Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з вищезазначеною позовною заявою про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, укладений 16.02.1991 року Фрунзенським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №104, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Спільне життя суперечить його інтересам. З жовтня 1992 року шлюбні відносини припинені. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.01.2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та справу призначено у підготовчє судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова 12.03.2019 року закрито підготовчє провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис у явочному аркуші, наявне в матеріалах справи. Причини неявки суду не відомі. У судовому засіданні 07.12.2018 року відповідач заперечував проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 16.02.1991 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №104 (а.с.6) Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. В силу ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя та інтересам їхньої дитини. Сторони припинили подружні відносини, мешкають окремо, спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки, позивач бажає розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і тоді суд відповідно ст. 112 СК України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. При встановлені таких обставин, при яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Таким чином причини розірвання шлюбу об'єктивні, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного

Outcome: approved