Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 09 травня 2006 року померла її баба [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 2,68 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Будучи спадкоємцем померлої за заповітом, вона спадщину прийняла. Державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виготовлений та виданий померлій, містить помилки у написанні її прізвища і імені та виправлення. Дані обставини перешкоджають оформити спадщину у встановленому порядку. Просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на належну померлій [PERSON] земельну ділянку. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги уточнив, просив визнати за позивачем право на одержання у власність земельної ділянки в порядку спадкування. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не зявився, голова адміністрації надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності представника адміністрації. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився, сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Представник відповідача відділу Держземагентства у [PERSON] районі Київської області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. [PERSON] зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. У судовому засіданні встановлено, що 09 травня 2006 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 046205, виданим 10 травня 2006 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київській області. Позивач є спадкоємицею померлої [PERSON] за заповітом, посвідченим 15 травня 2001 року секретарем Юхнівської сільської ради Миронівського району Київської області та зареєстрованим в реєстрі під номером 11. [PERSON] зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 7166586 від 06 листопада 2006 року, який зберігається в матеріалах спадкової справи, даний заповіт є чинним. У встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач прийняла спадщину, звернувшись 06 листопада 2006 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Встановлено, що померлій на підставі розпорядження [PERSON] РДА № 464 від 15 грудня 2003 року передано у власність земельну ділянку площею 2,68 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В підтвердження права власності на вказану земельну ділянку було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії КВ № 052772, копія якого додана до позовної заяви. Зазначений державний акт було зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 31 грудня 2003 року за № 295. Державний акт був виготовлений та виданий на імя [PERSON]. Виготовлений та виданий померлій [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку містить помилки у написанні її прізвища і імені та виправлення. Встановлено, що у державному акті на право власності на земельну ділянку її прізвище вказано «Пятенко», імя «Параска». Державний акт містить виправлення імені власника, незважаючи на ті обставини, що самостійне виправлення виявлених помилок у державних актах не допускається. З наданих позивачем письмових доказів вбачається, що у особистих документах померлої [PERSON] її прізвище значиться як «Пятенко», так і «Пятенко», імя «Параска» та «Парасковія». [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого відділом Держземагенства у [PERSON] районі Київської області, власником земельної ділянки за держаним актом серії КВ № 052772 є [PERSON]. [PERSON] з пунктом 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 4.20 вказаного Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. У матеріалах справи міститься відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказані обставини підтверджуються листом державного нотаріуса [PERSON] № 963/02-14 від 17 вересня 2015 року та матеріалами спадкової справи померлої [PERSON] № 637/2006. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Отже, оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування можливо лише у разі, якщо є документ, який підтверджує зазначене право власності. Виданий померлій [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку не можна розцінювати як такий, що відповідає вимогам закону. У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки спадкоємець померлої [PERSON] не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю належного правовстановлюючого документу на спадкове майно, питання визначення належності права на майно має вирішуватись у судовому порядку, рішення суду буде юридичним документом для оформлення спадкових прав. За позивачем в порядку захисту її спадкових прав необхідно визнати право на одержання у власність земельної ділянки, право на яку мала померла [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 328, 373, 1216, 1218, 1223, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 81, 125, 158 ЗК України,

Outcome: approved