Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 22.08.2012 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, позичальник зобовязувався погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, але своїх зобовязань не виконав, станом на 31.05.2016 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 11 735 грн. 98 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту -300,18 грн., заборгованості по процентам -7305,75 грн., заборгованості за пенею та комісією-3095,00 грн., штраф /фіксована частина/-500 грн., штраф /процентна складова/-535,05 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач та його представник позов не визнали, пояснили, що дійсно відповідач уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір на суму 300 грн. шляхом відкриття платіжної картки та перерахування на неї коштів, в звязку з тим, що відповідач картку втратив ще в червні 2013 року і остання була заблокована, а термін дії картки закінчився, то відповідач повернув частину коштів на суму 299,50 грн. банку, а тому вимоги банку про стягнення з відповідача коштів на суму аж 11 735 грн.98 коп. до задоволення не підлягають, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, крім того, розрахунок заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим, банком самовільно збільшено розмір процентів, тоді як відповідач не підписував, крім анкети-заяви, жодних документів: ні тарифів банку, ні Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді даної справи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 22.08.2012 року було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 300 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,5 % на місяць /30 % річних/ на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що стверджується копіями вказаних документів. Як зазначено в заяві позичальника, він ознайомлений і згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Він згодний з тим, що ця заява разом із Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, підписавши дану заяву відповідач підтвердив, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах. В п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає право банку в будь-який момент змінювати /зменшити або збільшити/ кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. А згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. В тарифах банку передбачено також нарахування комісії за зняття грошових коштів, за моніторинг неактивної карти, за отримання балансу на чек в банкоматах ПриватБанку. Тарифами банку передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн., нараховується один раз в місяць; також передбачено нарахування пені /2/ -базова процентна ставка по договору /30 нараховується за кожний день прострочки кредиту, про що зазначено в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідно до Умов кредитування, на які вказано вище, погашення заборгованості по кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, слідуючого за звітним. Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту за приписами п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31.05.2016 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 11 735 грн. 98 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту -300,18 грн., заборгованості по процентам -7305,75 грн., заборгованості за пенею та комісією-3095,00 грн., штраф /фіксована частина/-500 грн., штраф /процентна складова/-535,05 грн. За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. А згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вказано вище в рішенні, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, які були запропоновані банком і викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, в тарифах банку, відповідач був ознайомлений з цими документами, погодився з ними, на що сам вказав в підписаній ним заяві, а отже договір між сторонами є укладеним. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Представник відповідача заперечуючи проти позову, просила суд застосувати при вирішенні спору строки позовної давності та відмовити в задоволенні пзову. При цьому суд виходить з наступного. Пунктом 1.1.1.45 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. У копії заяви від 22.08.2012 року, яка є невідємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і відповідачем, строк дії картки не визначений. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» в матеріалах справи /а.с.62/, відповідач отримав чотири картки, остання з яких мала термін дії до останнього дня 09.2016 року, але крім цієї довідки жодних доказів на підтвердження даних обставин суду не надано, відсутні будь-які заяви з підписом відповідача на одержання картки, на перевипуск платіжної картки. Як пояснив в суді представник позивача, строк дії картки становить 12 місяців. А оскільки інших доказів суду не надано, то враховуючи той факт, що анкета-заява підписана відповідачем 22.08.2012 року, то строк дії картки має становити до останнього дня 08.2013 року. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України в постанові по справі № 6-127цс14 від 22.10.2014 року. Заперечуючи проти позову відповідач та його представник посилалися на те, що відповідач картку втратив ще в червні 2013 року і остання була заблокована, а суму коштів, що залишилася, відповідач повернув. З виписки по рахунку позичальника [PERSON] /а.с.63-66/ вбачається, що останні операції з використанням платіжної картки ним дійсно проведені 30.06.2013 року, після цього у виписці по рахунку банком нараховується і відображається сума заборгованості. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Така правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема у постановах № 6-154цс15 від 30.09.2015 року, № 6-698цс15 від 10.06.2015 року, № 6-127цс14 від 22.10.2014 року, № 6-116цс13 від 06.11.2013 року. Отже, оскільки за умовами вказаного вище договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами /щомісячний платіж/ до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, останні кошти позичальником вносилися на поповнення рахунку в червні 2013 року, тобто, після 25.07.2013 року для кредитора починається перебіг строку позовної давності. Згідно копії Реєстру вимог /а.с.41/, позивач звернувся до суду з позовом 12.08.2016 року, тобто, з пропуском строку позовної давності. Представник позивача в суді посилався на те, що відповідачем вносилися кошти на погашення боргу 19.11.2013 року в сумі 55 грн., а тому строк позовної давності не пропущено. Згідно виписки по рахунку позичальника, на яку вказано вище, 19.11.2013 року зазначено операцію наступного змісту: зарахування переказу з карти ПриватБанку через Приват 24, сума -55 грн. Але будь-яких банківських документів, які б свідчили про те, що це сума коштів, внесена позичальником на погашення кредиту, суду не надано, не розшифровано, з якого рахунку /картки/ надійшли ці кошти. Відповідно до п.1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, належних до сплати банку по цьому договору. Списання коштів з любого рахунку клієнта, відкритого банком, оформляється меморіальним ордером. Крім того, з розрахунку заборгованості, який надано позивачем, також не вбачається, що кошти в сумі 55 грн. було зараховано на погашення заборгованості за кредитним договором, та якої саме заборгованості. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні даного позову, оскільки вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed