Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 05 березня 2013 року, зареєстрованим в реєстрі за номером № 823, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову посилався на наступне. Між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачкою [PERSON] укладено кредитний договір № МL-500/013/2008 від 01.02.2008 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачкою та банком підписано іпотечний договір № РМL-500/013/2008 від 01.02.2008 року. У зв'язку з невиконанням кредитором [PERSON] вимог банку за кредитним договором, банк звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із вимогою про стягнення з боржника грошових коштів за кредитним договором. Зазначений позов було задоволено рішенням суду від 05.11.2014 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 56\~397,74 доларів США, що еквівалентно 450\~787,13 гривень. Втім, в подальшому позивачу стало відомо про наявність виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі якого має бути звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що в м. Одесі й за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього нерухомого майна мають бути задоволені вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 49\~575,15 доларів США, що еквівалентно 482\~073,72 гривень. Таким чином, позивач вважає зазначений виконавчий напис таким, що грубо порушує його права та інтереси, оскільки вказана сума, на думку позивача, не є безспірною з огляду на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом під час вирішення справи з цього приводу у судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, проте надав суду заяву, якою позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити його у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Інші учасники справи в судове засідання не зявилися неодноразово, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Суд у звязку з їхньою неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Суд дослідив матеріали справи, за наслідками цього вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачкою [PERSON] укладено кредитний договір за №МL-500/013/2008 від 01.02.2008 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачкою та банком підписано іпотечний договір № РМL-500/013/2008 від 01.02.2008 року. У подальшому право вимоги за договором іпотеки придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення права вимоги від 08.03.2013 року. У зв'язку з невиконанням кредитором [PERSON] вимог банку за кредитним договором, банк 22.08.2013 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із вимогою про стягнення з боржника грошових коштів за кредитним договором. Зазначений позов задоволено рішенням суду від 05.11.2014 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 56\~397,74 доларів США, що еквівалентно 450\~787,13 гривень. Виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 05.03.2014 року, рекомендовано звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що в м. Одесі й за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 49\~575,15 доларів США, що еквівалентно 482\~073,72 гривень. Позивачем [PERSON] не спростовується факт несвоєчасного виконання договірних зобов'язань. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, позивачці була направлена вимога ТОВ «ОТП Факторинг» про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування ним. У цій вимозі зазначено, що станом на 17 грудня 2013 року заборгованість за кредитом [PERSON] становить 49\~575,15 доларів США, яка складається із суми заборгованості за основним розміром кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с.47). Вже станом на 05.11.2014 року заборгованість за кредитним договором позивачки, за рішенням суду, становила 56\~397,74 доларів США, що складається з заборгованості за основною сумою кредиту 46\~287,41 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 5 12,29 доларів США та пені у сумі 4\~998,04 доларів США. Правилами статей 526, 589, 590 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. В п.6.3 вказаного договору про іпотеку передбачено право іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому чинним законодавством України. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань та вимоги банку сплатити заборгованість за кредитним договором, відповідач на реалізацію свого права звернувся до приватного нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису на предмет іпотеки, при цьому надав, на свій розсуд, документи на підтвердження безспірності боргу позивачки, що, станом на грудень 2013 року, склав 49\~575,15 доларів США. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють безспірність. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Пунктом 1 розділу 1 переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку встановлено, що стягнення грошових сум та іншого майна, виплата, передача або повернення яких передбачено нотаріально посвідченими угодами, провадиться на підставі: оригіналу угоди; документа, що встановлює прострочку виконання. Таким чином, з тексту наведених норм законодавства вбачається, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом має правове значення доведеність факту безспірності суми стягуваної заборгованості. Проте, відповідачем не було надано доказів на підтвердження безспірності суми заборгованості. Так, 05 березня 2014 року відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, де зазначена сума заборгованості за договором кредиту у розмірі 49\~575,15 доларів США і на таку саму суму надіслано досудову вимогу позивачу. Проте, вже на час вказаного звернення в провадженні суду перебувала цивільна справа № 522/21757/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (з 22 серпня 2013 року). Зазначений позов задоволено рішенням суду від 05.11.2014 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 56\~397,74 доларів США, що еквівалентно 450\~787,13 гривень. Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок нотаріуса про безспірність заборгованості боржника. Таким чином, судом констатується наявність спору між цими сторонами під час вчинення нотаріусом виконавчого напису, при цьому спір судом вирішувався не тільки з приводу наявності заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», а й з приводу розміру цієї заборгованості, що підлягає стягненню з боржника на користь кредитодавця. Окрім цього, у день звернення до нотаріуса із зазначеною заявою 05.03.2014 року нотаріус вчинив виконавчий напис, що свідчить про те, що сам іпотекодавець не був повідомлений про наявність такої заяви про вчинення виконавчого напису із сумою заборгованості 49\~575,15 доларів США. Ці обставини свідчать про те, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус не мав можливості перевірити безспірність суми заборгованості й позбавив іпотекодавця можливості зясувати суму заборгованості. При визначенні змісту категорії безспірності вимоги суд має керуватися однаковим для всіх судів України її розумінням, сформульованим у своїх правових позиціях постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 березня 2015 року по справі № 6-27цс-15. Згідно із цими правовими позиціями, коли заявником порушується питання про стягнення штрафних санкцій, процентів, збитків, що не випливають з договору, то ця сума з боржником не погоджується, залежить від багатьох складових, а отже, вона є спірною. Резюмуючи, судом констатується факт порушення нотаріусом процедури вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису в цьому випадку. Поза увагою нотаріуса залишилось й те, що стягувач звернувся про стягнення, в тому числі, спірної суми боргу. За таких обставин, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню та безспірності характеру правовідносин сторін, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. При цьому, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved