Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що чотирикімнатна квартира [ADDRESS] не приватизована, перебуває в комунальній власності міста та на балансовому обліку управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради. У вказаній квартирі з 2009 року ніхто не проживає, проте зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Не проживання відповідачів у спірній квартирі відповідачів більше десяти років підтверджує факт того, що у відповідачів є інше житло та місце для проживання. Також відповідачі житлом не цікавляться, витрат по його утриманню не несуть, плату за житлово-комунальні послуги не здійснюють, у зв`язку з чим, заборгованість перед КП «ЖЕО № 20» станом на 01.10.2017 складає 9566 грн. 22 коп., перед ТОВ «Дивобуд» станом на 01.10.2017 складає 7245 грн. 59 коп. Спірна квартира є комунальною власністю та після після звільнення мешканців підлягає повторному заселенню громадянами, що перебувають на обліку потребуючих житлових умов за місцем мешкання, разм з цим, відповідачі, без поважних причин, понад шість місяців відсутні за місцем реєстрації, тому на підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, позивач просить суд: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явився. Від представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були сповіщені належним чином, причини своєї нявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Представники третіх осіб відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Дивобуд» у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Житлового кодексу Української РСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] значиться на балансовому обліку Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради, яке відповідно до рішення Криворізької міської ради від 27.06.2018 № 2800, 01 серпня 2018 року передало всі права та обов`язки до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконавчого комітету Криворізької міської ради (а.с. 6). Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за №3973 (а.с. 4) та довідки за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в Дніпропетровській області № 4330/2 (а.с. 12) за адресою [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Відсутність відповідачів у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженим директором ТОВ «Дивобуд» Рудник Л.Б. (а.с. 5), згідно зі змісту якого відповідач відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2009 року не проживають за адресою [ADDRESS] , без поважних на це причин, зі вказаного часу відповідачі квартирою не цікавляться, комунальні послуги, які нараховуються не сплачують. Згідно зі ст. 18 Житлового кодексу Української РСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Відповідно до вимог ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо буде встановлено, що вона не проживає у житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. У силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Вирішуючи питання щодо судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved