Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], вказуючи, що він є власником вказаної квартири, тому на вимогу відповідача зареєстрував його за цією адресою. Позивач вказує, що відповідач в квартирі зареєстрований, але фактично не проживає та ніколи не заселявся. Позивач несе витрати по оплаті комунальних послуг і за відповідача, що ставить його в скрутне матеріальне становище. Відповідач коштів на сплату комунальних витрат не надає, його речей в квартирі немає. На підставі викладеного, позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 28.11.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків. 06.12.2018 позивач усунув недоліки, вказані в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 10.12.2018 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Позивач у підготовче засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. В матеріалах справи міститься заява відповідача, яка нотаріальна посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаража І.П. про визнання відповідачем позову та про розгляд справи у його відсутність. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності сторін. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач, [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири від 26.04.2008 (а.с.5) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 06.12.2018 (а.с.16). Право власності на вказану квартиру позивач зареєстрував 21.05.2008 у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 27.11.2018 відповідач, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. В матеріалах справи міститься заява, нотаріально посвідчена 05.10.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаража І.П., в якій зазначено, що відповідач, [PERSON] дає згоду на визнання його таким, що втратив право користування вищвказаним житловим приміщенням та просить розглядати справу без його участі (а.с.17). Згідно частин 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач будь-яких доказів на спростування свого не проживання у належному позивачу житлі понад один рік суду не надав, при цьому згідно нотаріально посвідченої заяви не заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Крім того, судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача в спірному житлі понад один рік, а також чинення перешкод відповідачу позивачем або членами його сім'ї, іншими особами в користуванні цим житлом. Наявність реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS], власником якого є позивач, [PERSON], порушує його права на вільне володіння та користування власністю. З цих підстав позовні вимоги підлягаються задоволенню. Судові витрати, в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved