Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідачів, в якій просить усунути перешкоди в користуванні належного йому домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою свого позову позивач зазначає те, що відповідачі з 2010 року не проживають в належному йому будинку, однак в добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації місця проживання, чим перешкоджають йому в користуванні будинком. Позивач зазначив, що неможливість добровільного зняття з реєстрації відповідачів порушує його право власності, оскільки він не може отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.11.2019 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 04.12.2019, залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. 04.12.2019 підготовче судове засідання відкладено до 26.12.2019 у зв`язку з клопотанням представника третьої особи. 26.12.2019 підготовче судове засідання відкладено до 15.01.2020 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. 15.01.2020 ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.02.2020. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі представника. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, надала спільну з позивачем заяву, в якій просила розглянути справу без його участі та участі представника, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованих поштових повідомлень на зареєстровану адресу місця проживання, які повернулися до суду без вручення з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», та шляхом оголошення на офіційному сайті Новопсковського районного суду Луганської області, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направили, відзив на позовну заяву не надали, зустрічний позов до суду не пред`явили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ганусівська сільська рада Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та в заяві зазначив, що зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини без реєстрації її за іншим місцем проживання суперечитиме ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», в якій зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень неприпустиме. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною державною адміністрацією за поданням служби у справах дітей. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на особисту власність на домоволодіння № 2/106 від 09.04.2002, видане на підставі рішення Ганусівської сільської ради № 25 від 09.04.2002. Згідно довідки про склад сім`ї № 536, виданої Ганусівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 07.11.2019, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , дружина- [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , правнучка [PERSON] , [INFO] . Актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним 07.11.2019 комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] з лютого 2010 року [PERSON] , [INFO] , не проживає, місце проживання невідомо. В позовній заяві позивач зазначає, що [PERSON] є колишньою дружиною його онука, що підтверджується заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 08.12.2010, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382\~ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст.\~9\~ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.\~71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст.\~72\~ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини факти свідчать про те, що [PERSON] з лютого 2010 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , не є членом сім`ї позивача. Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні. Таким чином позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Що стосується іншої частини вимог позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~11\~СК України кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.18\~СК України держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.\~31\~ЦК України часткова цивільна дієздатність до 14 років полягає в тому, що дитина має право лише самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачі проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Однак, як вбачається з довідок № 596 та № 597, виданих Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 18.11.2019, [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровані та не проживають. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня [PERSON] , [INFO] , набула право власності або право постійного користування іншим житлом, окрім того в якому вона на даний час зареєстрована, позивач не надав, хоча це відповідно до статті 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком. Відповідно до ст.13\~ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Стаття 6\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» закріплює, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. З матеріалів справи вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON] визначено за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до статті 6 СК України\~правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно до частини другої статті 3\~СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Згідно ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Стаття 177\~СК України також закріплює, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування відмовлятися від майнових прав дитини. Як зазначено в пункті 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надають дозвіл на вчинення правочинів щодо такого нерухомого майна, у разі гарантування збереження права дитини на житло. Такий дозвіл оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Відтак малолітня [PERSON] з моменту реєстрації набула права користування будинком за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачу, виходячи з положень\~ст. 29 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства». Враховуючи, що батьки малолітньої [PERSON] до служби у справах дітей Новопсковськогої районної державної адміністрації Луганської області документів зазначених у п.66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, не надали, служба у справах дітей позбавлена можливості надати належним чином оформлений висновок з питання позбавлення малолітньої [PERSON] , права користування жилим приміщенням, при тому, що відмова від майнових прав дитини на житло повинна бути ініційована батьками дитини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог\~визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням розташованим\~за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, у задоволенні позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити. Відповідно до ч.\~1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позовної заяви, у розмірі по 384,20 грн.

Outcome: partial