Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з нього, посилаючись на те, що 05.05.2011 року придбав у [PERSON] автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного транспортного засобу, зокрема, щодо ціни, передачі його позивачу у власність. На підтвердження укладеної угоди 05.05.2011 року ним було сплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 24 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON] Після сплати грошей позивач отримав ключі і документи на належний йому автомобіль, став безперешкодно користуватись ним без перереєстрації. Однак позивачу стало відомо, що на придбаний ним автомобіль накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпро, в зв'язку з наявністю майнового спору [PERSON] Позивач вважає, що спірний транспортний засіб вибув із володіння та користування [PERSON] задовго до виникнення у нього боргу та наявністю виконавчих документів, спірний транспортний засіб є його власністю і повинен бути знятий з арешту, тому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та зняти з нього арешт. Позивач в судове засідання не з'явився, представником позивача надано до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує і прохає задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату слухання справи, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату слухання повідомлений належним чином. З цих підстав, суд вважає можливим ухвалити судове рішення відповідно до ст.247ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а також нормами Цивільного кодексу України. На а. с. 5 є розписка [PERSON] від 05.05.2011 року про продаж [PERSON] автомобіля ВАЗ 21099, 2003 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за 24 000 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 7.09.2010 року власником автомобіля ВАЗ 21099, 2003 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] - відповідач по справі. Бажаючим придбати автомобіль став позивач, який після передачі грошей, у повному обсязі виконав договір. Згідно картки обліку транспортного засобу автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] поставлено на облік, як розшукуваний 26.03.2014 року на підставі ВДВС Індустріального району м.Дніпро (а. с. 4). Наведені документальні докази свідчать, що спірний транспортний засіб, який вибув із володіння та користування відповідача [PERSON] задовго до виникнення у нього боргу та наявністю виконавчих документів, а також свідчить про те, що відповідач [PERSON], як власник транспортного засобу, здійснив його відчуження, і це відчуження не суперечить діючому законодавству станом на 05.05.2011 року. Зі своєї сторони позивач виконав всі покладені на нього обов'язки - сплатив всю суму вартості транспортного засобу, в зв'язку з чим, безперешкодно володіє і користується ним, а внесення транспортного засобу в перелік арештованого майна перешкоджає йому здійснити його реєстрацію на своє ім'я в реєстраційній службі. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підставі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферта) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту переданім відповідного майна або вчинення певної дії. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. В судовому засіданні встановлено факт відчуження відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] автомобіля до накладення на нього арешту виконавчою службою і виникнення заборгованості перед іншими особами. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст. ст. 77-80ЦПК України про належність допустимість, достовірність та достатність доказів. На підставі ст. 289 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Таким чином, з урахуванням вказаних норм закону, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу транспортного засобу та відбулось повне його виконання, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на автомобіль та зняття з нього арешту обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки наявні для того законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved