Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду в лютому 2013 року з позовом в якому зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS], яка йому належить на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2012 року. В зазначеній вище квартирі є зареєстрованим відповідач по справі [PERSON], який в квартирі проживає та знятися з реєстраційного обліку не бажає. Реєстрація та проживання відповідача порушує право власності позивача та розпорядження квартирою. Позивач просить захистити його право власності і постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні вище зазначеною квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, в подальшому подав заяву про розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача не з'явився в судове засідання, надав заяву, в якій просив в задоволення позовних вимог відмовити, оскільки в грудні 2013 року відповідач добровільно виселився із спірної квартири, а в січні 2014 року також добровільно знявся з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS]. Представник відповідача - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в судове засідання також не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був завчасно повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи в його відсутності. Суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутності сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані докази, судом встановлено, що ні позивач, ні його представник не надали належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування, А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу по суті. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2012 року позивач є власником квартири [ADDRESS] /а.с.3,4/. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно довідки № 431 від 26.02.2013 року, виданої ДП «Крошня» ПП «ВЖРЕП № 4», відповідач є зареєстрованим в зазначеній вище квартирі станом на день видачі довідки. / а.с. 14/. Відповідно до копії паспорту відповідача, останній знятий з реєстрації місця проживання - квартири [ADDRESS] з 29.01.2014 року/а.с. 50,60/. Таким чином, позивач не довів, належними та допустимим доказами, що відповідач проживає в спірному помешканні та є в ньому зареєстрованим. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України позивач, як власник спірної квартири, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власника не порушене, а відтак позов є не обґрунтованим та не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed