, що з умовами договору він був ознайомлений, які його повністю влаштовували на дату підписання ним договору. Відповідач звільнився з органів внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання за власним бажанням, а тому на підставі укладеного між сторонами договору на положень законодавства, на які вказано вище, з відповідача на користь позивача належить стягнути фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі, в розмірі 33 559 грн.22 коп. За ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши все вищенаведене суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1378 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, та витрати за публікацію оголошення в газеті «Урядовий курєр» про виклик відповідача до суду в сумі 420 грн., які належать до судових витрат, всього 1798 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved