Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 06 січня 2016 року був призначений на посаду в.о. директора Державного підприємства «Державне науково-виробниче підприємство «Винконсервпроект» на підставі Наказу РВ ФДМ в Херсонській області за №2 від 05.01.2016 року де пропрацював до 21.12.2016 року та був звільнений на підставі Наказу РВ ФДМ в Херсонській області за №686 від 19.12.2016 року. Не погоджуючись з вказаним звільненням позивач оскаржив його у суді. 11.02.2020 року Постановою Херсонською апеляційного суду № 766/2099/17 звільнення [PERSON] визнано незаконним, з 21.12.2016 року позивача поновлено на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Державне науково-виробниче підприємство «Винконсервпроект» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 221309 грн. 82 коп. Вказане рішення суду 22.12.2020 року Постановою Верховною Суду залишено без змін. Проте, вказане рішення суду на час звернення позивача з позовом у добровільному та примусовому порядку не виконано. Посилаючись на те, що в період часу з 02.02.2017 року по сьогоднішній день існує невизначеність його статусу як безробітного в тому числі обчислення строків трудового стажу, обов`язкових платежів та соціальних внесків, повернення трудової книжки та наступного працевлаштування. Відмова в працевлаштуванні позбавила його можливості реалізації права на працю та зарплату, що з огляду наявності у нього на утримані малолітньої дитини, завдало значної шкоди інтересам його сім`ї, в зв`язку з чим, просив стягнути з відповідачів завдану йому моральну шкоду в розмірі 70000 грн. Ухвалою судді від 25.03.2021 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі. Відповідачі в призначений час в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що з 06.01.2016 року позивач працював на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Державне науково-виробниче підприємство «Винконсервпроект» та був звільнений із займаної посади 21.12.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи Постановою Херсонського апеляційного суду від 11.02.2020 року у справі №766/2099/17, яка залишено без змін Постановою Верховного Суду від 22.12.2020 року, [PERSON] поновлено на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Державне науково-виробниче підприємство «Винконсервпроект» з 21.12.2016 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 221309 грн. 82 коп. Однак, станом на день розгляду справи по суті рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі не виконане, що підтверджується матеріалами справи. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивачем зазначено, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, що виразилося у невиконанні судового рішення була принижена його честь і гідність. На протязі тривалого часу існує невизначеність його статусу як безробітного в тому числі щодо обчислення строків трудового стажу, обов`язкових платежів та соціальних внесків, повернення трудової книжки та наступного працевлаштування. Відмова в працевлаштуванні позбавила його можливості реалізації права на працю та зарплату, що з огляду наявності у нього на утримані малолітньої дитини, завдало значної шкоди інтересам його сім`ї. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Водночас, визначення розміру відшкодування моральної шкоди є елементом цивільно - правового спору, тому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідачів і моральною шкодою, а також наслідками, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в загальній сумі 908 грн. сплату якого судом було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Outcome: approved