Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування вимог за яким зазначає, що в 2000 році познайомився з [PERSON], яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Невдовзі стосунки були припинені. При зустрічі в липні 2015 року в м. Житомирі [PERSON] повідомила про народження 31.07.2001 року доньки [PERSON], біологічним батьком якої є позивач, однак в книзі записів актів громадянського стану про народження батьком дитини записано [PERSON], з яким третя особа перебувала у шлюбі. Позивач зазначає, що [PERSON] має певну схожість з ним за зовнішніми ознаками, психологічними рисами тощо. З огляду на викладене у позовній заяві просить визнати його батьком дитини [PERSON], виключити з актового запису про народження відомості про [PERSON], як батька дитини, присвоїти дитині прізвище «Ніколаєнко», по батькові «Ігорівна» та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Сторони в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач підтримує позовні вимоги, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі, а третя особа та представник Відділу ДРАЦС реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції не заперечують проти задоволення позову. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.2001 року народилася [PERSON], батьками якої в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з висновку експерта №15 від 15.01.2016 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. За змістом п. 6, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження, що передбачено положеннями ст. 134 Сімейного кодексу України. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. З наведених вище підстав, враховуючи визнання відповідачем позову, суд задовольняє його в повному обсязі. На підставі ст.ст. 129, 134 СК України,

Outcome: approved