Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що йому належить на праві власності 39/100 частин житлового будинку, що в [ADDRESS] на підставі договору дарування частки житлового будинку та земельної ділянки від 24.03.2009 року. Відповідач по справі є сином з яким позивач тривалий час перебуває у неприязних стосунках і проживають окремо один від одного. [PERSON] випадково дізнався , що [PERSON], з 30 листопада 2010 року зареєстрований за його домоволодінням. Відповідач викрав у нього домову книгу у зв'язку із чим він звертався з відповідною заявою до правоохоронних органів. Внаслідок відсутності домової книги докази реєстрації відповідача за домоволодінням підтверджується довідкою Коростишівського РС УДМС України в Житомирській області від 17.09.14року за № 22/1629. Таким чином, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком , що в [ADDRESS]. В ході розгляду справи , ухвалою суду від 16.10.2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити, додатково суду пояснили, що відповідач з часу реєстрації в будинку не проживає, будь-яких витрат не несе. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в їх задоволенні просив відмовити. Суду пояснив, що за адресою [ADDRESS] він ніколи не проживав та не проживає, однак батько в даному будинку теж не проживає. Будь-яких комунальних витрат не несе, в будинку відсутні його речі. Хто давав згоду на реєстрацію в даному будинку не пам'ятає. Будинкова книга на домоволодіння знаходиться в нього, оскільки вона йому потрібна для подачі в ЖЕК з метою отримання довідок. На даний час йому немає де зареєструватись. Він з родиною проживає в найманому будинку за адресою [ADDRESS]. В судове засідання третя особа на стороні позивача [PERSON] не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду направила заяву відповідно до якої просить здійснювати розгляд справи в її відсутність. Не заперечує щодо позовних вимог [PERSON] А також направила письмові пояснення, з яких слідує, що вона має відокремлену частину домоволодіння, та власну домову книгу. [PERSON] не являється членом її сім'ї, а також користувачем її домоволодіння. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником 39/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0395 га, [ADDRESS] на підставі Договору дарування частки житлового будинку та земельної ділянки від 24 березня 2009 року, що посвідчений державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори за № 1-870. (а.с.5). Даний договір дарування зареєстрований КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради. ( а.с. 6). З повідомлення Коростишівського РС УДМС України в Житомирській області № 334 від 15.09.2014 року слідує, що [PERSON] значиться по реєстрації у [ADDRESS] з 30.11.2010 року по даний час ( а.с. 8). Відповідно до копії акта № 612 від 20.09.2014 року, депутата Коростишівської міської ради - відповідач по справі, зареєстрований за адресою [ADDRESS], проте довгий час за даною адресою не проживає, а проживає за адресою [ADDRESS]. ( а.с.7 ). Вказані обставини сторонами не заперечуються, визнаються відповідачем. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., громадяни України зобов'язані протягом 10 днів після прибуття на нове місце проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оскільки відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживав та не проживає, мешкає за іншою адресою, і вказана обставина ним не заперечується, добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, останнім будь - яких доказів на перешкоду проживання в даному будинку не надано, без поважних причин не проживає на житловій площі понад один рік, тому вимога позивача щодо захисту порушеного права є законною, у зв'язку з чим слід визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Посилання відповідача на ту обставину, що його батько не проживає в даному будинку суд до уваги не приймає, оскільки такі обставини спростовуються вищевикладеними доводами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по зверненню до суду в розмірі 243,60 грн. Таким чином, перелічені докази, що логічно поєднуються одне з одним, підтверджують характер правовідносин сторін, дають суду всі підстави , що позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved