Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 06.12.2013\~\~ року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів 21400\~ грн. 04.08.2015 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було\~ стягнуто з відповідача\~ на користь позивача борг за договором позики в сумі 21 200 грн.\~ 27.09.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було стягнуто з відповідача на користь позивача 1 048 грн.96 коп. трьох відсотків річних від суми позики та 3 816 грн. інфляційних витрат, всього 4 864 грн. 96 коп.\~ Посилаючись на те, що рішення суду у добровільному та примусовому порядку не виконано, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 1 745,95 грн. трьох відсотків річних від суми позики та 5830,00\~ грн. процентів індексу інфляції на підставі ст.625 ЦК України за період з 27.03.2017 року по 25.12.2019 року,\~ що в загальному розмірі становить 7575, 95 грн., а також понесені судові витрати по справі. Позивач\~ в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав,\~ що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без його участі.\~ Відповідач в судове засідання не з`явилася,\~\~\~ про день та час розгляду даної справи була повідомлена\~ належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направла та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена\~ належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 04.08.2015 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] [PERSON] ,\~\~\~ про стягнення боргу за договором позики задоволено частково та стягнуто, зокрема, солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 06.12.2013 року в розмірі 21 200 грн. Рішення суду обґрунтовано тим, що 06.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала у власність грошові кошти в сумі 21 400 грн. та зобов`язалась разом з [PERSON] \~ повернути їх [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2017\~\~ року з відповідача на користь позивача було стягнуто\~\~ 1 048 грн.96 коп. трьох відсотків річних від суми позики та 3 816 грн. інфляційних витрат, всього 4 864 грн. 96 коп.\~ /справа № 357/4315/17) наведене слідує з копії рішення\~ (а.с.6). Зі змісту позовної заяви слідує, що останнім рішенням суду від 27.09.2017 року суд задовольнив позов щодо стягнення нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК У країни\~ станом на 27.03.2017 року. З часу винесення рішення про стягнення боргу його виконання у добровільному та примусовому порядку не здійснено. А тому позивач, як позикодавець має право на новий позов про стягнення з відповідача з% річних і та інфляційної складової боргу за період з останнього розрахунку відповідно до рішення у справі 357/4315/17, тобто з 28.03.2017 року по 25.12.2019 року.\~\~ \~ Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до розяснень пп. 17, 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. За ч.2 ст.625 ЦК України\~ нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно норм і рекомендацій Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.97 року відносно застосування індексів інфляції при розгляді судових справ,\~ сукупний індекс інфляції розраховується за формулою - індекс інфляції\~\~ за перший місяць прострочення помножено на індекс інфляції за другий місяць прострочення, помножено за останній місяць прострочення. Таким чино, індекс інфляції становить 1,275 грн.\~ Згідно наведеного розрахунку розмір інфляції становить\~\~ (21200 ?1,275-21200=5830грн.00 коп.)\~ З урахуванням того, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання щодо належного виконання своїх зобов`язань по поверненню боргу, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача\~ 1 745,95 грн.\~ трьох відсотків річних від суми позики за період з 28.03.2017\~\~ року до 25.12.2019\~\~ року, а також 5830,00\~ грн. інфляційних втрат, всього 7575 грн. 95 коп. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, а також заперечень щодо розрахунку боргу відповідач суду не надала. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн. сплаченого позивачем судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved