Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі договору купівлі-продажу йому належить частина житлового будинку, а саме [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований сам позивач, та відповідач, яка являється його дочкою. В зв'язку з тим, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад 9 років, не несе жодних витрат по утриманню майна, не бажає добровільно виписатися, то позивач просить суд визнати її такою, що втратила право на користування цим житлом. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, жодних клопотань чи заперечень суду не подала, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.1982р. (а.с.12-13). Як вбачається з довідки наданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про місце проживання та склад сім'ї № [NUMBER] від 26.09.2018 року, в зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. (а.с.7а) Позивач суду пояснив, що відповідач по справі [PERSON] являється його дочкою, яка зареєстрована в будинку позивача з 25.10.1994року, проте більше 7-и років не проживає в цьому помешканні. Відповідач не приймає жодної участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг, та її реєстрація в помешканні спричиняє незручності позивачу і додаткові витрати. Згідно акту про фактично проживаючих осіб від 27.09.2018року, вбачається, що в [ADDRESS] кількість фактично проживаючих із числа зареєстрованих осіб 1 чол., а саме [PERSON]. [PERSON] з 2012року в даному помешканні відсутня. Зазначене, також, було підтверджено в судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, та суду показали, що відповідачка не проживає в [ADDRESS] більше 7-и років. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписівст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідача можливо визнати такою, що втратила право на користування зазначеним житлом. Доказів які б спростовували зазначені висновки суду - не надано. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved