Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 18.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 100 000 грн. строком до 18.05.2017 року з оплатою по процентній ставці згідно умов договору 24 % річних, відповідач зобовязувався повернути вказані кредитні кошти та нараховані відсотки за користування кредитом, однак відповідачем умови кредитного договору не виконані, загальна сума заборгованості перед банком з нарахуванням процентів, пені станом на 26.11.2015 року становить 110 215 грн.68 коп. Оскільки позичальником умови договору не виконані, то позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. В судовому засіданні представником позивача було надано письмову заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 04.03.2016 року в загальній сумі 143 505 грн.80 коп. з нарахуванням процентів, пені, комісії, інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання. Відповідач під час розгляду справи в судовому засіданні позов визнав, суму заборгованості не оспорював. Згідно з п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем 18.05.2013 року було укладено кредитний договір № R53700425216В, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 100 000 грн. на споживчі потреби з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення 18.05.2017 року, що стверджується копією цього договору. В п.2 договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», з якими він ознайомився та погодився. Відповідно до п.п.4.2, 4.3 договору позичальник зобовязаний сплачувати щомісячно відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. Сторони дійшли згоди, що кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 18 числа кожного місяця у відповідності до Графіка, який є невідємною частиною цього договору /Додаток/ та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Позичальник зобовязувався повернути банку отриманий кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом та щомісячну комісійну винагороду у повному обсязі, виконувати інші зобовязання в порядку та в строки, встановлені цим договором , про що зазначено в п.7.3.3 Порядку споживчого кредитування. Згідно з п.5.1 договору, у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Як встановлено судом, позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії: з травня 2015 року не сплачує кошти за кредитним договором. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості, який проведено позивачем. Так, згідно розрахунку за позичальником рахується заборгованість за кредитним договором станом на 04.03.2016 року в сумі 143 505 грн.80 коп., а саме: поточна заборгованість за кредитом -41095,23 грн., прострочена заборгованість за кредитом -23803,77 грн., інфляційні втрати 2489,26 грн., 3 % річних -355,20 грн., поточна заборгованість по відсотках -682,77 грн., прострочена заборгованість по відсотках -11749,34 грн., інфляційні втрати -1156,57 грн., 3% річних -146,87 грн., прострочена комісія -16165,29 грн., поточна заборгованість по комісії 1690 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту -44171,50 грн. Відповідно до п.7.1 договору, за положеннями ст.259 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених договором, встановлюється у три роки. З копії кредитного договору вбачається, що договір підписано представником банку та позичальником, тобто, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, з якими позичальник був ознайомлений та погодився при підписанні договору. В договорі також зазначено за підписом позичальника про те, що він отримав Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як передбачено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з п.7.3.2 Порядку споживчого кредитування, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, зокрема: порушення позичальником зобовязань, що випливають з умов цього договору; невиконання /неналежне виконання/ зобовязань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами договору. Отже, як нормами ЦК України, так і умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки позичальником порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування грошовими коштами, комісійної винагороди, то суд вважає за можливе стягнути достроково з відповідача на користь позивача вказану вище суму заборгованості. Позивачем в розрахунок заборгованості включено 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, відсотків по кредиту та іфляційні втрати. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. А тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вказаних вище коштів суд вважає обґрунтованими, при цьому судом приймається до уваги проведений позивачем розрахунок 3% річних та суми боргу з врахуванням індексу інфляції. Судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме: сплачений судовий збір в сумі 1653 грн.24 коп. /при подачі позову/ та в сумі 499 грн.35 коп. /при подачі заяви про збільшення позовних вимог/, всього 2 152 грн.59 коп.

Outcome: approved