Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок належить йому на підставі Договору купівлі-продажу від 09 липня 2007 року. Вказує, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у належному позивачу житловому будинку, за місцем реєстрації не проживають з 25 червня 2014 року, їх особистих речей у будинку немає, що чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном. У зв'язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення . Представник позивача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 05 липня 2018 року в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи та просив долучити до справи та врахувати при винесені рішення по справі висновок органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням від 25 липня 2018 року. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача було опубліковано 28 серпня 2018 року і тому з 28 серпня 2018 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Паращук О.А. від 09 липня 2007 року, [PERSON] прийняв у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами до нього [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янськ від 28 березня 2008 року, власником повної частки житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9). Виконавчим комітетом Слов'янської міської ради 22 червня 2018 року видано Довідку про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1982 року народження - заявник; [PERSON], 1983 року народження; [PERSON], 2004 року народження (а.с.10) Відповідно до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до Акту огляду житлового приміщення від 03 липня 2018 року вбачається, що [PERSON], 1983 року народження та [PERSON], 2004 року народження, дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але з 25 червня 2014 року за вказаною адресою фактично не проживають (а.с.15). За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно з ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі Закону за рішенням суду. Беручи до уваги висновки Верховного Суду України та вимоги ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 138-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані з реєстрацією місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Що стосується позовних вимог в частині визнання таким, що втратив право на користування житлом малолітньої дитини - [PERSON], 2004 року народження, суд виходить з наступних норм чинного законодавства. Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Разом з цим та у відповідності до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років,вільно обирає собі місце приживання, за винятком обмежень, які встановлені законом. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Оскільки, судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є членами сім'ї позивача, однак за власної ініціативи покинули житлове приміщення та з 25 червня 2014 року не проживають без поважних причин у житловому будинку [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнавши [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved