Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. ПАТ КБ «Надра», із врахуванням уточнення, позовні вимоги мотивує тим, що 30.12.2010 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору «Автопакет» №839/МК, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 14456,00 доларів США строком повернення до 18 квітня 2015 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,5% на місяць (п.1.1 кредитного договору). Відповідно до п.3.3 додаткової угоди банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник затримує сплату кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 18.08.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 23484,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 307015,73 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 14002,72 доларів США, що еквівалентно 183061,91 грн.; - заборгованість за відсотками - 7269,95 доларів США, що еквівалентно 95042,32 грн.; - пеня за порушення строку сплати кредиту - 2211,49 доларів США, що еквівалентно 28911,50 грн. За належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, перед банком поручилася [PERSON], уклавши договір поруки від 30.12.2010 року. П.1.2 договору поруки зазначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене право кредитора вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно п.1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Тому позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за додатковою угодою №1 від 30.12.2010 року до договору «Автопакет» №839/МК в сумі 307015 (триста сім тисяч п'ятнадцять ) гривень 73 копійки. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених в самій позовній заяві та додатково суду пояснила, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.04.2010 року було розірвано кредитний договір №839/МК від 18.04.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON], а також стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість в сумі 129487,48 грн. Вже після прийняття зазначеного рішення суду між банком та відповідачами було досягнуто угоди про фактичну реструктуризацію боргу шляхом підписання нового кредитного договору у формі додаткової угоди до договору «Автопакет» та договору поруки. За договором «Автопакет» №839/МК від 18.04.2008 року банк надав позичальнику кредит в сумі 6316 доларів США. Відповідно до умов договору «Автопакет» ці кошти було переведено в національну валюту, що склало 82400,00 грн. та сплачено згідно наданого позичальником рахунку-фактури продавцю автомобіля Нyundai Accent, для придбання якого і було надано кредит. Укладаючи додаткову угоду №1 від 30.12.2010 року сторони зазначили, що позичальнику надано кредит в сумі 14456 доларів США (фактично віднявши від тіла кредиту суму 1860 доларів США, повернуту позичальником на той момент). 08.01.2011 року позичальник [PERSON] за згодою банку уклав договір найму (оренди) автомобіля Нyundai Accent, який було передано в заставу банку в забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків. За цим договором, який діяв до 31.12.2011 року наймач ТзОВ «Оптіма-лізинг» перераховував на картковий рахунок [PERSON] щомісячну орендну плату, яка після відрахування суми податку на дохід фізичних осіб складала 2609,00 грн. Зазначену суму позичальник конвертував у валюту кредиту - долари та сплачував через касу банку на рахунок [NUMBER] щомісячні платежі по поверненню кредиту та сплаті відсотків. Остання оплата позичальником [PERSON] на погашення кредиту була проведена в січні 2012 року в сумі 322,00 доларів США. Представник позивача зазначила, що оскільки відповідач [PERSON] з лютого 2012 року не виконував своїх зобов'язань по сплаті кредиту, банк звернувся до суду з проханням видати виконавчі листи по справі №2-280/2010 року та поновити строк пред'явлення їх до виконання. Проте ухвалою Калуського міськрайсуду від 27.01.2014 року в задоволенні заяви про поновлення строку було відмовлено. Таким чином, рішення Калуського міськрайсуду від 12.04.2010 року не було виконано. Представник позивача наголосила, що додаткова угода №1 від 30.12.2010 року до договору «Автопакет» є окремим правочином, відповідно до якого сторони взяли на себе зобов'язання, зокрема позичальник повернути наданий йому в 2008 році кредит на купівлю автомобіля в сумі 14456 доларів США та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 14,5 % річних до 15.04.2015 року. Вказала, що відповідач, здійснюючи погашення заборгованості за додатковою угодою, фактично визнав існування додаткової угоди як окремого правочину. Водночас представник позивача визнала, що за додатковою угодою №1 від 30.12.2010 року банком не були перераховані кошти на рахунок відповідача, оскільки фактично кредит було надано ще в 2008 році згідно договору «Автопакет» №839/МК від 18.04.2008 року. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач суду пояснив, що згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 12.04.2010 року було розірвано кредитний договір №839/МК від 18.04.