Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання протиправними дій та звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що вона є фізичною особою-підприємцем та для здійснення підприємницької діяльності придбала павільйон у 2003 році та 25 березня 2004 року їй було надано в користування земельну ділянку для встановлення торгівельного павільйону за адресою: Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка, вул. Польова, 52, вказане майно було застраховано. У звязку із чим, позивач вважає, що вказане майно належить їй на праві приватної власності для здійснення підприємницької діяльності. \~ \~ \~ \~Вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області чоловіка позивача було засуджено та задоволено цивільний позов, у звязку із чим відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі більше 100\~000 грн. \~ \~ \~ \~28 січня 2013 року державною виконавчою службою Магдалинівського районного управління юстиції був складений Акт опису й арешту майна боржника, яким описано торгівельний павільйон, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка, вул. Польова, 52. Державний виконавець, не маючи правовстановлюючих документів, не встановивши дійсного власника майна, провів його оцінку та виставив на торги. Позивач зазначає, що відносно неї не відкривалося виконавче провадження, під час складення Акту опису та арешту майна вона була присутня, заперечувала проти включення до Акту торгівельного павільйону. Позивач вважає, що її право власності було порушене, у звязку із неправомірними діями державного виконавця. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування, та розпорядження її майном шляхом виключення із акту опису та арешту майна складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції від 28 січня 2013 року про арешт торгівельного павільйону, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка, вул. Польова, 52 та скасування постанови державного виконавця від 13.05.2016 року про передачу торгівельного павільйону [PERSON] Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, раніше в судовому засіданні заперечили проти позову, зазначивши, що позивачеві у відповідності до вимог законодавства нараховувалася та виплачувалася заробітна плата у відповідних розмірах, згідно педагогічного навантаження погодженого з позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що акт опису та арешту майна складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції від 28 січня 2013 року у відповідності до вимог законодавства, оскільки торгівельний павільйон знаходився на території домоволодіння, яке підлягало опису та арешту. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, зазначивши, що спірний павільйон їй був повернений в рахунок погашення заборгованості за вироком суду. Прокурор в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, зазначивши, що дії державного виконавця щодо примусового виконання вироку були здійснені на користь [PERSON], яка є законним представником неповнолітнього, якому завдано тілесні ушкодження, у звязку із вчиненням злочину [PERSON], власником майна, що підлягало арешту. Вислухавши учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до\~суду з\~позовом за\~захистом,\~позивач посилається\~на неправомірні дії державного виконавця. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 447,\~448\~ЦПК України,\~сторони виконавчого\~провадження мають\~право звернутися\~до суду\~із скаргою,\~якщо вважають,\~що рішенням,\~дією або\~бездіяльністю державного\~виконавця чи\~іншої посадової\~особи органу\~державної виконавчої\~служби або\~приватного виконавця\~під час\~виконання судового\~рішення,\~ухваленого відповідно\~до цього\~Кодексу,\~порушено їхні\~права чи\~свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування, та розпорядження майном шляхом виключення із акту опису та арешту майна складеного державним виконавцем суперечить положенням ст.\~16 ЦК України. Виходячи з вимог ЦК України, спосіб захисту цивільних прав, у звязку із оскарженням рішень\~виконавців та\~посадових осіб\~органів державної\~виконавчої служби\~визначеноРозділом VІІ ЦК України.

Outcome: dismissed