Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 06.02.2019 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 19197, згідно умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 40000,00 грн. на придбання світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом (крім однокамерних), у тому числі вікна та балконні двері, та відповідного додаткового обладнання і матеріалів до них, строком на 36 місяців, з фіксованою процентною ставкою 17,99 % річних. Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, з подальшим перерахуванням в безготівковій формі кредитних коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк», МФО банку 302076. Банк виконав свої зобов`язання з надання кредиту. Однак відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, а тому станом на 04.06.2020 за відповідачем виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 43880,98 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 34945,45 грн.; проценти за користування кредитом - 1686,19 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 5157,25 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 318,23 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 782,20 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 43,76 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 988,28 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 48,86 грн. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 43880,98 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. В разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: 06.02.2019 між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 19197 (на придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів), з додатками №1 та №2 (а.с.5-10,11). Згідно умов договору відповідачу надано кредит в розмірі 40000,00 грн. строком на 36 місяців до 06.02.2022, з фіксованою процентною ставкою 17,99 % річних, на придбання світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом (крім однокамерних), у тому числі вікна та балконні двері, та відповідного додаткового обладнання і матеріалів до них, шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, з подальшим перерахуванням в безготівковій формі кредитних коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк», МФО банку 302076. Як встановлено судом, банк виконав свої зобов`язання з надання кредиту, що підтверджується виписками з рахунку позичальника (а.с.18-36). За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 зазначеного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлено вимогу про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст. 625 ЦК України. За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Більше того, ще Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак, відповідачем [PERSON] не були виконані належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором, а тому станом на 04.06.2020 за відповідачем виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 43880,98 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 34945,45 грн.; проценти за користування кредитом - 1686,19 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 5157,25 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 318,23 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 782,20 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 43,76 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 988,28 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 48,86 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.16-17). Позивачем надсилалася відповідачу вимога про повернення кредиту від 26.05.2020 за №101.20-11/732 щодо погашення заборгованості за кредитом, однак останнім заборгованість до цього часу не сплачена (а.с.15). Враховуючи вище викладене суд вважає, що слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 43880,98 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позову до суду в розмірі 2102 грн.

Outcome: approved