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON], а також стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 129487,48 грн. Для забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту згідно рішення Калуського міськрайсуду від 12.04.2010 року 08.01.2011 року [PERSON] уклав договір (оренди) автомобіля Нyundai Accent, який було передано в заставу банку. За цим договором наймач ТзОВ «Оптіма-лізинг» орендну плату перераховував в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитом. Тобто фактично [PERSON] добровільно погашав заборгованість за кредитним договором №839/МК від 18.04.2008 року згідно рішення суду від 12.04.2010 року. Відповідач зазначив, що дійсно 30.12.2010 року між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено додаткову угоду №1, проте нового кредиту за цим договором він не отримував, кошти, про які йде мова в договорі, не були перераховані на його рахунок. Посилання представника позивача на те, що відбувалося часткове погашення заборгованості за даним договором не заслуговують на увагу, оскільки за рахунок орендної плати за автомобіль відповідач сплачував заборгованість за кредитним договором №839/МК від 18.04.2008 року, яка була стягнута з нього рішенням суду. Крім того, договір найму автомобіля був укладений на строк з 28.01.2011 року по 31.12.2011 року. За умовами даного договору після закінчення строку його дії банк мав право забрати автомобіль у наймача. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що оскільки рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.04.2010 року було розірвано кредитний договір №839/МК від 18.04.2008 року, то зобов'язання на майбутнє за цим договором припинилися. Позивач фактично повторно просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом, яка вже стягнута згідно рішення суду від 12.04.2010 року. Представник відповідача наголосив, що представником позивача не подано суду доказів того, що згідно додаткової угоди №1 від 30.12.2010 року до договору «Автопакет» кредитні кошти, про які йде мова в договорі, були надані відповідачу [PERSON] Враховуючи, що банк не виконав свого обов'язку щодо перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача [PERSON], вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Тому відповідач та його представник просять суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2010 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору «Автопакет» №839/МК від 18.04.2007 року (а.с.9-14). Зі змісту даної угоди вбачається, що вона укладена як додаткова до договору «Автопакет» №839/МК саме від 18.04.2008 року, а не 18.04.2007 року (як зазначено в назві угоди). Відповідно до п.1.1 договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 14456,00 доларів США строком повернення до 18 квітня 2015 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,5% на місяць. П.2.1 додаткової угоди чітко передбачено, що надання кредиту проводиться після укладення договору шляхом: - видачі готівки позичальнику через касу кредитора при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у валюті України - гривнях або - перерахування коштів за реквізитами, вказаними позичальником письмово або - перерахуванням коштів на поточний рахунок позичальника, за реквізитами, вказаними позичальником письмово. Згідно п.2.2 додаткової угоди моментом (днем) надання кредиту вважається день списання з позичкового рахунку позичальника коштів в сумі кредиту згідно даного договору (а.с.9 зворот). За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З наведеного вбачається, що обов'язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує факт надання кредиту, а відповідач - відсутність заборгованості. Позивачем, всупереч вимогам ст.ст.57,60 ЦПК України, не подано суду належних доказів на підтвердження факту надання відповідачу [PERSON] кредиту відповідно до умов додаткової угоди №1 від 30.12.2012 року. Крім того, представник позивача в судовому засіданні визнала, що кредитні кошти, які зазначені в п.1.1 додаткової угоди, фактично не були надані позичальнику. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «Надра» були порушені умови додаткової угоди №1 від 30.12.2012 року, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є безпідставними та необґрунтованими. Посилання представника позивача на те, що додаткова угода №1 від 30.12.2010 року була укладена як доповнення до договору «Автопакет» №839/МК від 18.04.2008 року і окремо надання кредиту за цією додатковою угодою не було передбачено, а були внесені зміни тільки в існуючі кредитні правовідносини суд не приймає до уваги, оскільки це суперечить положенням п.п.2,1, 2.2 додаткової угоди. Крім того, згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 12.04.2010 року (а.с.42-43), із врахуванням ухвали Калуського міськрайсуду від 28.11.2014 року про виправлення описки (а.с.65), кредитний договір №839/МК від 18.04.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON], було розірвано, а також стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 129487,48 грн. Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюються або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, у силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Отже, зобов'язання сторін за кредитним договором №839/МК від 18.04.2008 року припинилися з моменту набрання рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.04.2010 року законної сили, а тому будь-які доповнення та зміни у кредитні правовідносини, які припинилися, не могли бути внесені. Також представником позивача не доведено, що укладення [PERSON] 08.01.2011 року договору (оренди) автомобіля Нyundai Accent (а.с.59-61), згідно якого наймач ТзОВ «Оптіма-лізинг» орендну плату перераховував в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитом (а.с.62,63), свідчить про визнання відповідачем наявності заборгованості за додатковою угодою №1 від 30.12.2010 року, а не про добровільне погашення заборгованості за кредитним договором №839/МК від 18.04.2008 року згідно рішення суду від 12.04.2010 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст.653, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed