Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що він працює водієм Попаснянського лісництва у ДП «Сєвєродонецьке лісомисливське господарство» на підставі безстрокового трудового договору, але в порушення вимог трудового законодавства відповідач в період з лютого до жовтня 2015 року не сплачував йому заробітну плату. У зв'язку з цим, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з лютого до жовтня 2015 року в розмірі 16 092,00 грн. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, пояснив, що протягом лютого-жовтня 2015 року ходив на роботу, перебував у робочий час на робочому місці, хоча визнав, що жодного разу в цей період не здійснював виїзди на автомобілі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначила, що протягом цього часу позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, трудові функції протягом цього часу не виконував, про те, що він перебував у відпустці був повідомлений через лісничого. Допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює інспектором кадрів у ДП «Сєвєродонецьке лісомисливське господарство». Вона пояснила, що після нещасного випадку, коли один з лісничих підірвався на розтяжці в лісу, керівництво підприємства заборонило лісничим відвідувати ліс на лінії розмежування сил АТО та незаконних збройних формувань, тому роботи в Попаснянському лісництві не було та з метою збереження колективу було вирішено відправили людей, у тому числі позивача, у відпустки без збереження заробітної плати. Заяв про надання відпустки без збереження заробітної плати позивач не писав і не надавав. Свідок також пояснила, що неодноразово намагалася з ним зв'язатися, але номер мобільного телефону, який було ним зазначено в картці по формі 2, не відповідав. Крім того, свідок передавала через лісничого Попаснянського лісництва, що йому необхідно приїхати, але він відмовився, посилаючись на відсутність транспорту. Позивач приїхав до головного офісу лише в червні 2015 року, де йому запропонували перейти працювати водієм на головне підприємство, але він відмовився. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він працює у відповідача на посаді в.о. лісничого, позивача знає як підлеглого по роботі. Свідок пояснив, що перебував у відпустці без збереження заробітної плати в січні 2015 року, а потім почав працювати на 0,5 ставки. Інших працівників Попаснянського лісництва, у тому числі позивача, відправили у відпустку без збереження заробітної плати. Так, [PERSON] телефонував кожного місяця в головний офіс і йому повідомляли про це, а він повідомляв робітників, таким чином, позивач знав, що він перебуває такій відпустці. Протягом лютого-жовтня 2015 року позивач приходив на роботу, але свідок не перебував у конторі постійно, тому не зміг пояснити, чи був там позивач постійно протягом всього цього часу. Зокрема, свідок пояснив, що іноді, коли він приїжджав до контори лісництва позивач там був, а іноді - ні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він раніше працював охоронцем охоронної фірми «Вітязь», яка надавала послуги охорони лісництву, він чергував у нічний час і вранці часто бачив позивача в конторі Попаснянського лісництва. [PERSON] чергував тричі на тиждень. Згідно трудової книжки позивача (а.с.6, 29-32) та наказу (розпорядження) про прийняття на роботу №70-к від 14.05.2014 р. (а.с.33) він прийнятий на посаду водія Попаснянського лісництва 14.04.2014 року. Згідно довідки про доходи позивача (а.с.7,69) за лютий-жовтень 2015 року йому нараховано 0,00 грн. Згідно наказів по підприємству №33 від 02.02.2015 р., №44 від 02.03.2015 р., №61-а від 01.04.2015 р., №83-а від 30.04.2015 р., №113 від 02.06.2015 р., №137-а від 30.06.2015 р., №159 від 31.07.2015 р., №169 від 25.08.2015 р., №202 від 02.10.2015 р. (а.с.34-42) протягом лютого-жовтня 2015 року позивачу надавалася відпустка без збереження заробітної плати. Згідно табелів робочого часу за лютий-жовтень 2015 року (а.с. 46-54) позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати (позначка «Бз»). В особовій картці працівника (а.с.56) указані дані позивача, у тому числі номер мобільного телефону. У довідці про середню заробітну плату позивача (а.с.77) міститься інформація про його заробітну плату за період з травня 2014 року до січня 2015 року. На а.с.80-86 містяться документи, які не мають безпосереднього відношення до предмету спору, оскільки стосуються подій, які мали місце в січні 2016 року. Оцінюючи докази в сукупності, суд вважає доведеним, що згідно наказів керівника підприємства позивач у спірний період перебував у відпустці без збереження заробітної плати і заробітна плата йому не нараховувалася. При цьому позивач не оскаржував зазначені накази керівника підприємства, у той же час відповідно до п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VIII керівникам органів виконавчої влади та інших державних органів надано право у межах бюджетних призначень без згоди працівників надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками строк, а положення ст. 26 Закону України «Про відпустки» (у частині обмеження строку відпустки без збереження заробітної плати) не застосовуються. Суд виходить із того, що ДП «Сєвєродонецьке лісомисливське господарство» є державним підприємством, що перебуває в безпосередньому підпорядкуванні Луганське обласне управління лісового та мисливського господарства (територіальний орган Державного агентства лісових ресурсів України) та виконує делеговані повноваження органу державної влади - державної лісової охорони. Зокрема, згідно додатку до постанови Кабінету міністрів України від 16 вересня 2009 р. № 976 «Про затвердження Положення про державну лісову охорону» підприємства, установи та організацій, що належать до сфери управління Дежлісагентства, включаються до складу державної лісової охорони, а керівник державного лісогосподарського (лісомисливського) підприємства є посадовою особою державної лісової охорони. Таким чином, відповідач у цій справі в розумінні Закону України від 28.12.2014 р. № 76-VIII відноситься до «інших державних органів», а тому мав право протягом 2015 року без згоди позивача надавати йому відпустки без збереження заробітної плати. За цих обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітної плати за період з лютого до жовтня 2015 року є безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed