Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 25 липня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/104381/3181/73, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 116 163 доларів США, строком до 25 липня 2013 року. Вказаним кредитним договором була встановлена процентна ставка в розмірі 12, 5% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 липня 2006 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 014/3181/212. 23 лютого 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились щодо дати остаточного погашення - 25 лютого 2015 року. В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 31 березня 2014 року виникла заборгованість в сумі 29 521, 84 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 323 399, 95 грн. Відповідачі повідомлялись про необхідність погашення заборгованості, однак на сьогодні вона не погашена. Тому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 521, 84 доларів США та судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, надані стороною позивача, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі Як встановлено судом, 25 липня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/104381/3181/73, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 116 163 доларів США, строком до 25 липня 2013 року зі сплатою 12,5 % відсотків річних /а.с. 9-10/. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 липня 2006 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 014/3181/212, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати за зобов'язанням боржника [PERSON] /а.с.22-23/. Пунктом 2.1 вказаного договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав позичальнику кредит в сумі 116 163 доларів США, що підтверджується копією меморіального ордеру № 181/275-22 від 25 липня 2006 року /а.с.24/. В подальшому 23 лютого 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору 014/104381/3181/73, відповідно до якого сторони домовились, що дата остаточного погашення кредиту 25 лютого 2016 року /а.с.15-16/. В зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань по кредитному договору №014/104381/3181/73 від 25 липня 2006 року, станом на 31 березня 2014 року виникла заборгованість в сумі 29 521, 84 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 323 399, 95 грн. /а.с.7-8/, яка складається з: - непогашена сума кредиту - 25 303, 50 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 277 189, 72 грн. - несплачені проценти - 1 607, 01 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 17 604, 15 грн. - пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 2 611, 33 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 28 606, 08 грн. Відповідачі повідомлялись про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість на сьогоднішній день не погашена /а.с.25-28/. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов'язку боржників частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 12 Постанови Пленуму від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст. 533 ЦК України. З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором № 014/104381/3181/73 від 25 липня 2006 року станом на 31 березня 2014 року заборгованість в сумі 29 521, 84 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 323 399, 95 грн. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved