Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що між підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» (орендодавець) та приватним підприємцем (на час укладення договору) [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди № 136 від 31.12.2013. Згідно п.1.1 вказаного договору оренди предметом за договором є торгівельний майданчик № 20 площею 6,75м2 Пунктом 1.2 Договору зазначено, що обєкт оренди належить орендодавцеві на праві власності. Пунктом 1.1 та 3.1 Статуту ПР «Кооперативний ринок» підприємство Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна і майно підприємства складається з основних засобів, переданих власником підприємства райспоживспілкою як внесок до Статутного капіталу, а також інших цінностей, набутих у процесі господарської діяльності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Орендна плата, згідно п.3.1 договору оренди № 136 складає 364грн. 50 коп. на місяць та вноситься на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата. Сторони приступили до виконання зобов»язань. Орендар не в повному обсязі виконував свої зобов»язання не сплатив за квітень-червень орендну плату. Орендодавець направив орендарю претензію № 202 від 27.06.2014 про заборгованість з орендної плати в сумі 1093,50грн. з 01.04.2014 по 30.06.2014 та повідомив орендаря , що згідно п.4.2.4 договору та ст.. 782 ЦК України позивач відмовляється від договору № 136 від 31.12.2013. Орендар отримав претензію відповідно до поштового повідомлення 05.07.2014 і з цього моменту договір вважається припиненим. Відповідач не виконав вимог ч.1 ст. 785 ЦК України та п. 4.3.8 договору, не звільнив торгівельний майданчик № 20 площею 6,75м2 і продовжує ним користуватись. Таким чином, у позивача орендодавця виникло право на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України нараховувати неустойку за час прострочення користування торгівельним майданчиком № 20 в подвійному розмірі, яка складає, з врахуванням збільшених позовних вимог, з 06.07.2014 по 01.04.2018 в сумі 32687грн. 52 коп., а також просить стягнути заборгованість з орендної плати в сумі 423,30грн. за червень та 5 днів липня 2014 року. (В серпні 2014 року сплачена орендна плата за квітень, травень в сумі 729грн.) Представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідач не виконував зобов»язання щодо сплати орендної плати, існувала заборгованість, а тому позивач відмовився від договору оренди, про що повідомив відповідача, однак останній не повернув предмет оренди, продовжує ним користуватись, стоїть металевий кіоск який відповідач не вивіз. Також пояснив, що погоджується щодо погашення на даний час заборгованості з орендної плати, однак з будь-якими заявами щодо повернення предмету оренди відповідач не звертався. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі, а тому суд продовжив розгляд справи без участі останнього, відповідач та його представник не заперечили. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, пояснили, що на даний час заборгованість з орендної плати погашена, предмет оренди повернуто позивачу, майданчик відповідачем не використовується, кіоск стоїть не його, а належний позивачу, а тому вимоги про стягнення неустойки є безпідставними. Також пояснив, що з приводу припинення договору оренди та повернення предмету оренди він письмово звертався до позивача, однак будь-яких підтверджень цього він не має. Просять відмовити в задоволенні позову. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що відповідач не торгує на ринку та не користується кіоском з 2014 року. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Так, судом встановлено, що між підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» (орендодавець) та приватним підприємцем (на час укладення договору) [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди № 136 від 31.12.2013. Згідно п.1.1 вказаного договору оренди предметом за договором є торгівельний майданчик № 20 площею 6,75м2 Пунктом 1.2 Договору зазначено, що обєкт оренди належить орендодавцеві на праві власності. Пунктом 1.1 та 3.1 Статуту ПР «Кооперативний ринок» підприємство Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна і майно підприємства складається з основних засобів, переданих власником підприємства райспоживспілкою як внесок до Статутного капіталу, а також інших цінностей, набутих у процесі господарської діяльності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Орендна плата, згідно п.3.1 договору оренди № 136 складає 364грн. 50 коп. на місяць та вноситься на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата. Сторони приступили до виконання зобов»язань. Орендар не в повному обсязі виконував свої зобов»язання не сплатив за квітень-червень орендну плату. Орендодавець направив орендарю претензію № 202 від 27.06.2014 про заборгованість з орендної плати в сумі 1093,50грн. з 01.04.2014 по 30.06.2014 та повідомив орендаря , що згідно п.4.2.4 договору та ст. 782 ЦК України позивач відмовляється від договору № 136 від 31.12.2013. Відповідач отримав вказану претензію 05.07.2014, що підтверджується поштовим повідомленням і відповідно з цього моменту договір вважається припиненим на підставі п. 4.2.4 вказаного договору, який передбачає, що орендодавець має право відмовитися від цього договору, якщо орендар не вносить орендну плату протягом двох місяців підряд, а як встановлено судом, то відповідач не вносив орендну плату за період квітень-червень 2014 року, тобто три місяці підряд (ч.1 ст. 782 ЦК України). Відповідач не виконав вимог ч.1 ст. 785 ЦК України та п. 4.3.8 договору, не звільнив торгівельний майданчик № 20 площею 6,75м2, будь-яких доказів щодо повернення предмета оренди яким є торгівельний майданчик суду не надано. Посилання відповідача та його представника на те, що металевий кіоск йому не належить а тому відповідно немає підстав його повертати є безпідставним, оскільки згідно договору оренди № 136 від 31.12.2013 предметом оренди є не металевий кіоск, а торгівельний майданчик. Таким чином, у позивача орендодавця виникло право на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України нараховувати неустойку за час прострочення користування торгівельним майданчиком № 20 в подвійному розмірі, яка складає, з врахуванням збільшених позовних вимог, з 06.07.2014 по 01.04.2018 в сумі 32687грн. 52 коп. Вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з орендної плати задоволенню не підлягають, оскільки на даний час заборгованість з орендної плати в сумі 423,30грн. погашена, що підтверджується квитанцією від 16.01.2018 та визнається сторонами. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судові витрати в сумі 1600 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 509,526,759,762,785 ЦК України,

Outcome: partial