Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом через представника. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] у віці 83 роки померла [PERSON] Позивач [PERSON] приходиться померлій внучатим племінником. Фактично він був найближчим родичем і доглядав [PERSON] В 1996 році [PERSON] заповіла позивачу свою квартиру [ADDRESS]. Позивач здійснив похорон [PERSON] і після цього почав користуватися вищевказаною квартирою. 16.05.2013 року позивач звернувся до 11-ї Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і була відкрита спадкова справа. Однак, свідоцтво про право на спадщину позивач не отримав, оскільки виявилося, що 07.04.2010 року [PERSON]. було оформлено заповіт , на підставі якого вона заповіла квартиру [ADDRESS] відповідачу. Позивач ніколи не бачив [PERSON] і не знає хто вона така. Дана особа не є родичем [PERSON], не доглядала її, не проживала з нею разом і не має підстав для спадкування за заповітом. В заповіті на ім*я [PERSON] зазначено, що у зв*язку із тим, що [PERSON] хворіє та не може особисто підписати та прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, текст заповіту уголос зачитаний запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] та підписано [PERSON], та свідками в присутності нотаріуса , за адресою : [ADDRESS]. Зазначає, що він не знає відповідних осіб : [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки позивач є найближчим родичем померлої [PERSON] та малоймовірно , щоб він не знав настільки близьких її знайомих яких вона могла б запросити для такої важливої місії як посвідчення і підписання заповіту (всі вони живуть в різних районах, не є сусідами і друзями). Підозру у позивача викликає також факт запрошення на виклик до квартири, що знаходиться в Оболонському районі м.Києва, державного нотаріуса п*ятої Київської державної нотаріальної контори, що знаходиться в Солом*янському районі м.Києва за адресою : вул. Машинобудівельна, 8. Також посилається на те, що [PERSON] за своїм станом здоров*я не могла організувати запрошення нотаріуса і оформлення заповіту. [PERSON] не була визнана судом недієздатною, але з лютого 2010 року перебувала на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері № 3 (Фрунзе , 51). Підставою для постановки її на облік були непоодинокі випадки неадекватної поведінки [PERSON], що виявлялися , наприклад, у відкритті кранів газопостачання і заповнення своєї і прилеглих квартир газом. Вважає, що заповіт [PERSON] від 07.04.2010 року, якщо навіть і був складений нею, то цей правочин був вчинений у стані коли вона не усвідомлювала значення своїх дій внаслідок загострення психічної хвороби, а відповідач та особи, що підписали заповіт і були свідками при його укладенні скористалися неможливістю усвідомлювати значення своїх дій внаслідок психічної хвороби [PERSON] В зв*язку з цим посилаючись на ст.225 ЦК України просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 07.04.2010 року державним нотаріусом п*ятої Київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В. , зареєстрований в реєстрі нотаріуса за № 7-410. Позивач та його представник в судових засіданнях позов підтримали, з обставин викладених в ньому та просили задовольнити позов. Відповідачка та її представник проти позову заперечували. Представник відповідача посилався на те, що медична документація є фальшивим доказом, оскільки не відповідає жодним законодавчим вимогам та не відповідає Наказу Міністерства охорони здоров*я України від 27.12.1999 року № 302 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях) », який діяв на той час. Медична документація не містить посилань на те, що вона заведена лікарем, а також не вбачається, що огляд [PERSON] проводив лікар. В медичній документації міститься лише підпис невідомої особи, а ні коду лікаря, а ні жодної печатки, а ні навіть його прізвища та імені в медичній документації немає. Також зазначав, що медичну документацію було виготовлено 18.03.2010 року. Огляди проводилися двічі : 18.03.2010 року та 24.03.2010 року. Також існує запис про зняття з обліку через смерть, що датований 20.05.2013 року. В той же час заповіт на [PERSON] було складено 07.04.2010 року. Окрім того, зазначав, що [PERSON] знав про наміри [PERSON] вчинити заповіт не на його користь. Ані 18.03.2010 року, ані на протязі трьох років після цього (до дня смерті [INFO]) [PERSON] лікарі не оглядали, жодної медичної допомоги не надавали, хоча остання була начебто поставлена на диспансерний облік та мала постійно бути під наглядом лікарів, отримувати лікування тощо. Також представник відповідача посилався , що надана суду медична документація не повинна була прийматися експертами, оскільки вона не відповідала вимогам Закону. В порушення вимог ч.3 ст.147 ЦПК України у висновку експертів не зазначено освіту експертів та свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, не вказано інформацію хто був проведений при проведенні експертизи. Також зазначав , що висновок експертів не містить в мотивувальній частині обґрунтованого пояснення даних про психічний стан [PERSON] В мотивувальній частині висновку експерти вдалися до простого переписування досліджувальної частини висновку та медичної картки без детального аналізу даних, що свідчать про психічний стан [PERSON] Зокрема, експерти у мотивувальній частині вдаються до посилання на показання свідків, позивача, вживаючи обороти «на думку позивача..», «показання свідків..» , не наводячи при цьому жодного аналізу та пояснень. В мотивувальній частині не вказано, яке саме захворювання, що відображене у висновку експертів відображалось на діяльності інтелектуальної, вольової та емоційної сфери психіки [PERSON] Не відображено у висновку експертів яким саме діагностичним стандартом (критерії оцінки стану хворого) керувалися експерти при встановленні діагнозу [PERSON] Окрім того, у висновку експертів зазначено, що [PERSON] приймала медичний препарат «сонапакс». Вказані дані експертами не проаналізовані та не оцінені, зокрема не вказано до якої фармакологічної групи належить цей препарат, як саме він впливає на особу, що його приймає та на захворювання , чи сприяє він ремісії хвороби . Також зазначав, що в мотивувальній частині висновку експерта зазначено, що [PERSON] «страждала органічною патологією головного мозку судинного ґенезу, що на той час ускладнилось формування комплексу значно виражених психічних порушень психоорганічного характеру». В той же час в заключній частині висновку експертів вказано, «[PERSON] на момент складання заповіту від 07.04.2010 року страждала органічним ураженням головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та параноїдними включеннями». Проте , в мотивувальній частині висновку при описанні діагнозу параноїдні включення не згадуються, що свідчить про вказування в мотивувальній частині та у висновках різних за своєю суттю діагнозів. Зазначав, що висновок експертів не містить детального аналізу всіх фактів про психічний стан [PERSON], а тому просив в задоволенні позову відмовити через недоведеність заявлених вимог. Третя особа в судове засідання не зв*явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином , суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі представника третьої особи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, експерта, дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступне. [INFO] у віці 83 роки померла [PERSON] В 1996 році [PERSON] заповіла позивачу свою квартиру [ADDRESS]. Позивач здійснив похорон [PERSON] і після цього почав користуватися вищевказаною квартирою, що не оспорювалося відповідачем. Відповідач зі спадкодавцем не спілкувалася останнім часом і не зразу дізналася про смерть спадкодавця. 16.05.2013 року позивач в строки визначені законом звернувся до 11-ї Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і була відкрита спадкова справа. Однак, свідоцтво про право на спадщину позивач не отримав, оскільки виявилося, що 07.04.2010 року [PERSON] було оформлено заповіт , на підставі якого вона заповіла квартиру [ADDRESS] відповідачу. В заповіті на ім*я [PERSON] зазначено, що у зв*язку із тим, що [PERSON] хворіє та не може особисто підписати та прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, текст заповіту уголос зачитаний запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] та підписано [PERSON], та свідками в присутності нотаріуса , за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] в строки визначені ч.1 ст.1270 ЦК України заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця не подала і на даний час судом вирішується спір за її позовом стосовно надання додаткового строку для прийняття спадщини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який був сусідом померлої, суду пояснив , що [PERSON] була неадекватною людиною . Викликали лікаря з лікарні ім.Павлова. Чи лежала вона в цій лікарні їй не відомо. То вона говорила, що сусід заліз з балкону та покрав картошку. То говорила, що в неї хтось у хаті ходив, але не було нікого. Просила купити продукти, потім сказала, що украв у неї гроші. Газ залишала відкритим. Вони закривали газ, а вона відкривала. Говорила, що жили разом і уйдем разом. Потім працівники ЖЕКу перекрили їй газ і поставили електроплиту. Погано бачила, хворіла десь років 6-7. То якось сусідка прибігла сказала, що [PERSON] хоче виплигнути з балкону. Він впіймав її за ноги та затягнув у кімнату. [PERSON] не знає взагалі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] була її сусідка. [PERSON] заповіла свою квартиру племіннику , потім випадково дізналася, що прийдуть якісь люди укладати договір. Останнім часом [PERSON] була агресивна. Родичі привозили продукти вона їх роздавала по сусідам, а потім забирала. Залишала включені конфорки газової плити, викликали газовиків. Себе обслуговувала сама. Сторонньої допомоги не потребувала. Погано бачила. В свою квартиру нікого не пускала. Лише якісь люди до неї приходили. Коли приходила з роботи, то в квартирі у [PERSON] чула виття, ніби собака вила. Один раз [PERSON] полізла на чердак хотіла викинутися з балкону. Коли хотіла викинутися з балкону була неадекватна. Свідками були лікар [PERSON] з кв. [NUMBER] та [PERSON] сусід із [NUMBER] квартири. Родичі піклувалися про неї . Приїзджала мама позивача та сестра. Років 4 - 4, 5 назад [PERSON] лікувалася в лікарні. Років 9-10 назад в неї проявилося захворювання. Свідок [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) суду пояснила, що з [PERSON] на момент підписання заповіту разом працювала в фірмі «Пенсіон». Під час складання заповіту була присутня. На підписання заповіту її запросила [PERSON]. Центр «Пенсіон» допомагає укладати договори довічного утримання, допомагає пенсіонерам. Бабуся погано бачила, а тому її запросили свідком. [PERSON] бачила лише один раз під час підписання заповіту. Один раз нотаріус виїзджав до [PERSON]. Текст заповіту мабуть був готовий. При посвідчення заповіту все роз*яснювала нотаріус, а [PERSON] погоджувалася. Коли вони приїхали двері квартири відкрила сама бабуся. Вона знайома з [PERSON]. [PERSON] ходила до неї допомогала ліками, продуктами. До центру «Пенсіон» зверталася [PERSON], коли саме вона не знає. Думає, що [PERSON] себе могла обслуговувати. Психічних вад на перший погляд не мала. [PERSON] самостійно підписувала заповіт. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був очевидцем як бабушка підписувала заповіт на [PERSON]. З [PERSON] разом працювали в центрі «Пенсіон» . Центр допомогає укладати договори довічного утримання. [PERSON], , [PERSON] не пам*ятає прізвище, [PERSON] приїхали на [ADDRESS] , 8-й чи 9-й поверх. Приїхали для того, щоб засвідчити підпис договору, приїхала нотаріус [PERSON]. Нотаріуса він знає, заключали в неї договори довічного утримання. Раз в місяць викликали нотаріуса. У бабушки було погано з зором. Нотаріус прочитала бабушці заповіт, запитала чи все зрозуміло, потім [PERSON] читала заповіт. Договір підписав він та [PERSON]. При підписанні договору [PERSON] тримав руку бабушки і бабушка підписала заповіт. Бабушка добровільно підписала заповіт. [PERSON] відвідував один раз. Думає, що нотаріус прибула з надрукованим текстом заповіту. Він особисто бачив, що бабусі дали на підпис заповіт. Психічних вад [PERSON] не мала. Тримав руку і підписувала заповіт бабуся. Підпис не [PERSON] в заповіті. Свідок [PERSON] суду пояснила, що познайомилася з [PERSON] коли працювала в центрі «Пенсіон». Звернулась років 4-5 назад з тим, що їй потрібна була допомога по господарству. Плиту необхідно встановити. Вона особисто приходила , купувала продукти і [PERSON] сказала, що бажає підписати заповіт. Нотаріуса запросила вона за проханням [PERSON]. Співробітники «Пенсіон» забезпечили заявку на виклик нотаріуса. Бабушка заповіт підписати не могла, за неї його підписував [PERSON]. [PERSON] заповіт підписував особисто. Нотаріус читав заповіт. З Оболоні на вул. Терещенківську [PERSON] ходила пішки в «Пенсіон». При підписанні заповіту свідками були співробітники «Пенсіону», яких запрошувала вона. Нотаріус два рази приїздив при оформленні заповіту. Бабушка хотіла дома підписувати заповіт. Останній раз бачила [PERSON] в кінці весни на початку літа 2010 р. В 2012 р. дізналася, що [PERSON] померла. Свідок [PERSON] суду пояснив, що представник відповідача працює в «Пенсіоні», де працює відповідачка йому не відомо. Він ставив свій підпис за [PERSON] в заповіті. На той час він був співробітником «Пенсіону» , хто його запросив на підписання заповіту він не пам*ятає. Бабушка була сліпа, а тому він підписував заповіт. Нотаріус зачитувала заповіт і [PERSON]. Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент , коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Заповітом, відповідно до вимог ст.1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно зі ч.1 ст.1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року роз*яснено, що заповіт може бути визнано недійсним, тільки якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров*я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу ст.145 ЦПК України. В своїх запереченнях представник відповідача посилання на те, що медична документація є фальшивим доказом , оскільки не відповідає вимогам інструкції, однак слід зазначити , що вона надійшла з медичної установи і суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст 225 ЦК України, необхідно враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Матеріали справи свідчать, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 13 від 08.01.2015 року [PERSON] на момент складання заповіту від 07.04.2010 року страждала органічним ураженням головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та параноїчними включеннями (F07.8) і за своїм психічним станом тоді вона не могла усвідомлювати свої дії та не могла керувати ними. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснив, що відповідно до наданих матеріалів , а саме медичної документації та проаналізованих пояснень свідків у [PERSON] були порушення пам*яті, розпізнавальності , труднощі в розумовій діяльності, неадекватність поведінки в побуті . Хвороба в [PERSON] була набута . В неї було органічне ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та параноїчними включеннями - третя стадія протікання психічного захворювання. Також суду пояснив, що медичний препарат - санапакс є заспокійливим засобом, що відпускається за рецептом лікаря проте, хворобу він не виліковує. Суд вважає, що для винесення вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи судом було надано матеріали цивільної справи , медичну документацію та експертами брались до уваги всі наявні в ній дані. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, проте слід звернути увагу на розбіжності . Як убачається зі змісту заповіту у зв*язку з тим, що [PERSON] не може сама прочитати текст заповіту, згідно зі ст.1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] У зв*язку з поганим зором [PERSON] вона не може підписати заповіт власноручно, на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту підписав [PERSON] Проте, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснював , що в його присутності підписувався спірний заповіт, при підписанні договору [PERSON] тримав руку бабушки і бабушка підписала заповіт. Бабушка добровільно підписала заповіт. Він особисто бачив, що бабусі дали на підпис заповіт. Психічних вад [PERSON] не мала. Тримав руку [PERSON] і підписувала заповіт бабуся. Підпис не [PERSON] в заповіті. Свідок [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) суду пояснювала , що [PERSON] сама підписувала заповіт, що взагалі ставить під сумнів присутність вказаних свідків при підписанні заповіту. Одночасно слід зазначити , що в спірному заповіті зазначено, що у зв*язку з тим, що [PERSON] хворіє та не може особисто підписати та прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, в її присутності та в присутності нотаріуса, текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] та підписано [PERSON] Проте, допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] суду пояснювала, що при підписанні заповіту свідками були співробітники «Пенсіону», яких запрошувала вона. Свідок [PERSON] ([PERSON]) також не надавала суду пояснення стосовно того, що її запрошувала [PERSON] Тобто, пояснення самої відповідачки спростовують ту обставину, що саме [PERSON] запрошувала свідків, які як вказано в заповіті , були присутні при посвідченні заповіту. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд вважає, що при складанні заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved