Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що судовим наказом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.02.2019 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] звернула до виконання виконавчий лист, шляхом подання відповідної заяви до Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг, на підставі якого було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості з аліментів, що надана державним виконавцем, заборгованість позивача станом на квітень 2019 року становить 14408,10 грн. Разом з цим, позивач вважає, що не може сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі, оскільки 21.01.2007 його було засуджено до 14 років позбавлення волі, з яких він відбув 10 років 9 місяців 19 днів. У зв`язку з наявністю судимості, він втратив можливість працевлаштуватися на постійне місце роботи, не отримує постійних доходів чи (або) заробітку. У зв`язку з непостійним виконанням робіт, що стосуються перевезенням пасажирів у службі таксі, відсутністю власного житла, автомобіля, враховуючи отримання від держави компенсації як фізичній особі, яка надає послуги, позивач просить суд: зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі судового наказу у справі №216/6426/18 від 14.02.2019, на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим наказом законної сили, до досягнення дитиною повноліття щомісячно, на тверду грошову суму в розмірі 1500,00 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову та надала до суду відзив, який обґрунтовувала тим, що суд має право, але не зобов`язаний зменшувати розмір аліментів на утримання дитини. Вона заперечує проти зменшення розміру аліментів, так як виховує сина самостійно, дитині на теперішній час сімнадцять років, витрати на його потреби зростають, оскільки йому необхідно здобувати освіту, і всі витрати щодо його утримання покладено на неї. Крім епізодичної сплати аліментів (квітень 2019 року, травень 2019 року, липень 2019 року), позивач жодної участі у житті сина не приймає, не купує одяг, приладдя для здобуття освіти, не забезпечує лікування, відпочинок та інше. Разом з цим, відповідач просить звернути увагу на те, що позивач заявляє, що не має постійного заробітку, проте відповідно до доказів, що надаються до відзиву вбачається, що позивач веде досить забезпечене життя, виїжджає на полювання, що є досить кошторисним видом відпочинку, має у власності досить дорогий телефонний апарат, абсолютно здоровий стан, має можливість сплачувати послуги адвокату та сплатити чималий судовий збір. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що у позивача є всі можливості сплачувати аліменти в тому обсязі, в якому вони визначені в судовому наказі від 14.02.2020, а тому, просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з судовим наказом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.02.2019 (а.с. 4) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з постанови державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.03.2019 (а.с. 6) було відкрито виконавче провадження №58678911 з виконання судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.02.2019. З розрахунку заборгованості державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.04.2019 (а.с. 5) встановлено, що загальний розмір заборгованості по аліментам, в рамках виконавчого провадження №58678911 станом на 18.04.2019 становить 14408,1 грн. Згідно з довідкою про звільнення серії ДНП №02245 (а.с. 7) [PERSON] був засуджений 20.08.2007 апеляційним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 115 ч. 2, 263 ч. 1, 70 КК України до чотирнадцяти років позбавлення волі. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2017 звільнений умовно-достроково на 2 роки 2 місяці 07 днів. Відповідно до довідки про отримання допомоги від 11.05.2019 №1666 (а.с. 8) [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради та отримує компенсацію як фізична особа, яка надає соціальні послуги з 14.03.2019 по 10.03.2020, інформація щодо розміру виплат відсутня. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 27.05.2019 (а.с. 9) встановлено дохід [PERSON] від роботи на підприємстві ТОВ «Кривбастехномаш». За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 29.05.2019 (а.с. 10) за період з 4 кварталу 2018 по 1 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого\~ст. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року. Статтею 51 Конституції України\~передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована\~Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно з п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3\~від 15.05.2006\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192\~СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів посилається на те, що він внаслідок наявності судимості, не може працевлаштуватися, а його доходу від надання соціальних послуг та послуг з перевезенням пасажирів у службі таксі, не вистачає для сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Суд не приймає такі доводи позивача як підставу для зменшення розміру аліментів, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивач є працездатним, має реальну можливість працювати та отримувати дохід, якого б було достатньо для виконання своїх аліментних зобов`язань. Твердження позивача про те, що на даний час він не має постійної достатньо оплачуваної роботи, і тому не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом, суд не вважає достатнім для задоволення вимог про зменшення розміру аліментів, оскільки такі обставини виникли в результаті його особистих дій/бездіяльності. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша\~статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті\~142,\~181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. 11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У розумінні статті 81\~ЦПК України та наведених вище норм СК України необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У той же час, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходів) щомісяця, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного за судовим рішенням або ж зміни способу їх стягнення. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини не відносяться до істотних у розумінні статті 192 СК України\~та не є підставою для зменшення розміру аліментів, а належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеного судом, до суду не надано, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та належними доказами не підтверджені. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є справедливим та таким, що сприятиме фізичному, духовному і моральному розвитку дитини.

Outcome: dismissed