Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 06 червня 2008 року між ним та ПАТ «ОТП Банк»(до зміни назви ЗАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір № МL-008/168/2008 про надання грошових коштів у кредит. В цей же день між [PERSON] та відповідачем ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR-008/168/2008, за умовами якого [PERSON] поручилась перед ПАТ «ОТП Банк» за виконання зобов'язань по кредитному договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року [PERSON] Позивачу стало відомо, що 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» і договором поруки № SR-008/168/2008 від 06 червня 2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк». Позивач вважає, що укладення такого договору вчинене з порушенням діючого законодавства та порушує його права. Зокрема позивач вважає, що ПАТ «ОТП Банк» при укладенні зазначеного договору було порушено норми чинного законодавства, що стосуються зберігання банківської таємниці, оскільки відповідач ПАТ «ОТП Банк» розголосив відомості про нього [PERSON] третій особі - ТОВ «ОТП Факторинг», однак такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку встановлених законом про банки і банківську діяльність. Позивач стверджує, що він не надавав письмової згоди на розголошення таких відомостей, а тому з врахуванням норм чинного законодавства у ПАТ «ОТП Банк» не було передбачено законодавчо можливість розголошувати інформацію, що містить банківську таємницю без згоди її власника іншим підприємствам, установам, організаціям, які уклали з таким банком договір про відступлення права вимоги до клієнта, в даному випадку позивача [PERSON] Позивач зазначає, що лише Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» від 15 лютого 2011 року було доповнено можливість банкам надавати інформацію, яка містить банківську таємницю приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами(організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договором функції та/або послуги стосуються діяльності банку. Однак оспорюваний договір було укладено до вступу в силу зазначеного Закону, а тому на час укладення такого у відповідача ПАТ «ОТП Банк» не було законодавчого дозволу та підстав визначених договором на передачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» без згоди власника інформацію, яка містить відомості щодо діяльності та банківського стану [PERSON], яка вважається банківською таємницею. Позивач, зменшивши позовні вимоги в ході розгляду справи, з посиланням на ч. 1 ст. 203 ЦПК України та ст. 215 ЦПК України просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» і договором поруки № SR-008/168/2008 від 06 червня 2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача, з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи просив суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Зокрема зазначив, що у зв'язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року, ПАТ «ОТП Банк» з метою захисту своїх прав та інтересів скористався умовами 2.1.2 Договору маючи таку згоду [PERSON] на використання, поширення та передачу відомостей, що складають його кредитну історію і таке прямо передбачено п. 2.2.4 кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судовому засіданні вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національного банку України в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши сторони, представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 06 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк»(до зміни назви ЗАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір № МL-008/168/2008 про надання грошових коштів у кредит. 06 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR-008/168/2008, за умовами якого [PERSON] поручилась перед ПАТ «ОТП Банк» за виконання зобов'язань по кредитному договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року [PERSON] 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» і договором поруки № SR-008/168/2008 від 06 червня 2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк». 05 лютого 2009 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного Договору МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року, за умовами якого виникла заборгованість [PERSON] була реструктуризована. З матеріалів справи вбачається, що станом на 29 червня 2010 року у [PERSON] існувала значна заборгованість перед ПАТ «ОТП Банк» за зобов'язаннями по кредитному договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року. Відповідно до п. 7, п. 7.2 кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року, підписанням кредитного договору сторони підтвердили, що будь-які умови кредитного договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому Кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.2 кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року, банк зобов'язався не розголошувати третім особам інформацію про позичальника, яка складає банківську таємницю, за виключенням випадків коли передання такої інформації, в порядку та об'ємі визначеному чинним законодавством України, в бюро кредитних історій, а також коли розкриття банківської таємниці є обов'язковим для банку у відповідності з чинним законодавством чи необхідне банку для захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до п. 2.2.4 кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року, підписанням цього договору позичальник надає банку згоду на збір, зберігання, використання, поширення та передачу до бюро кредитних історій інформації в об'ємі визначеному чинним законодавством України, що складає кредитну історію позичальника, а також на доступ до кредитної історії позичальника. Суд аналізуючи вказані умови договору та інші докази надані суду і дослідженні останнім в ході розгляду справи, вважає, що підписанням кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року, позичальник [PERSON] надав свою згоду на розголошення інформації, що містить банківську таємницю у випадку, коли передання такої інформації, в порядку та об'ємі визначеному чинним законодавством України необхідне з метою захисту прав та інтересів ПАТ «ОТП Банк». Сторони не оспорювали наявність факту неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року, внаслідок чого виник певний обсяг заборгованості у останнього. Відповідно до частини 2 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Натомість матеріали цивільної справи містять ряд доказів, у тому числі розрахунки заборгованості, що на погляд суду свідчать про існування станом на день укладення оспорюваного договору певного обсягу заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк», а відповідно наявність такої у обсязі що перевищує обсяг боргу відповідно до графіку платежів свідчить про існування обставини неналежного виконання позичальником своїх боргових зобов'язань, що в свою чергу, як зазначив представник відповідача порушує права ПАТ «ОТП Банк» і така обставина належним чином доведена останнім перед судом. Суд надає оцінку такій обставині виключно в межах пред'явленого позову і не вирішує питання про розмір суми заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки таке не є предметом спору і оцінює таку обставину нарівні і у сукупності з іншими доказами по справі дослідженими судом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, з посиланням на норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України, в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що стосується прав та обов'язків [PERSON] В той же час, суд бере до уваги наявність того факту, що позивачем та його представником в ході розгляду справи не надано обґрунтування яке-ж саме право [PERSON] було порушено укладенням оспорюваного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що у нього виникло право вимоги визнання оспорюваного договору недійсним в зв'язку з тим, що він не бажає мати взаємовідносини з новим кредитором - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси(частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суду не надано доказів того, що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року, якимось чином порушує його - [PERSON] права та законні інтереси. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed