Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що 03.08.2010 року між ним та ТОВ «УСП Україна» було укладено договір №011252 про надання послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу орієнтованою вартістю товару - 275 000 гривень через «Українську Соціальну програму», організовану відповідачем, базуючись на принципі взаємодопомоги учасників «Української Соціальної програми». За договором товариство зобов»язалось надати учаснику УСП такі послуги: зареєструвати учасника УСП, організувати і проводити розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного товару, надавати інформацію щодо результатів розподільчих актів виключно учаснику УСП по даному договору, організовувати та створювати умови для придбання товару учасником УСП, здійснювати оплату товару та забезпечувати отримання товару учасником УСП та інші послуги. При цьому учасник УСП зобов»язується сплатити комісійну плату 25%, щомісячно сплачувати чисті платежі, за рахунок яких товариство здійснює оплату товару, дотримуватись умов діяльності УСП, отримати товар в порядку, передбаченому у додатку №2 та інше. При підписанні договору на виконання п. 3.1 ст. 3 договору позивачем на користь відповідача було сплачено 55 000 гривень комісійної плати. Протягом наступних трьох місяців [PERSON] сплачував платіж у сумі 5 000 гривень з метою отримання кредиту відповідно до того, як пояснювалось позивачу менеджером. З 11.01.2011 року по 06.06.2011 року позивач щомісячно сплачував 2 291 гривню 66 копійок, що передбачено договором, однак очікуваного кредиту на покупку товару [PERSON] так і не отримав по сьогоднішній день. Відповідно до умов діяльності програми «УСП» комісійна плата - це плата, яка покриває витрати, що зазнало товариство у зв»язку зі вступом та реєстрацією учасника до УСП, а також покриває витрати, що зазнає товариство у зв»язку з передачею товару учаснику УСП. При підписанні договору ніяких витрат крім вартості бланків договору з боку відповідача не було. У ст.8 Умов діяльності програми УСП не зазначені витрати, які несе товариство у зв»язку з передачею товару учаснику УСП, а зазначено, що всі витрати, податки і/або мита, необхідні для реєстрації товару та оформлення гарантій повинен сплатити учасник УСП. Таким чином, відповідач фактично ніяких витрат не несе. Крім того, позивач повинен був сплачувати відповідачу щомісячно плату за послуги товариства в організації діяльності програми УСП у вигляді адміністративних витрат. Як зазначає в позові [PERSON], відповідно до ст.ст. 5,6 рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття такого рішення є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар, є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. Позивач вважає, що порушується його право як споживача, оскільки при розірванні договору з учасника УСП утримується штраф у вигляді трьох чистих платежів і відповідач не відшкодовує йому сплачені ним комісійну плату та адміністративні витрати ні за яких умов, що порушує положення Закону України «Про захист прав споживачів». До того ж, при розірванні договору для самого відповідача ніяких негативних наслідків взагалі не передбачено. Позивач вважає, що умови договору та додатку №2 несправедливі по відношенню до нього, як до споживача послуг, вбачаються явно невигідні споживачу договірні умови, які відповідач сформулював в односторонньому порядку, чим створив істотний дисбаланс між правами і обов»язками сторін за договором на свою користь і не врахував при цьому інтересів позивача. Крім того, [PERSON] вважає нікчемним положення п.8.2 ст.8 договору щодо дійсності намірів товариства при його укладанні. Позивач зазначає, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність, в якій вбачається наявність утворення, експлуатації, сприяння розвитку пірамідальної схеми, оскільки програма УСП формується виключно на коштах її учасників, без залучення коштів товариства. За період з 03.08.2010 року по 06.06.2011 року позивачем на виконання договору сплачено на розрахунковий рахунок відповідача 86 455 гривень 98 копійок, з яких 55 000 гривень комісійної плати. Позивач просить визнати статтю 5 договору №011252 про надання послуг від 03.08.2010 року, п.9.3 та п.9.2 ст.9 Додатку №2 від 03.08.2010 року до договору №011252 недійсними, стягнути з відповідача на користь позивача 55 000 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з урахуванням доповнень від 20.01.2014 року, просили позов задовольнити, не заперечували проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача неодноразово в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності і постановити заочне рішення. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 03.08.2010 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «УСП Україна» укладено договір №011252 про надання послуг (а.с. 7-10), предметом якого є надання учаснику УСП послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу через «Українську соціальну Програму», організовану товариством, базуючись на принципі взаємодопомоги учасників УСП. За договором вартість товару визначена в розмірі 275 000 гривень. Відповідно до п.6.1. ст.6 договору Додатки №1 і №2 є невід»ємними складовими частинами договору №011252 від.03.08.2010 року. Додаток №1 - анкета учасника УСП, додаток №2 - умови діяльності програми УСП. Як вбачається з квитанції №5 від 03.08.2010 року позивачем сплачено комісійну плату у розмірі 55 000 гривень за договором №011252 від 03.08.2010 року відповідачу (а.с.11). Стаття 5 договору має назву «Гарантії виконання договору» і включає 4 пункти (а.с.7 зв.). Пункт 5.1 передбачає, що за порушення, невиконання або неналежне виконання взятих за даним договором зобов'язань сторони несуть відповідальність один перед одним згідно з умовами даного договору (додатків до нього) та нормами чинного законодавства України. Пункт 5.2. передбачає, що окрім гарантій, передбачених у додатку №2 до цього договору, товариство гарантує право учасникам УСП на одержання товару, зазначеного в додатку №1, за умови виконання учасником УСП всіх зобов'язань за цим договором, а також укладення договору застави по оплаченому товару. Пункт 5.3 передбачає, що при вирішенні суперечок учасник УСП повинен додержуватись норм етики і культури та не вживати заходів, що можуть зашкодити репутації товариства та програмі, а в разі вчинення вищезазначених заходів він може бути виключений з числа учасників УСП, а кошти повертаються учаснику УСП з вирахуванням понесених товариством збитків та п.п. 9.2 і 9.3 статті 9 додатку №2 до договору. У пункті 5.4 зазначено, що підписання цього договору, а також додатків до нього, є свідченням того, що сторони повністю розуміли усі визначення, умови та зміст договору та додатків до нього. З моменту підписання цього договору громадянин/юридична особа набуває статусу учасника УСП. Товариство гарантує оплату та передачу товару протягом дії договору. Термін дії договору з 03.08.2010 року по 03.07.2020 року. Пунктом 9.2 статті 9 додатку №2 до договору №011252 від 03.08.2010 року (а.с.10) передбачено, що, враховуючи те, що сплачені кожним учасником УСП чисті платежі були використані для оплати товарів, які були передані відповідним учасникам УСП, товариство може здійснити повернення сплачених чистих платежів учаснику УСП, що розірвав договір, по мірі повернення платежів учасниками УСП, які вже отримали товар. У цьому випадку товариство здійснює повернення чистих платежів, сплачених учасником УСП, що розірвав договір за такою процедурою: а) із загальної суми сплачених чистих платежів утримується штраф у вигляді трьох чистих платежів. Поверненню підлягає сума, яка отримана в результаті описаного вище розрахунку. Згідно з п. 9.3 статті 9 додатку №2 до договору №011252 від 03.08.2010 року при розірванні договору товариство не відшкодовує учаснику УСП сплаченні ним комісійну плату ні за яких умов. Позивач та його представник в судовому засіданні стверджували, що стаття 5 договору №011252 від 03.08.2010 року та пункти 9.2 і 9.3 статті 9 додатку №2 до договору №011252 від 03.08.2010 року є несправедливими, оскільки всупереч добросовісності, їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, а включення їх до договору є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». А тому, відповідно до п.п. 1, 5 ст. 203, ст. 215, 216 ЦК України ці положення позивач просить визнати недійсними. Позивач та його представник не зазначили і не змогли пояснити в судовому засіданні в чому полягає несправедливість положень статті 5 договору, яка називається «Гарантії виконання договору», адже в статті йдеться про відповідальність кожного з сторін договору за порушення, невиконання або неналежне виконання взятих за даним договором зобов'язань, про гарантії товариства щодо оплати і передачі учаснику УСП товару за умови виконання ним зобов'язань за договором, тощо. Пункти 9.2 і 9.3 статті 9 додатку №2 до договору стосуються умов розірвання договору і повернення товариством сплачених платежів. Позивач, підписуючи договір №011252, ознайомився з його змістом і змістом додатків до нього, в тому числі ознайомився з пунктами 9.2 і 9.3 додатку №2 до договору, поставивши про це свій підпис, а отже погодився з умовами повернення внесених коштів у разі розірвання договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оспорюваний договір містить усі істотні умови договору, що визначені цивільним законодавством, укладений в письмовій формі дієздатними особами, а сторони діяли вільно, на власний розсуд визначаючи його умови, досягли згоди з усіх істотних умов. Твердження про несправедливість умов вказаних позивачем статті і пунктів договору, порушення принципу рівності сторін договору є безпідставними, надуманими та такими, що не підтверджуються жодними доказами. Положення вищевказаних статті та пунктів договору не суперечать чинному законодавству України, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов в судовому засіданні не доведений, а тому не підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 6, 203, 215, 216, 627, 638 ЦК України,

Outcome: dismissed