Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 20.06.2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» було укладено кредитний договір №36/в. Одним із істотних умов договору були: загальна сума кредиту - 14139,64 Євро, відсотки за користування кредитом - 11% на рік, винагорода за надання фінансового інструменту - 0,00% від суми виданого кредиту, винагорода за обслуговування кредиту - 18,38 Євро, сума щомісячного платежу - 250 Євро. Ним було виконано всі вимоги договору, а саме: підписано договір застави, предмет застави застраховано, кредитні кошти використано за цільовим призначенням, надано до банку відповідні документи, щомісячно здійснено відповідні платежі. Проте, 11.11.2008 року до нього було направлено листа банку із повідомленням про те, що відсоткова ставка за користування кредитом буде піднята в односторонньому порядку банком до 17,5% річних. Таке рішення банк мотивував постановою НБУ №107 від 21.04.2008 року, зазначивши,що це викликано зростанням вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, а також відповідним п.3.2.8 кредитного договору. Оскільки підняття відсоткових ставок банком в односторонньому порядку створило умови, за яких він не в змозі був оплачувати підвищену відсоткову ставку за кредитом, він відмовився підписувати додаткову кредитну угоду про підняття ставки до 17,5% та сплачував кошти за попередніми умовами договору за ставкою 11%. В листопаді 2014 року він звернувся до банку з проханням надати йому розрахунки на погашення кредиту, строк якого завершувався 19.06.2015 року та після отримання розрахунків з'ясував, що банк в односторонньому порядку за умовами додаткової кредитної угоди, починаючи з листопада 2008 року перейшов на перерахування кредитних коштів за ставкою 17,5% без повідомлення про це позичальника, не надавши йому копію додаткової кредитної угоди. Таким чином, в результаті підвищення банком процентної ставки в односторонньому порядку борг по тілу кредиту склав 7120 Євро, замість близько 3600 Євро. На цю різницю банком нараховувались штрафні санкції та пеня. З урахуванням зазначеного, посилаючись на незаконність підвищення банком процентної ставки в односторонньому порядку, дискримінаційну умову договору в цій частині по відношенню до позичальника, позивач просив суд визнати додаткову угоду до кредитного договору №36/в від 20.06.2008 року недійсною та зобов'язати відповідача та його правонаступників здійснити перерахування заборгованості відповідно до судового рішення. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ніякої додаткової угоди до кредитного договору між банком та позивачем не укладалось, підвищення процентної ставки відбулось відповідно до умов укладеного 20.06.2008 року кредитного договору. Також посилався на пропуск позивачем строку для звернення до суду з позовом та просив застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.06.2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочена назва ВАТ «ВіЕйБі Банк), а після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», було укладено кредитний договір №36/в, відповідно до умов п.п.1.1,1.2,1.3 якого банком було надано позивачу грошові кошти в сумі 14139,64 Євро, на строк до 19.06.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11% річних. 11.11.2008 року банком на адресу позичальника було направлено листа, в якому останній повідомлявся про те, що враховуючи підвищення облікової ставки Національного банку України, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України та у відповідності до умов кредитного договору №36/в від 20.06.2008 року, банк змушений ініціювати підвищення процентної ставки за договором до 17,5% річних, починаючи з 21.11.2008 року. В зв'язку з цим, позичальнику пропонувалось підписати додаткову угоду до кредитного договору та надати підписаний примірник до банку не пізніше 21.11.2008 року. Також було роз'яснено, що згідно умов кредитного договору, в разі відмови від підвищення процентної ставки, позичальник зобов'язаний не пізніше 21.11.2008 року повернути банку існуючу заборгованість за кредитом, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі. На вказану пропозицію [PERSON] на адресу банку було направлено відповідь, відповідно до змісту якої останній заперечував проти підвищення процентної ставки, посилався на належне виконання ним умов договору та своєчасності здійснення платежів, зазначивши, що в подальшому свої обов'язки буде виконувати відповідно до умов укладеного кредитного договору. Згідно п.3.2.8 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено право банку ініціювати внесення змін та/або доповнень до цього договору. Пунктом 5.1 кредитного договору було передбачено, що в разі настання події, незалежної від волі сторін, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, у тому числі у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, внаслідок прийняття компетентними державними органами України законів або підзаконних нормативних актів, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, останній має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування кредитом. Порядок вирішення питання щодо зміни розміру процентної ставки визначений в пп.5.1.1-5.1.3 кредитного договору. Так, п.5.1.1 договору передбачено, що про зміну процентної ставки за користування кредитом, банк зобов'язаний повідомити позичальника листом з повідомленням на адресу, що вказана в ст.8 цього договору, або на іншу письмово повідомлену позичальником адресу, не пізніше ніж за 10 банківських днів до дати початку її застосування, а також надати для укладення проект відповідної додаткової угоди до кредитного договору. Десятиденний термін починає спливати з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом позичальникові. Пунктом 5.1.2 договору передбачено, що в разі незгоди з запропонованим банком розміром процентної ставки, позичальник зобов'язаний протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, повернути банку існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції в повному обсязі та інші платежі за цим договором. Пунктом 5.1.3 договору сторони погодили наступний порядок зміни розміру процентної ставки за користуванням кредитом. Позичальник, отримавши повідомлення банку про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, підписує додаткову угоду до кредитного договору та направляє її на адресу банку. У випадку, якщо позичальник протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом не здійснив дій, передбачених п.5.1.2 договору, новий розмір процентної ставки за користування кредитом вважається таким, що погоджений із позичальником. Пунктом 7.5 кредитного договору передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору набувають чинності тільки за умови укладення в письмовій формі та підписання сторонами, крім випадків, передбачених п.п.5.1.2,5.2 цього договору. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до ст.ст.536,1054, ч.1 ст.1055 ЦК України, необхідною істотною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, щодо якої сторони повинні дійти згоди у письмовій формі. Відповідно до ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Стаття 643 ЦК України визначає момент укладення договору за пропозицією, в якій вказано строк для відповіді. Такий договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Як встановлено судом під час розгляду справи, додаткова угода до кредитного договору щодо зміни розміру процентної ставки, проект якої направлявся банком позивачу для підписання з листом від 11.11.2008 року та вимогу про визнання якої недійсною заявлено позивачем, останнім підписано не було та вона фактично не укладалась. А підвищення розміру процентної ставки було здійснено банком у відповідності до умов п.п.5.1.2,5.1.3 кредитного договору. Під час розгляду справи позивачу пропонувалось вирішити питання щодо уточнення позовних вимог. Однак, останній таким правом не скористався, наполягаючи на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням зазначених вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в частині заявлених вимог про визнання недійсною додаткової угоди. В зв'язку з цим, а також враховуючи, що умови укладеного між сторонами кредитного договору недійсними не визнавались, не підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання відповідача здійснити перерахування заборгованості позивача за кредитним договором. Крім того, вказана вимога позивачем не конкретизована та не містить посилань за яких умов та період підлягає здійсненню перерахунок заборгованості. Таким чином. в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. Сплачені позивачем при подачі позову судові витрати слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed