Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що вказану квартиру було ним придбано у [PERSON] 20.02.2015 р. Відповідачі зареєстровані за даною адресою, але не проживають з квітня 2015 р. та не беруть будь - якої участі в утриманні житла та оплаті житлово - комунальних послуг, всі вказані витрати, в тому числі, які нараховуються на вказаних осіб, вимушений нести позивач. Позивач не підтримує будь - яких контактів з відповідачами, місце їх проживання невідомо. Квартира була придбана для проживання рідного сина. Реєстрація відповідачів на належній позивачу житловій площі перешкоджає намірам позивача здійснити реєстрацію у вказаній квартирі власного сина. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені за останнім відомим місцем реєстрації, письмових заперечень до суду не подали. Тому суд розглянув справу у їхню відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки судом встановлено, що за договором купівлі - продажу від 20.02.2015 р. власником житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] є [PERSON] Згідно довідки Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» від 01.02.2017 р. особовий рахунок значиться за [PERSON] Відповідно Акту обстеження квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] в даній квартирі не проживають, особистих речей та засобів гігієни вищезазначених громадян немає. Зі слів сусідів та консьєржа не проживають з квітня 2015 року. Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається протягом шести місяців. Оцінюючі встановлені в судовому засіданні факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі більше ніж шість місяців відсутній за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не несуть. Отже відповідно до вимог ст. 72 ЖК Української РСР, [PERSON], [PERSON], [PERSON] є особами, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Судом встановлено, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають, а позивач внаслідок їх реєстрації у вказаній квартирі несе додаткові витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг. Після від'їзду відповідачі втратили право на користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття з реєстраційного обліку. Таким чином в судовому засіданні встановлено порушення відповідачами права позивача на розпорядження та користування власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved