Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1984, належала квартира №3, яка розташована в будинку [ADDRESS]. Постановою Господарського суду Запорізької області від 29.12.2010 року було порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця [PERSON] та постановою цього суду від 15.02.2011 року його було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором було призначено арбітражного керуючого [PERSON] Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.11.2012 року ліквідатором було призначено арбітражного керуючого [PERSON] 12.06.2013 року постановою Донецького апеляційного господарського суду провадження у справі про банкрутство позивача було припинено. За вказаний період часу арбітражним керуючим [PERSON] було реалізовано належну йому квартиру відповідачу [PERSON] Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2013 року по справі №203/4745/13ц, провадження №2/0203/1809/2013, було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.12.2012 року, який був укладений за результатами проведення прилюдних торгів №12192, проведених Товарною біржею «Придніпров'є» між ліквідатором [PERSON] та відповідачем [PERSON] 21.06.2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1177. Право власності на спірну квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2013 року. З урахуванням зазначеного, посилаючись на визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2012 року та, відповідно, відсутність у [PERSON] необхідного обсягу повноважень при подальшому відчуженні спірної квартири на користь [PERSON], а також, оскільки на теперішній час квартира знаходиться у володінні [PERSON], за якою зареєстровано право власності на квартиру, позивач просив суд витребувати квартиру з незаконного володіння відповідача [PERSON], шляхом зобов'язання її звільнити дану квартиру, зняти з реєстрації та виселити останню, скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну квартиру та визнати за ним право власності на вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній. Відповідачі в судове засіданні повторно не з'явились, про причини неявки не повідомили. Від третьої особи - Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. З урахуванням поданої третьою особою заяви, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] приймали участь в судовому засіданні 15.05.2014 року, де висловили свою думку щодо заявленого позову, були ознайомлені з матеріалами справи та, будучі обізнаними про розгляд даної справи судом, в наступні судові засідання не з'являлись та ніяких клопотань не заявляли, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності останніх. Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи заперечення відповідачів під час судового засідання 15.05.2014 року, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Господарського суду Запорізької області від 29.12.2010 року було порушено провадження у справі про банкрутство відносно фізичної особи-підприємця [PERSON] Постановою Господарського суду Запорізької області від 15.02.2011 року фізичну особу-підприємця [PERSON] було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором було призначено арбітражного керуючого [PERSON] Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.11.2012 року ліквідатором було призначено арбітражного керуючого [PERSON] 12.06.2013 року постановою Донецького апеляційного господарського суду провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця [PERSON] було припинено. 19.12.2012 року в рамках ліквідаційної процедури між ліквідатором в особі [PERSON] та [PERSON] за результатами проведення прилюдних торгів №12192 Товарною біржею «Придніпров'є», було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що належала на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1984. 21.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1177. Право власності на спірну квартиру 21.06.2013 року було зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2013 року по справі №203/4745/13ц, провадження №2/0203/1809/2013, яке набрало законної сили, зазначений вище договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] було визнано недійсним. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Як роз'яснено в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Як встановлено судом, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року, яке набрало законної сили, було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.12.2012 року квартири [ADDRESS]. Таким чином вказаний договір купівлі-продажу є недійсним з моменту його вчинення, а тому суд вважає, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 21.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON], останній не володів необхідним обсягом прав на відчуження спірної квартири, а позивач [PERSON], як власник спірної квартири за договором купівлі-продажу від 04.04.2000 року, з урахуванням положень ст.ст.387,388,396 ЦК України, має право на витребування вказаного майна від добросовісного набувача. З урахуванням вищезазначеного, оскільки на теперішній час право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення в частині витребування цього майна та визнання за позивачем права власності на спірну квартиру. Разом з тим, в частині скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] в задоволені позову слід відмовити, оскільки рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності є підставою для здійснення в подальшому державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Також позивачу слід відмовити в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання [PERSON] звільнити спірну квартири, зняття її з реєстрації та виселення з квартири, оскільки, як вбачається з відповіді на запит суду в порядку ст.122 ЦПК України [PERSON] зареєстрована за іншою адресою ([ADDRESS]) та в спірній квартирі не проживає, що не заперечував і представник позивача в судовому засіданні. Відповідно до ст.88 ЦПК України, виходячи з підстав та предмету пред'явленого позову, на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 706 грн. 23 коп. з відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial