Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 14.12.2001 року придбав на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 14.11.2003 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, після чого він дав згоду на прописку [PERSON] в даній квартирі. 28.02.2014 року рішенням суду шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу спільне проживання в одній квартирі з колишньою дружиною є неможливим. Відповідачка без його згоди та за його відсутності вивезла з квартири все майно за адресою, де зараз проживає, а саме, [ADDRESS] та чинить йому різні неприємності, комунальні послуги не сплачує. Тому він був змушений замінити у дверях квартири запори та запропонував [PERSON] виписатися. Відповідачка не проживає в його квартирі, але на його вимогу виписатися з його житлової площі відмовляється. Він має намір одружитися та створити сім'ю з іншою жінкою та як власник квартири має право вчиняти будь-які дії відносно його майна, які не суперечать закону. Просить суд виселити за неможливістю спільного проживання та виписати [PERSON] із квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності; зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні його квартирою. В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив обставини справи таким чином, як вони викладені вище. Також пояснив, що замінив вхідні двері та замінив замок, так як відповідачка постійно влаштовує скандали, у зв'язку з чим спільне з нею проживання є неможливим. В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував та пояснив, що відповідачка має намір проживати в квартирі позивача, тобто за місцем своєї реєстрації, але не має можливості, оскільки позивач чинить перешкоди, а саме, замінив вхідні двері та замок, від якого вона не має ключів. В лютому - березні цього року, точного числа не пам'ятає, відповідачка повернулась з роботи до квартири позивача, але не могла відчинити двері, так як позивач не пускав, на дверях вже стояв новий замок. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. 14.12.2001 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу, позивач придбав квартиру [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру за позивачем було зареєстровано Синельниківським МБТІ. Рішенням суду від 28.02.2014 року встановлено, що між сторонами був зареєстрований шлюб 14.11.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції за актовим записом № 201. Цим же рішенням суду шлюб між сторонами був розірваний. Також сторонами не заперечувалось, що відповідачка була зареєстрована в даній квартирі після реєстрації шлюбу з позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст.. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Отже, квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивача, а тому відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 319 ЦК України йому належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Але доводи позивача, якими він обґрунтував свої позовні вимоги, суперечать вищезазначеним нормам закону. Так, розірвання шлюбу між сторонами не позбавляє відповідачку права користування квартирою [ADDRESS] Але відповідачка не має можливості скористатися даним правом, оскільки позивач чинить їй перешкоди шляхом заміни вхідних дверей та замку, що й не заперечувалось позивачем. У зв'язку з цим відповідачка на даний час не проживає в спірній квартирі з поважних причин. Крім того, позивачем не було надано суду жодного належного доказу, що [PERSON] чинить йому перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном, а також зазначені ним підстави щодо неможливого спільного проживання в одній квартирі з колишньою дружиною не відповідають ч. 1 ст. 116 ЖК України. Вимога позивача виписати [PERSON] з його квартири також не передбачена вищезазначеними нормами закону. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити. У зв'язку з цим згідно ст.. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного, та ст. 405 ЦК України, ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.. 57 СК України, ст.. ст.. 116, 156, 157 ЖК України,

Outcome: dismissed