Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь Ніжі [PERSON] 105254 грн., які відповідач сплатив позивачу лише 30 березня 2015 року. У звязку із зазначеним позивач просив стягнути на його користь з відповідача пеню на підстав п. 37.2 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в розмірі 38\~417,71 грн., втрати від інфляції в розмірі 53\~679,54 грн., 3% річних в розмірі 4 282,25 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з її перебуванням у відпустці, проте враховуючи, що справа перебуває в провадженні суду з травня 2016 року, судовий розгляд справи неодноразово відкладався в тому числі за заявами представника відповідача, а в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позову, в яких представник відповідача також заявляє про застосування строку позовної давності до вимог Ніжі [PERSON], суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, надані позивачем, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі Як встановлено судом, в листопаді 2013 року Ніжі [PERSON] звернувся до Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів, який рішенням суду від 19 лютого 2014 року був задоволений частково, а саме: з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь Ніжі [PERSON] стягнуто грошові кошти в сумі 164\~142, 89 грн., з яких борг в сумі 105254,00 грн., пеня у відповідності до п. 37.2 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за період з 30 жовтня 2012 року по 30 жовтня 2013 року в сумі 38 522,96 грн., 3% річних в сумі 10 156,29 грн. та сума з урахуванням індексу інфляції 10 209,64 грн. /а. с. 7-8/. Рішення вступило в законну силу 08 жовтня 2014 року. Вказане судове рішення було виконано ПАТ КБ «Приватбанк» 31 березня 2015 року, що підтверджується випискою за особовим рахунком, копію якої надано позивачем /а. с. 13/ та не заперечувалось представником відповідача. Ніжі [PERSON] у серпні 2015 року звернувся до Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені, інфляційних втрат та 3-х % річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, стягнутого з відповідача на користь позивача рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року. Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2015 року було відкрито провадження за вказаним позовом /а. с. 9/, проте ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2015 року ухвалу Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2015 року було скасовано /а. с. 10/ та ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року позов Ніжі [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені, інфляційних втрат та 3-х % річних був повернутий позивачу /а. с. 11, 12/. Положеннями ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до вимог п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог у звязку з чим вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача пеню на підставі п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в розмірі 38\~417,71 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 4\~274 грн. та інфляційні втрати в розмірі 53\~679,54 грн. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що розмір несвоєчасно виконаного грошового зобовязання становить 105\~254 грн., період для визначення розміру пені становить 31 березня 2014 року 30 березня 2015 року; період для визначення розміру інфляційних втрат та 3-х% річних становить з 21 листопада 2013 року (дата звернення позивача до суду з позовом, який був задоволений рішенням суду від 19 лютого 2014 року) по 30 березня 2015 року (дата фактичного виконання відповідачем судового рішення від 19 лютого 2014 року), що складає 494 дня, а також з урахуванням індексів інфляції за вказаний період: Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, % листопад місяць 2013100.2 грудень місяць 2013100.5 січень місяць 2014100.2 лютий місяць 2014100.6 березень місяць 2014102.2 квітень місяць 2014103.3 травень місяць 2014103.8 червень місяць 2014101.0 липень місяць 2014100.4 серпень місяць 2014100.8 вересень місяць 2014102.9 жовтень місяць 2014102.4 листопад місяць 2014101.9 грудень місяць 2014103.0 січень місяць 2015103.1 лютий місяць 2015105.3 березень місяць 2015110.8 Таким чином розмір інфляційних втрат становить 53\~950,68 грн., тому суд задовольняє позов в цій частині в межах позовних вимог. При цьому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до даних позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Положеннями ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. ПАТ КБ «Приватбанк» було виконано судове рішення щодо сплати Ніжі [PERSON] 105\~254 грн. 31 березня 2015 року, тим самим відповідач в зазначену дату вчинив дії, які свідчать про визнання ним свого боргу перед позивачем, а отже строк позовної давності перервався та почав перебіг заново. Позивач в серпні 2015 року звернувся до Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до відповідача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3-х % річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, стягнутого з відповідача на користь позивача рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року, який в подальшому був повернутий Ніжі [PERSON], та до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з цим позовом позивач звернувся у травні 2016 року, тобто в межах однорічного строку, передбаченого ч. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Таким позовні вимоги Ніжі [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial