Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач по справі, яка є матір`ю їхнього сина [PERSON] [INFO] , чинить перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною. Після припинення між сторонами шлюбних відносин, їхній син проживає з відповідачем, яка часто забороняє батьку спілкуватися з дитиною, маніпулює можливістю вирішувати, коли і скільки позивач буде бачитися з сином. А тому, позивач просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні батька з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , наступним чином : особисті побачення кожної першої середи місяця з 11:00 до 19:00, кожної другої та четвертої неділі місяця з 11:00 до 19:00, кожної третьої п`ятниці та суботи з 11:00 до 19:00 без присутності матері; один тиждень на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері. Кожного четвертого листопада особисте побачення з 11:00 до 16:00. За 24 години до початку побачення повідомляти про бажання замінити час та день поточного побачення із зазначенням відповідної дати та часу. Зобов`язати відповідача здійснювати дані повідомлення через смс на телефонний номер позивача, або електронну пошту. 16.12.2020 року відкрито провадження у даній справі в загальному порядку. Судом залучено в якості третьої особи - Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради та зобов`язано третю особу надати висновок по вирішенню даного спору. 27.01.2021 року закрито підготовче провадження по даній справі. В судовому засіданні позивач підтримав позов, не заперечив уточнення графіку побачень з дитиною. Відповідач позов визнала частково. Представник третьої особи, згідно довіреності в справі, підтримала позов частково, у відповідності до Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.03.2021року. Заслухавши пояснення сторін по даній справі, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження /серія [NUMBER] / (а.с.8). Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , (а.с.7). Відповідач зареєстрована в [ADDRESS] та проживає в [ADDRESS] . Дитина сторін проживає разом з матір`ю, відповідачем по справі (а.с.22). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу Білоцерківського міськрайонного суду від 26.08.2019 року по справі № 357/6603/19, позивач сплачує на користь відповідача аліменти на утримання свого сина в розмірі ? частини всіх видів доходів (а.с.10,12,14). Позивач за місцем роботи характеризується виключно позитивно (а.с.11). Згідно рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.03.2021 року за № 207 щодо вирішення судового спору про визначення порядку участі батька у вихованні сина, орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON] [INFO] : перша та третя середа місяця з 12:00 до 18:00, друга та четверта неділя місяця з 12:00 до 18:00 (а.с.72). В судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснив, що його колишня дружина постійно перешкоджає йому в побаченнях із сином, вигадує різні причини, маніпулює дитиною та вважає, що лише вона вирішує коли, де і скільки батько може спілкуватися з сином, відповідач іноді забороняє зустріч, не дозволяє побачення батьку з дитиною без присутності матері. Позивач проживає і працює віддалено від місця проживання свого сина, а тому бажає чітко визначити графік побачень з дитиною, оскільки любить свого сина, бажає приймати участь у його вихованні та вважає, що зустрічі з дитиною мають проходити без присутності матері дитини. Відповідач суду пояснила, що не заперечує і не перешкоджає позивачу зустрічатися і спілкуватися з сином. Однак, наполягає, щоб зустрічі з дитиною та відпочинок відбувалися в її присутності, оскільки мали місце випадки недбалого та безвідповідального ставлення батька до сина. Іноді відповідач заперечувала побачення з сином, оскільки він хворів. Відповідач не заперечує встановити графік побачень позивача з дитиною для виховання та спілкування, але за умов, що всі зустрічі мають відбуватися в присутності матері дитини. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що з урахуванням обставин даної справи, з урахуванням віку дитини, перший період, можливо рік, побачення батька з дитиною можуть відбуватися в присутності матері, але в подальшому слід сприяти дитині в особистому спілкуванні з батьком. Батьки є рівними в своїх правах по відношенню до дитини, а тому заборона в особистому спілкуванні порушує права батька, і як наслідок, порушує права і інтереси дитини. Під час вирішення даної справи суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейним Кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто поживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку та стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд погоджується з висновком виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина. При цьому, суд зауважує, що зустрічі батька з сином не повинні відбуватися виключно за бажанням дитини, чи матері. Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд враховує, у першу чергу, інтереси дитини, які, наразі, не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. З урахуванням віку малолітнього [PERSON] , його думка стосовно спірного питання не з`ясовувалася. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що син може не бажати зустрічатися з батьком, а також, відповідач неодноразово вказувала, що не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, але наполягає на обов`язковій своїй присутності при спілкуванні батька з дитиною. Суд зауважує, що такі умови відповідача порушують права позивача та права дитини на особистий контакт з одним із батьків. Мати дитини наділяє себе пріоритетним правом розпоряджатися та забезпечувати спілкування й виховання дитини, порушуючи принцип рівності прав батьків відносної дитини. Такі дії відповідача суперечать забезпеченню найкращих інтересів дитини. Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною, виключно, бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Такий висновок зроблено Верховним Судом у справі №138/96/17. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, встановленим в судовому засіданні обставинам, суд приходить до висновку, що між сторонами існує спір, який унеможливлює домовленість між ними щодо виховання малолітнього [PERSON] . Встановленим є те, що позивач не самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, цікавиться життям сина, його здоров`ям, розвитком, бажає приймати участь у його вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, розвитку, належному відпочинку. А тому, суд вважає за можливе визначити для [PERSON] порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . Однак, запропонований позивачем порядок побачень, на думку суду, не в інтересах дитини, оскільки встановлення судом проведення всіх днів народження дитини, лише, з батьком, призведе до порушення прав та інтересів дитини і інших осіб. Крім того, суд враховує вік дитини, можливе тимчасове відвикання дитини від батька в зв`язку з віддаленістю його місця проживання, а тому, погодження часу побачень батька з дитиною має бути попередньо обговорено з матір`ю дитини, і перший період зустрічей має відбуватися в присутності матері, саме для налагодження, на майбутнє, стабільного й здорового психоемоційного зв`язку дитини з батьком. Суд вважає за потрібне попередити батьків дитини, про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини лише в її інтересах. З огляду наведеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наведених вище підстав. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. Враховуючи наведене та

Outcome: partial