Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03 липня 2015 року померла його мати [PERSON], [INFO], після смерті якої відкрилася спадщина, яку він прийняв на підставі заповіту, що був складений за її життя. 13 лютого 2016 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру № 64 в будинку 1-а, що розташована по вул. Казакова у м. Дніпропетровську, окрім даної квартири в спадщину залишився ще й гараж, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровську, гаражний кооператив «Кіпарис - 2», однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом на гараж отримати не має можливості, оскільки його матірю за життя в реєстраційне посвідчення було внесено виправлення та замість вірного 64 вона виправила на 94, що й стало причиною відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спдащину. Тому позивач просив суд визнати за ним право власності на гараж № 94, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, гаражний кооператив «Кіпарис-2», що належав [PERSON], [INFO], яка померла 03 липня 2015 року на підставі реєстраційного посвідчення гаражу, право власності на який зареєстровано за «Межеловською Людмилою Александровной» на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 27 травня 1994 року за № 415, про що видане реєстраційне посвідчення від 28 липня 1994 року та зроблено запис в реєстрову книгу № Г-15 за реєстровим № 6 та довідки авто гаражного кооперативу «Кіпарис - 2» № 241 від 30 січня 2016 року, в якій зазначено що гараж № 94 належить [PERSON] як члену гаражного кооперативу «Кіпаріс-2». Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі , чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 03 липня 2015 року померла матір позивача [PERSON], якою за життя було складено заповіт на імя [PERSON] Ківи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входить гараж № 94, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Кипарисний, гаражний кооператив «Кіпарис-2», який належав померлій на підставі реєстраційного посвідчення від 28 липня 1994 року виданого на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 27 травня 1994 року № 415. У встановлений законом строк позивач звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщину за заповітом у звязку з наявністю у реєстраційному посвідченні гаражу виправлення, а саме замість № 64 зроблено виправлення без відповідної відмітки на № 94 та не засвідчено печаткою. Згідно довідки № 241 від 30 січня 2016 року [PERSON] є членом гаражного кооперативу «Кіпарис-2» та має гараж № 94. В технічному паспорті на індивідуальний гараж № 94 зазначено, що його власником є [PERSON] (згідно свідоцтва про переміну прізвища змінила прізвище на [PERSON]). Окрім того згідно довідки автогаражного кооперативу «Кіпарис-2» нумерація гаражів з тимчасових була переведена на постійну, в результаті чого номер гаражу [PERSON] змінено на № 94. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином, [PERSON] Ківа є спадкоємцем [PERSON] відповідно до заповіту від 25 вересня 2002 року, але в звязку з тим, що у реєстраційному посвідченні гаражу, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, гаражний кооператив «Кіпарис-2» містяться виправлення номеру гаражу з № 64 на № 94 без відповідної відмітки та не засвідчено печаткою, позивач позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] Ківи про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved