Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 09.01.2015 року сторони уклали фіктивний шлюб без наміру створити сімю, за наступних обставин. 10.11.2014 року [PERSON] отримав позику від [PERSON] в сумі 5000 доларів США, про що видав розписку. Кошти планував витрати на придбання автомобіля, з метою перепродажу за вищою ціною для отримання доходу. Після придбання автомобіля позивач виявив факт значної переплати за нього та неможливість його продажу за більшою ціною. За таких обставин він перебував у пригніченому стані та намагався знайти рішення для отримання коштів на повернення боргу. У звязку з тим, що його мати неодноразово обіцяла подарувати значну суму коштів у випадку одруження, він вирішив ввести її в оману шляхом укладення шлюбу, з метою отримання коштів. З відповідачем він познайомився за допомогою соціальних мереж і спілкувався нетривалий час. Вона проживала в м. Києві, скаржилась на відсутність постійної роботи та висловлювала бажання переїхати до іншого міста. Після того, як позивач вирішив укласти фіктивний шлюб, він запросив відповідача зустрітись та під час зустрічі запропонував укласти такий шлюб. Вони домовились, що зареєструють шлюб у місті Луцьку за місцем проживання позивача. При цьому святкування весілля не будуть організовувати, а батькам запропонують подарувати їм кошти для спільного проживання, які вони домовились поділити так, щоб кожний отримав кошти від своїх батьків. Крім того, він зобовязався орендувати для [PERSON] квартиру в місті Луцьку на період пошуку роботи. При цьому, вони мали періодично зустрічатись для створення у батьків враження про їх спільне сімейне проживання. Згідно домовленості, через рік після укладання шлюбу вони мали його розірвати. 09.01.2015 року було зареєстровано шлюб в місті Луцьку. Мати подарувала [PERSON] кошти, яких вистачило для розрахунку за позикою та для оренди квартири. Перед батьками та на людях сторони створювали враження, що в них дійсно існує сімя. Для створення такого враження, у квартирі де проживала [PERSON], позивач залишив певну кількість своїх речей, короткочасно проживав у квартирі. Фактично кожен з подружжя витрачав на себе (придбання харчування та речей) лише власні кошти. Наприкінці січня 2016 року позивач випадково дізнався від своєї матері [PERSON], що влітку 2015 року вона зареєструвала за своєю адресою м. Новограді-Волинському Юлію (відповідача), яка повідомила, що нібито про це просив саме він. Під час зясування причин таких дій у телефонній розмові [PERSON] висловила вимогу щодо постійного грошового забезпечення. За таких обставин, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав шляхом визнання шлюбу фіктивним. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Мають спільну дитину, яку позивач визнав після народження, але від початку знайомства не мав та до теперішнього часу не має бажання створювати сімю з відповідачем. На підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов, просив допитати свідків. Відповідач у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечувала. Посилалась на те, що наприкінці жовтня 2014 року через соціальну мережу Facebook познайомилась з позивачем. На той час вона проживала у м. Києві. 09.11.2014 року [PERSON] запропонував зустрітись на що вона погодилась. 11.11.2014 року вони зустрілись у м. Києві, їздили на машині по місту та гарно провели час. З того вечора почались їх відносини. Позивач робив вчинки, притаманні закоханому чоловіку і вона не мала сумнівів у щирості його почуттів. Через деякий час [PERSON] запросив її до м. Луцька і дорогою завіз до м. Новограда-Волинського, де познайомив зі своєю мамою. По приїзду в м. Луцьк, зупинившись біля відділу РАЦС, позивач запропонував наступного разу взяти з собою паспорт для реєстрації шлюбу. Відповідач сприйняла таку пропозицію як жарт. Наступного дня вона повернулась до м. Києва для отримання диплома про вищу освіту. 27.11.2014 року [PERSON] забрав її з м. Києва, привіз до м. Луцька та запропонував вийти за нього заміж, на що відповідач погодилась. 28.11.2014 року вони подали заяву до Луцького відділу РАЦС, а 09.01.2015 року зареєстрували шлюб. Весілля відсвяткували у ресторані за участі подружжя [PERSON] і товариша [PERSON] - [PERSON]. Будь-яких інших гостей не запрошували з етичних міркувань, у звязку з військовими діями у країні. З моменту реєстрації шлюбу вони з чоловіком завжди перебували разом, вели спільне господарство, їздили у подорожі за кордон. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сімейні стосунки між ними припинились коли відповідач перебувала на 7 місяці вагітності. Батьківство дитини записано за заявою [PERSON], що свідчить про визнання ним сина. Будь-якої домовленості про фіктивний шлюб між ними не існувало. Вважає, що задоволення позову призведе до порушення її майнових та немайнових прав. Зокрема, вона втратить право на частку в спільному майні подружжя, та зазнає моральних страждань. На підтвердження своїх заперечень відповідач надала письмові докази та фотознімки, просила допитати свідків. Допитані в судовому засіданні свідки дали наступні покази. Свідок [PERSON] підтвердив факт позики коштів [PERSON] в листопаді 2014 року в сумі 5000 доларів США, які було повернуто у січні 2015 року. Від позивача свідку відомо, що метою позики було придбання автомобіля. Свідок проживає у м. Новограді-Волинському. З відповідачем не знайомий, разом з позивачем її ніколи не бачив. Свідок [PERSON] повідомив суду, що багато років знає [PERSON] та підтримує з ним дружні стосунки. Вважає, що в особистому житті позивач веде легковажний спосіб життя, оскільки його стосунки з жінками мають мінливий характер. Зокрема, він часто зустрічав [PERSON] в супроводі різних жінок, з якими останній нетривалий час підтримував близькі стосунки. 09.01.2015 року позивач зателефонував йому та просив приїхати до м. Луцька і забрати його на автомобілі, щоб поїхати до м. Києва. Про укладання шлюбу він не попереджав. Приїхавши до м. Луцька він зустрів [PERSON] разом з [PERSON] біля відділу РАЦС, де [PERSON] повідомив, що вони зареєстрували шлюб. Ця обставина здивувала [PERSON], оскільки сторони були знайомі нетривалий час, про намір створити сімю товариш його не повідомляв. Під час реєстрації шлюбу він не був присутнім. З відділу РАЦС вони втрьох заїхали до ресторану де пообідали. Після того [PERSON] завезли до квартири у м. Луцьку, а самі вдвох поїхали до м. Новограда-Волинського, де свідок залишився, а [PERSON] поїхав до м. Києва. У подальшому свідок іноді бачив подружжя разом. Зокрема, [PERSON] зі своєю дружиною та [PERSON] з [PERSON] одночасно їздили на відпочинок за кордон. Разом з тим, [PERSON] переважно не проводив час разом з дружино, а кожний з них влаштовував своє дозвілля окремо. Крім спільних поїздок з дружиною, у 2015 році [PERSON] разом з [PERSON] їздили на відпочинок до Грузії вдвох. Також свідку відомо, що того ж року [PERSON] їздив у Домініканську Республіку без дружини, в супроводі іншої жінки, з якою також мав близькі стосунки. Свідок [PERSON] повідомила, що у 2014 році обіцяла своєму сину [PERSON] подарувати значну суму грошей на весілля, з метою спонукати його укласти шлюб та створити сімю, оскільки була незадоволена тим способом життя, який він вів. У грудні 2014 року син познайомив її з [PERSON], а у січні 2015 року зареєстрував з нею шлюб. Під час реєстрації шлюбу мати не була присутня, оскільки син пояснив, що не бажає святкувати весілля. Вона подарувала йому гроші в сумі 6000 доларів США. З дружиною сина вона майже не спілкувалась. Бачила її один раз після народження дитини. Крім того, влітку 2015 року вона зареєструвала [PERSON] за своєю адресою в м. Новоград-Волинський, оскільки вона звернулась до неї з таким проханням, посилаючись на бажання сина. У цей час син перебував у м. Києві. Сімейне життя у сина не склалось і з липня 2015 року він постійно проживає разом з нею в м. Новоград-Волинський та періодично тимчасово в м. Києві. Свідок [PERSON] повідомив, що він є батьком [PERSON] У грудні 2014 року вона разом з [PERSON] приїхали до м. Кіровограда для знайомства. [PERSON] просив у нього дозволу одружитись з його дочкою. Весілля пара не бажала святкувати. На реєстрацію шлюбу батьки нареченої не поїхали у звязку зі значною відстанню до м. Луцька та зайнятістю [PERSON] Свідок приїздив один раз до м. Луцька в березні 2015 року та має враження про наявність на той час сімейних стосунків між позивачем та відповідачем. Зі слів дочки йому відомо про постійне спільне проживання з [PERSON] та поїздки на відпочинок за межі України. Свідок [PERSON] повідомила, що познайомилась з позивачем та відповідачем на початку 2015 року. На той час вони вже були одружені. Свідок надавала [PERSON] послуги репетитора з викладання польської мови та на теперішній час вони підтримують дружні стосунки. Позивач привозив дружину на навчання та забирав після занять. Свідок також бачила їх разом у м. Луцьку в різних місцях, - їх поведінка свідчила про наявність близьких стосунків між ними. На прохання [PERSON] свідок доглядала за їх квартирою, під час перебування на відпочинку за межами України. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 41 СК України, при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 09.01.2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом РАЦС реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом (а.с. 8). Позивач посилається на відсутність наміру створити сімю з відповідачем та домовленість між ними про укладення шлюбу строком на один рік, з метою отримання матеріальної вигоди за рахунок подарунку матері, а саме - значної суми грошей на весілля. Необхідність отримання грошей була обумовлена скрутним матеріальним станом позивача та його зобовязанням за договором позики. Факт наявності фінансових зобовязань позивача перед [PERSON] в сумі 5000 доларів США на момент досягнення згоди про укладення шлюбу підтверджується розпискою від 10.11.2014 року (а.с. 9) та показами свідка [PERSON] Розпискою від 14.01.2015 року підтверджується повернення позики (а.с. 10). Дана обставина узгоджується з поясненнями позивача та показами свідка [PERSON] про передачу грошей [PERSON] в дар у звязку з укладенням шлюбу. На момент подання заяви про реєстрацію шлюбу строк знайомства сторін становив менше одного місяця. Укладання шлюбу відбувалось без запрошення гостей та родичів. У день укладання шлюбу [PERSON] поїхав до м. Києва у власних справах, що не мали характеру надзвичайних подій. При цьому [PERSON] залишилась проживати в м. Луцьку. Такі обставини укладання шлюбу, на думку суду, не відповідають загальновизнаним у суспільстві нормам поведінки осіб, які мають глибокий емоційний звязок, бажання створити сімю та взяти взаємні зобовязання, відчувають потребу в створенні міцних родинних звязків. Таким чином, є підстави для висновку, що в момент укладання шлюбу обидві сторони не мали реального наміру створити сімю, або одна з них (позивач) не мала такого наміру, а інша (відповідач) перебувала під впливом обману щодо дійсних намірів протилежної сторони та погодилась на укладення шлюбу, незважаючи на обставини, що очевидно свідчать про небажання мати сімейні стосунки. Суд також бере до уваги, що сторони проживали разом нетривалий час. З пояснень сторін та показів свідків вбачається, що позивач значний час проводив у м. Києві та м. Новограді-Волинському, а відповідач у м. Луцьку та м. Кіровограді. Остаточно стосунки між ними припинились у липні 2015 року тобто через півроку після укладення шлюбу. Відповідачем не надано суду достатніх доказів ведення спільного господарства з позивачем. Факт народження дитини після реєстрації шлюбу та визнання батьківства сам по собі не є доказом поведінки, що спрямована на набуття прав та обов'язків подружжя. Не є таким доказом і факт спільного виїзду за межі України, який визнається сторонами. Суд не приймає в якості доказів надані відповідачем письмові рукописні та машинописні тексти, які, за твердженням відповідача, містять особисте листування сторін, оскільки з їх змісту не можливо встановити їх походження, автора та адресата. Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 6 ЦПК України особисті папери, листи, записи телефонних розмов, телеграми та інші види кореспонденції можуть бути оголошені у судовому засіданні тільки за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України. В судовому засіданні позивач через свого представника висловив заперечення проти оголошення змісту наданих відповідачем листів та заперечив своє авторство. Надані позивачем фотозображення не містять доказової інформації про наміри сторін під час реєстрації шлюбу. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про фіктивність шлюбу між позивачем та відповідачем, що згідно ч. 2 ст. 40 СК України є підставою для визнання його недійсним. Згідно ст. 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39 - 41 СК України, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану анулюється на підставі рішення суду. У звязку з визнанням шлюбу недійсним, суд застосовує наслідки такої недійсності та задовольняє позовні вимоги про анулювання актового запису та скасування свідоцтва про одруження.

Outcome: approved