Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до АТ «Дельта Банк», в якій просив зобов,язати провести реструктуризацію заборгованості по кредитному договору «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» номер 2606/0708/55-088 від 17 липня 2008 року; зобов,язати провести уточнення розрахунків по кредиту та провести перерахунок заборгованості по кредитному договору «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» номер 2606/0708/55-088 від 17 липня 2008 року; визнати дії АТ «Дельта Банк» в особу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про нарахування пені по кредитному договору «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» номер 2606/0708/55-088 від 17 липня 2008 року незаконними; Зменшити розмір пені, нарахованої АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича по кредитному договору «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» номер 2606/0708/55-088 від 17 липня 2008 року; стягнути з АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича судовий збір та витрати на правову допомогу. Позивач посилався на таке: 17 липня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» номер 2606/0708/55-088, згідно якого позивач отримав 110000,00 доларів США. Строк повернення грошових коштів 17 липня 2018 року. Відповідно до п.2.1 вказаного договору укладено договір іпотеки об,єкта нерухомості, 6 квартири [ADDRESS]. Відповідно до повідомлення від 05 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» було здійснено відступлення права вимоги ПАТ «Дельта банк». Відповідно до повідомлення від 25 липня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» проінформував про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором. Станом на момент отримання даного повідомлення, а саме липень 2012 року заборгованості за вказаним кредитним договором не було. Також на адресу позивача та поручителя не надходив розрахунок заборгованості, що також є підтвердженням відсутності заборгованості за вказаним договором. Фактично вказаний кредитний договір є споживчим кредитом. У зв,язку з виникненням світової фінансово-економічної кризи, неготовності національної економіки України до протидії цій кризі, фінансовий стан позивача суттєво погіршився і він потрапив у скрутне фінансове становище. Враховуючи таку зміну економічних умов неможливо було передбачити при укладенні договору, що сплата відсоткової ставки у розмірі, передбаченому у договору, порушує співвідношення майнових інтересів сторін, на цих підставах позивач просив відповідача надати йому на деякий час кредитні «канікули» з метою поліпшення його фінансового становища, щоб він мав згоду у подальшому своєчасно сплачувати платежі по кредитному договору. Відповідно до листа-відповіді від 18 травня 2015 року номер 05-2111 позивачу було відмовлено. Пунктом 12 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанова Правління НБУ номер 461 від 06 серпня 2009 року, Лист НБУ номер 40-511/3967-13881 від 22 липня 2009 року надає можливість та заохочує комерційні банки здійснювати реструктуризацію заборгованості позичальникам, які виявили таке бажання і не мають можливості сплачувати кредит на попередніх умовах. Також на підставі вищезазначеного 30 липня 2015 року позивачем було подано повторну заяву за вхідним номером 3052855 на адресу відповідача про реструктуризацію власного валютного кредиту, але він не отримав відповіді. Але НБУ по становою Правління від 06 серпня 20098 року номер 461 схвалив Рекомендації щодо роботи банків з позичальниками фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили у скрутне фінансове становище. Відповідно до цих Рекомендацій банки мають разом з позичальниками розробити прийняту для обох сторін програму погашення кредиту ляхом реструктуризації кредиту позичальника, зміни валюти кредиту, тощо. Таким чином, відмовивши в реструктуризації кредитної заборгованості, банком свідомо створено ситуацію, в якій позичальник не зміг би виконати своє зобов,язання по кредиту і всі дії були спрямовані на дискредитацію його як добросовісного позичальника. Посилаючись на вимоги ст.ст. 652, 627 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», позивач зазначає, що відповідач має реструктуризувати заборгованість за вказаним кредитним договором та здійснити перерахування суми пені. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке: дійсно між позивачем ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір від 17 липня 2008 року, на підставі договору про відступлення права вимоги, право вимоги перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Станом на дату переходу права вимоги заборгованість складала 76575,72 доларів США. У подальшому 10 січня 2013 року між відповідачем та позивачем було укладено додаткову угоду номер 3 до кредитного договору, на підставі якої сторони домовились викласти договір у новій редакції, згідно до якого змінений кінцевий термін повернення кредитних коштів, який збільшено до 15 років. Крім того, сторони дійшли згоди про те, що плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 11,9% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови договору належним чином та 16,9% річних у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов,язань, передбачених пп. 5.8, 5.9 цього договору. При цьому сторони відповідно до п.1.1.2 погодили, що встановлення розміру процентної ставки згідно п. 1.1.1 договору є заздалегідь погодженим і не потребує додаткового двостороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору. Представник відповідача зазначає, що незважаючи на порушення позивачем умов договору в частині своєчасної оплати суми кредиту та процентів за його користування у період з березня 2015 року по 02 грудня 2016 року процентна ставка не підвищувалась, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідач зазначає, що відповідно до п.9.1 кредитного договору сторони погодили умову про те. що за порушення позичальником строків оплати платежу по поверненню кредиту або сплати нарахованих процентів за користування кредитом комісій позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної станки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня від суми несплаченого платежу за кожний день такого порушення. Вказана пеня сплачується у разі порушення позивачем строків платежів, передбачених п.п. 1.1, 1.4, 3.3, 3.5 вказаного договору а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позивача від виконання зобов,язання сплатити кредит та проценти за користування ним і комісії за весь час фактичного користування кредитом. Станом на 02 грудня 2016 року заборгованість за вказаним кредитним договором складає 2158008,79 гривень. Також представник відповідача зазначає, що вимоги позивача щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором, укладеним з позивачем є безпідставними, оскільки постановою Правління НБУ від 02 березня 2015 року номер 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року номер 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» , згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та Кадирова В.В. призначено уповноваженою особою. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Положеннями закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не покладається обов,язок здійснення реструктуризації заборгованості, такі дії є виключним правом. Представник позивача зазначає, що позивачем не доведені у судовому засіданні позовні вимоги, не надано доказів на їх підтвердження, вони є необґрунтованими. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за наступних підстав: 17 липня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» укладено кредитний договір номер 2606/0708/55-088 «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості». Згідно даного договору банк надає позичальникові грошові кошти у вигляді кредиту в розміру 110000,0 доларів США на строк до 17 липня 2018 року включно та на умовах, передбачених цим договором. а позичальник зобов,язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов,язання у повному обсязі у терміни, передбачені даним договором. 25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим номером 1306. Станом на дату переходу права вимоги від ВАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта банк» загальна сума невиконаного зобов,язання за Кредитним договором складала 76575,72 доларів США. У подальшому, 10 січня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду номер 3 до вказаного договору, якою було внесено зміни щодо кінцевого терміну повернення кредитних коштів, який було збільшено на 15 років. Крім того, відповідно до п.1.1.1 сторони дійшли згоди, що плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 11,9% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови договору належним чином та 16,9% річних у разі невиконання позичальником будь-якого з зобов,язань, передбачених пп.5.8, 5.9 кредитного договору. При цьому сторони погодили /п.1.1.2/, що встановлення розміру процентної ставки згідно п. 1.1.1 договору є заздалегідь погодженим і не потребує додаткового двостороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору. Як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, не зважаючи на порушення позивачем умов кредитного договору в частині своєчасної оплати суми тіла кредиту та процентів за його користування у період з березня 2015 року до 02 грудня 2016 року процентна ставка не підвищувалась. На підставі п.1.4 кредитного договору сторони погодили умову про те. що повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення кредиту, зазначеного п.1.1 цього договору згідно графіку платежів, наведеного у додатку номер 1 до вказаного договору, який є його невід,ємною частиною, за рахунок кредитора, зазначеного у п.2.1 кредитного договору. У відповідності до п.п. 2.4,2.5,3.1,32,3.3 сторони визначили умови повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Датою погашення кредиту вважається день зарахування коштів на рахунок номер [NUMBER], відкритий у кредитора в повному обсязі. Позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитними коштами, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої п.1.1.1 або п.3.5 вказаного договору, а також комісії, встановленої п.1.3 кредитного договору. Згідно умов кредитного договору /п.п. 9.1 - 9.3/ сторони погодили умови відповідальності позичальника за невиконання або неналежне виконання своїх зобов,язань зам кредитним договором. Відповідно до п.9.1 договору за порушення позичальником строків оплати платежів по поверненню кредиту або сплати нарахованих процентів за користування кредитом, комісії передбачено, що позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу за кожний день такого порушення. Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 1.1, 1.4, 3.3, 3.5 договору, а також будь-яких інших строків платежів. Передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання зобов,язання сплатити кредит та проценти за користування кредитними коштами за весь час фактичного користування кредитом. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов,язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов,язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов,язаний повертати позикодавцеві позику у строк та у порядку, встановлені договором. У разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних йому процентів. У відповідності до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов,язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов,язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов,язання, якщо він не приступив до виконання зобов,язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов,язання. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов,язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами кредитного договору не передбачено право позивача відмовитись від зобов,язань або в односторонньому порядку змінити їх. Як встановлено у судовому засіданні станом на 02 грудня 2016 року позивачем не виконані умови кредитного договору, заборгованість складає 2158008,79 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 65615,19 доларів США, що еквівалентно 1682255,95 гривень; заборгованість за відсотками 13963,87 доларів США, що еквівалентно 358008,62 гривням; пеня, передбачена п. 9.1 кредитного договору в розмірі 117744,22 гривень за період з 03 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року. Тобто на даний час позивач не виконує умови договору, будь-яких пропозицій відповідачеві щодо зміни умов договору чи окремих його частин, до відповідача з боку позивача не надходило. Будь-яких порушень умов договору з боку відповідача суду не надано. У відповідності до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ номер 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини, суд має враховувати положення ч.2 ст.652 ЦК України і виходити з того, що закон пов,язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявності істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Само по собі зростання/коливання курс у іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладенні договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Крім того, на підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року номер 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року номер 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» , згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та Кадирова В.В. призначено уповноваженою особою. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Положеннями закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не покладається обов,язок здійснення реструктуризації заборгованості, такі дії є виключним правом. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року номер 71 про внесенні змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2ц015 року номер 51 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно, а рішенням від 03 серпня 2015 року номер 147 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» продовжено до 02 жовтня 2015 року. На виконання постанови Правління КБУ номер 664 від 02 жовтня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року номер 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта банк» строком з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року призначено уповноваженою особою Фону гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Кадиров Владислав Володимирович. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюють відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку у порядку. Встановленому цим Законом, а ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи. Таким чином. у спорах, пов,язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов,язань перед кредиторами, норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до вказаного Закону на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або призначену ним у встановленому порядку уповноважену особу не покладається обов,язок здійснення реструктуризацію заборгованості. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та зазначити у позовній заяві докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування. У судовому засіданні представник не доказав своїх позовних вимог, тому підстав для їх задоволення немає. На підставі ст.ст. 16, 626 - 629, 1049, 1050, 1054, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Outcome: dismissed