Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 07 червня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R53113270442В, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 44 000 грн. строком до 07 червня 2015 року, зі сплатою 29% річних за користування кредитними коштами. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість в сумі 95 093,43 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача 95 093, 43 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі Як встановлено в судовому засіданні, 07 червня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір R53113270442В, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 44 000 грн. строком до 07 червня 2015 року зі сплатою 29 % річних /а.с.6-9/. Пунктом 3.9 вказаного кредитного договору встановлено, що кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав позичальнику кредит в сумі 44 000 грн. шляхом перерахування вказаної суми на картковий рахунок, про що свідчить меморіальний ордер № 23071 від 07 червня 2012 року /а.с.12/. В зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань по кредитному договору № R53113270442В від 07 червня 2012 року, станом на 10 січня 2014 року виникла заборгованість в сумі 95 093, 43 грн. /а.с.15/, яка складається з: - заборгованість по кредиту - 43 235,77 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 15 883,17 грн.; - пеня по кредиту та відсоткам за період з 11 січня 2013 року по 10 січня 2014 року - 35 974, 49 грн. 16 січня 2014 року відповідачу було направлено письмову претензію щодо погашення заборгованості за кредитним договором /а.с.13-14/. Однак заборгованість за вказаними кредитним договорам не погашена. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № R53113270442В від 07 червня 2012 року у розмірі 95 093 грн. 43 коп. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved