overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 22.07.2006 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] [INFO], спільне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім»ю, також вони втратили почуття поваги та любові одне до одного, шлюбні відносини фактично припинені, примирення між ними неможливе, а тому він просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказано на те, що позовні вимоги він підтримує. Відповідач також надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 22.07.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю вони не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, із заявою щодо відновлення їй дошлюбного прізвища не зверталася, а тому суд вважає за можливе залишити їй прізвище -[PERSON]. Витрати по сплаті судового збору позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 22 листопада 2011 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. Перебуваючи у шлюбі, вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, на даний момент сім'я фактично розпалася, спільне господарство не ведуть. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує. Відповідач в судовому засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов визнає повністю, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки визнання позову відповдачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 22 листопада 2011 року Дніпровською сільською радою Білозерського району Херсонської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідача змінено на «[PERSON]». Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Дніпровською сільською радою Білозерського району Херсонської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, сторони являються батьками [PERSON], [INFO]. Сторони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. За таких обставин, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволено в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 105, ст.ст.110-112, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 23.07.1994 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя та ведення спільного господарства, між ними почали виникати сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, він має намір узаконити свої стосунки з іншою жінкою, а тому позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнала, щодо розірвання шлюбу не заперечувала. Згідно з п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 23.07.1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження, поясненнями сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено і сторонами не заперечується, що вони на даний час проживають окремо, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Отже, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 23.09.1978 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають, останнім часом між ними почали виникати сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони втратили почуття та повагу один до одного, примирення між ними неможливе, а тому він просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнала, щодо розірвання шлюбу не заперечує. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 23.09.1978 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, поясненнями сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено і сторонами не заперечується, що між ними дійсно відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю вони не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Отже, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, який змінював прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. За згодою позивача судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. покладається на нього.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 25.01.1992 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають, сімейне життя не склалося, останнім часом між ними почали виникати сварки, непорозуміння, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, вони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому він просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнала, щодо розірвання шлюбу не заперечує. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 25.01.1992 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не мають, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, поясненнями сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено і сторонами не заперечується, що вони тривалий час проживають окремо, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю не мають, майнові спори між ними відсутні. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Отже, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. Згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду позивачем сплачено 243 грн.60 коп. судового збору, але ці витрати він залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 25.06.1993 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого неповнолітніх дітей не мають, сімейне життя не склалося, вони припинили сімейно-шлюбні відносини, причиною цьому стали постійні непорозуміння між ними, які призвели до того, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказано на те, що позовні вимоги він підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 25.06.1993 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, а тому суд вважає за можливе залишити їй прізвище-Антипчук, оскільки заяв про це до суду не надходило. Витрати по сплаті судоовго збору позивач залишає за собою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 26.03.2013 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просив суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем було надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказано на те, що позовні вимоги він підтримує. Відповідач також надала до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 26.03.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства вони не ведуть, наміру зберігати сім'ю не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON], на що вона вказала в поданій до суду заяві. Судові витрати по справі позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 26.04.1980 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітніх дітей, спільне життя не склалося, у їхніх стосунках відсутні повага та взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сумісне життя, між ними виникають сварки, непорозуміння, що і призвело до припинення шлюбних відносин, збереження шлюбу він вважає неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказано на те, що він позов підтримує. Відповідач також надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 26.04.1980 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітніх дітей, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сімю вони не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, але на відновлення дошлюбного прізвища не вказала, а тому суд вважає за можливе залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved