Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив встановити факт проживання однією сімєю [PERSON], [PERSON], [PERSON] у квартирі 20 по вул.Українській в будинку 13/15 в м.Дніпропетровську, визнати за ним право проживання у вказаній квартирі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є сином [PERSON], котра проживала без укладення шлюбу у квартирі 20 по вул.Українській в будинку 13/15 в м.Дніпропетровську з [PERSON]. Квартира [ADDRESS] була надана сімї [PERSON] для проживання [PERSON] залізницею на підставі ордеру №99 від 29.04.1972 року. 25 червня 1997 року помер батько [PERSON] [PERSON], а 20 жовтня 2012 року помер сам [PERSON]. 17 травня 2014 року померла його матір [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що його довіритель проживав разом з матірю [PERSON] та [PERSON] до їх смерті однією сімєю в квартирі 20 по вул.Українській в будинку 13/15 в м.Дніпропетровську, де вони і померли. Допитаний в якості свідка позивач пояснив, що його матір проживала з [PERSON] з 1973 року, а після смерті [PERSON] переїхала разом в квартиру 20 по вул.Українській в будинку 13/15 в м.Дніпропетровську, де доглядала матір [PERSON] Його матір [PERSON] мешкала з [PERSON] як чоловік та жінка, усі знали їх як подружню пару, померлий [PERSON] вважав його своїм сином, а він сприймав його як батька. За весь час спільного проживання в квартирі окрім них ніхто не мешкав, ніякої [PERSON] він не знає, і звязку між нею та [PERSON] бути не могло, оскільки його матір весь час проводила з померлим, [PERSON] ніколи не був офіційно одружений. З матірю та померлим [PERSON] у спірній квартирі став жити з 2004 року, після того як померла матір [PERSON] По смерті [PERSON] на 10 день невідомі йому особи змінили замки на вхідних дверях, викинули з квартири усе його майно та не пускають його до житла, у звязку з чим він звертався до міліції, виконкому та КЖЕП, проте отримав відповіді, що спір підлягає розгляду в суді. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що Дніпропетровська міська рада не порушувала прав позивача, отже є неналежним відповідачем по справі. Ухвалою суду від 29.10.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON], за якою визнано право користування квартирою 20 по вул.Українській 13/15 в м.Дніпропетровську на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради, третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про встановлення факту сумісного мешкання, визнання права користування житлом. В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позову заперечував, посилаючись на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року, яким встановлено факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право користування спірною квартирою. Заслухавши представників сторін, допитавши в якості свідка позивача, а також свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] [PERSON] залізницею 29.04.1972 року видано ордер на вселення до двохкімнатної квартири будинку 13/15 по вул.Українській в м.Дніпропетровську, де до складу сімї включено [PERSON] (син), [PERSON] (дружину). 01 липня 1997 року основний квартиронаймач [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть серії 1-Ки №134677. 20 жовтня 2012 року помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії І-КИ №490798. 14 травня 2014 року померла матір позивача [PERSON], свідоцтво про смерть серії І_КИ №568240. Згідно паспортних даних, позивач з 14.07.2006 року зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно паспортних даних, третя особа [PERSON], [INFO], уродженка м.Павлоград, Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: [INFO] з 09.02.2006 року. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.2014 року за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» ДМР, третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про встановлення факту сумісного мешкання, визнання права користування житлом, встановлено факт проживання однією сімєю та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право користування квартирою. Проте, по вивченню вказаного рішення суду, яке оскаржено наразі в апеляційному порядку, встановлено, що свідки судом не допитувалися, до висновку про проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] суд дійшов лише на підставі обставин, викладених позивачем у позові, ані відповідач, ані третя особа участі у справі не брали, крім того на момент поставлення рішення такої юридичної особи як сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області взагалі не існувало. Разом з цим, судовим рішення не встановлено чи проживали [PERSON] та померлий [PERSON] як чоловік та жінка без укладення шлюбу, з якого часу почали проживати разом, ці обставини не викладенні в обґрунтування позову і самою [PERSON] Допитаний в даному судовому засіданні під присягу свідок [PERSON] пояснив суду, що він проживає у [INFO] та знає позивача близько десяти років, оскільки він є сином [PERSON], котра проживала однією сімєю як чоловік та жінка без укладення шлюбу з [PERSON] з 1973 року. Померлий [PERSON] ставився до [PERSON] як до пасинка, позивач допомагав батькам, носив продукти коли вони хворіли, померлий ніколи не заперечував проти проживання позивача в квартирі. Повідомив, що після смерті [PERSON] у квартирі зявились невідомі йому люди, які почали робити ремонт. У квартирі [PERSON] ніколи не мешкала, її особа йому не відома, як і заявлені нею свідки [PERSON], [PERSON], оскільки серед сусідів таких осіб не має. Останні 6 років до смерті матері позивач проживав у квартирі з батьками, яких доглядав, оскільки вони хворіли та погано пересувались. Допитаний в даному судовому засіданні під присягу свідок [PERSON] пояснила, що проживає в будинку з 1990 року, сімю померлого [PERSON] та [PERSON] знала багато років, останні проживали як чоловік та жінка з моменту хвороби матері [PERSON], так як [PERSON] доглядала за бабусею, котра зламала ногу, вона вважала, що вони зареєстрували свій шлюб належним чином. На питання суду пояснила, що [PERSON] в квартирі ніколи не бачила та її особа їй не відома, як і [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Вислухавши пояснення свідків, позивача, представника третьої особи, суд встановив, що з 1973 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без укладення шлюбу за адресою: [ADDRESS]. З 2004 року до вказаної квартири вселився син [PERSON] [PERSON], який проживав в ній по день смерті матері 14 травня 2014 року, даний факт сторонами по справі не заперечується. Суд не приймає до уваги заперечення представника третьої сторони, які ґрунтуються на встановленні в судовому порядку рішенням суду факту проживання однією сімєю [PERSON], оскільки не встановлено з якого часу остання проживала однією сімєю з померлим [PERSON], а також в якості якого члена сімї (вела господарство, була цивільною дружиною, тощо), допитані свідки спростували факт її проживання у спірній квартирі, оскільки жодного разу її не бачили. Тому, враховуючи, що [PERSON] проживав з померлими [PERSON] та [PERSON] як член їхньої сімї, оскільки останні мешкали разом як чоловік та жінка без укладення шлюбу, останній після смерті квартиронаймача за ордером [PERSON] набув право користування квартирою 20 будинку 13/15 по вул.Українській в м.Дніпропетровську. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved