Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

позивач звернувся до з позовом, в якому, з урахуванням уточненених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по Договору банківського вкладу (депозиту) № 00006004689910 від 02.12.2013 р. у розмірі 33033,77 грн., що включають відсотки нараховані за його розрахунком на банківський вклад з 01.03.2015 р. по 11.06.2015 р. у сумі 3753,67 грн.; індекс інфляції за час прострочення з 07.12.2014 р. по червень 2015 р. в розмірі 28154,37 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 1125,83 грн. та сплачені судові витрати в розмірі 683,24 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору банківського вкладу не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення коштів депозиту після закінчення строку дії договору. Враховуючи, що на його звернення щодо повернення суми вкладу та нарахованих процентів, відповідач не відреагував, просить стягнути суму вкладу з відповідача в примусовому порядку. Крім того, в зв'язку з простроченням Відповідачем повернення належних позивачу коштів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з Відповідача індекс інфляції, нарахований на суми боргу, 3% річних від простроченої суми заборгованості. В судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав письмові заперечення на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи, в яких зазначив, що в зв'язку з запровадженням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у відповідача тимчасової адміністрації, вимоги позивача щодо повернення суми вкладу та нарахованих процентів на даний час є безпідставними, так як вказані суми підлягають сплаті в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В додаткових запереченнях на позовну заяву зазначив, що 11.06.2015 р. позивачу через відділення Ощадбанку в повному обсязі виплачена сума заборгованості в розмірі 53817,52 грн., що включає суму вкладу та нараховані на нього проценти за розрахунком відповідача, оскільки, наведений позивачем розрахунок є помилковим. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.12.2013 між Сторонами було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) № 00006004689910 на суму 90000,00 грн., строком до 07.12.2014 р., із процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 22 %. Згідно п. 1.10 вказаного договору вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок Вкладника з використанням платіжної картки [NUMBER], що відкритий в установі Банку. 08.12.2014 в зв'язку з закінченням строку дії договору банківського вкладу Позивач звернувся до Відповідача із заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів, яка станом на день звернення до суду Відповідачем не задоволена. Відмова обґрунтована відсутністю коштів в банкоматах та касі банку. Разом з тим, в період 08.12.2014 р. по 03.03.2015 р. з розрахункового рахунку [NUMBER] в якості повернення суми та відсотків, нарахованих на банківський вклад, позивачем частково отримано 54056,55 грн., а 11.06.2015 р. позивачу через відділення Ощадбанку виплачена сума заборгованості в розмірі 53817,52 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України договір банківського рахунку закривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок. Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідачем суду не були надані докази надання будь-яких відповідей на звернення позивача щодо повернення його грошових коштів, з яким останній звернувся 08.12.2014, тобто задовго до введення тимчасової адміністрації. Лише 11.06.2015 р. позивачу через відділення Ощадбанку виплачена сума заборгованості в розмірі 53817,52 грн. Таким чином, Відповідач ПАТ «Дельта Банк», порушуючи умови укладеного договору та вимоги ст. 1074 ЦК України, не повернув позивачу вчасно суму вкладених ним коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-140цс13, викладеної у постанові від 25.12.2013 року, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, оскільки зобов'язання банком щодо повернення грошових коштів вчасно відповідачем виконані не були, позивач має право на отримання 3% річних за невиконання грошового зобов'язання та інфляційних втрат, які позивач нарахував з моменту письмового звернення до банку за грошовими коштами з 07 грудня 2014 року до червня 2015 року. Відмова банку у виплаті грошових коштів з поточного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору. Щодо вимог позивача про сплату нарахованих за його розрахунком процентів, то суд дані вимоги вважає безпідставними, оскільки 11.06.2015 позивачу через відділення Ощадбанку виплачена заборгованість в розмірі 53817,52 грн. з урахуванням нарахованих процентів станом на 7 грудня 2014 р. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Однак пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Таким чином, доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що на час розгляду справи в суді, постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, суд вважає необґрунтованими. Враховуючи, що позивач з грудня 2014 року звертався із заявами до банку про повернення коштів, тобто задовго до введення в банку тимчасової адміністрації, з позовом також звернувся до введення тимчасової адміністрації, тому суд вважає, що положення ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до спірних правовідносин не застосовуються. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодування позивачу понесені судові витрати в загальному розмірі 683,24 грн.

Outcome: partial