Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 3233 від 31.07.2017р., укладений між [PERSON] та ТОВ\~«Єврокар Україна», а також стягнути з ТОВ\~«Єврокар Україна» на його користь платіж згідно зазначеного договору у розмірі 33\~145,40 грн. Позивач надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його присутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач явку\~свого представника\~у судове\~засідання не\~забезпечив хоча\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином.\~Заяв про\~розгляд справи\~за його\~відсутністю або\~інформації про\~поважність причин\~неявки від\~відповідача не\~надходило.\~Відзив на\~позовну заяву\~суду не\~надав,\~що за\~відсутності заперечень\~позивача є\~підставою для\~ухвалення заочного\~рішення відповідно\~до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 31.07.2017р.\~між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна» укладено договір фінансового лізингу №\~3233 (далі Договір), за умовами якого ТОВ\~«Єврокар Україна» зобов'язалося придбати в свою власність предмет лізингу автомобіль Volkswagen Polo sedan, модифікація Life, обєм двигуна 1.6, КПП механічна, та передати цей автомобіль у користування позивача. Останній зобов'язався сплачувати передбачені договором періодичні лізингові платежі. Відповідно до квитанції від 31.07.2017р. № 0.0.818488658.1 позивачем було здійснено перший платіж за Договором фінансового лізингу у розмірі 33\~145,40\~грн. Умовами Договору визначено вартість предмета лізингу на момент його укладення у розмірі 331\~454,00 грн. з урахуванням ПДВ. [PERSON] звернувся до ТОВ «Єврокар Україна» з вимогами про розірвання договору та повернення сплачених ним 33\~145,40 грн., проте йому було повідомлено, що сплачені ним кошти є комісією з організації Договору та у випадку розірвання договору такі кошти поверненню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строку лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. За змістом ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Норми ч. 1 ст. 220 ЦК України передбачають нікчемність договору у разі недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Всупереч викладеним вимогам оскаржуваний Договір фінансового лізингу не було посвідчено нотаріально, що є підставою для його недійсності. Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. За правилами п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Частина 1 ст. 227 ЦК України передбачає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. З огляду на ненадання суду доказів наявності ліцензії у відповідача на господарську діяльність з надання фінансових послуг суд доходить висновку, що Договір фінансового лізингу був укладений без відповідної ліцензії, що є підставою для його недійсності. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2, 6, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Відповідно до розділу «Визначення термінів» Договору фінансового лізингу комісія за організацію Договору першочерговий єдино разовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що має бути виплачений Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги Лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що повязані з укладанням Договору, в тому числі витрати, що повязані з пошуком предмету лізингу Лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо узгоджений сторонами та відображається у даному Договорі та додатку № 1 до Договору, та становить 10 % від вартості предмета лізингу. Авансовий платіж це обовязковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір, якого визначено у даному Договорі та додатку № 1 до Договору та становить 23 %, який сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця на умовах Договору, до моменту передачі предмета лізингу Лізингодавцем. На авансовий платіж не нараховуються жодні відсотки. З пункту 12.1 Договору вбачається, що у разі розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача лізингодавець повертає йому лише 80% сплаченого авансового внеску. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. За таких обставин суд доходить висновку, що вказані умови Договору фінансового лізингу є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Беручи до уваги, що Договір фінансового лізингу від 31.07.2017р. № 3233 частково виконаний лише позивачем, з відповідача на його користь підлягають стягненню всі кошти, сплачені за недійсним правочином. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2017р. у справі №\~567/752/16-ц. Враховуючи вищевказане, суд доходить до висновку, що вимоги позивача з його боку є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. [PERSON] відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а відтак з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80\~грн.

Outcome: approved