Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить визнати за ним як спадкоємцем за заповітом право на земельну ділянку (пай), яке належало [PERSON] згідно з сертифікатом серії ЛГ №0061227 від 07.04.1997 на землях Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області розміром 10,29 в умовних кадастрових гектарах по колишньому КСП «Україна» без визначення цієї земельної ділянки в натурі. Підставою свого позову позивач зазначає відмову державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13.09.2019 відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 15.10.2019. 15.10.2019 підготовче засідання відкладено до 13.11.2019 у зв`язку із витребуванням доказів та залученням третьої особи. 13.11.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.12.2019 у зв`язку з витребуванням доказів та продовжено строк проведення підготовчого провадження до 13.12.2019 включно. 12.12.2019 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Підготовче судове засідання призначено на 08.01.2020. 08.01.2020 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.01.2020. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області надав заяву про розгляд справи без його участі та заяву про визнання позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до суду надав пояснення з приводу позовної заяви. Враховуючи заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в [ADDRESS] у віці 57 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Танюшівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 25.12.2001. Зі змісту листа Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 08.04.2019 за вих. № 308/169-19 та довідки Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської за вих. № 237 від 01.04.2019, вбачається, що за життя [PERSON] на підставі розпорядження Новопсковської РДА від 09.12.1996 № 623 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0061227 на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна», про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» за реєстраційним № 241 та особистий підпис власника. Розмір земельної частки (паю) згідно відомості з документації із землеустрою становить 10,29 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі вищезазначеного сертифікату [PERSON] не отримував. За [PERSON] на території Танюшівської сільської ради закріплено земельну ділянку № [NUMBER] . Вказані обставини не заперечувалися представником Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в письмових поясненнях. Таким чином, судом встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» розміром 10,29 в умовних кадастрових гектарах. З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, до зазначених правовідносин мають застосовуватися положення ЦК УPCP 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судом встановлено, що у відповідності до ст. 529 ЦК УPCP 1963 року спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була його дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.05.1982. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки №246, виданої 01.04.2019 виконкомом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON] , [INFO], на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживала дружина [PERSON] , [INFO]. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 58189918 та №58189952 від 05.11.2019 [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Отже, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] та є такою що прийняла спадщину після нього, оскільки проживала з ним на момент відкриття спадщини та вступила в управління та володіння спадковим майном. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Олександропільської сільської ради Білокуракинського району Луганської області 25.11.2015, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] померла, не встигнувши оформити своїх спадкових прав після чоловіка [PERSON] . З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №160/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка була заведена 26.09.2018 Білокуракинською державною нотаріальною конторою, встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт. Так, згідно заповіту, посвідченого 03.12.2013 секретарем Олександропільської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, зареєстрованого в реєстрі за № 10, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно, яке належатиме їй на день смерті, заповіла брату [PERSON] З. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №53222833 від 07.09.2018, зазначений вище заповіт на користь позивача є чинним. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки, виданої Білокуракинською селищною радою Луганської області 06.06.2018 за вих. № 385, [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] з 2010 року по день смерті [INFO] . На день смерті разом з нею був зареєстрований та проживав брат [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом спадщину після смерті сестри [PERSON] прийняв. 26.09.2018 позивач звернувся до державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що позивач частково реалізував свої спадкові права після смерті сестри [PERSON] , отримавши на частину спадкового майна, а саме: на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,9711 га, кадастровий номер 4423388200:10:001:0066, розташовану на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області; та на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Україна» с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області, свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, посвідченими 26.09.2018 виконуючим обов`язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори Чеканал О.Є., зареєстрованими в реєстрі за №№1671, 1672 відповідно. Разом з тим, постановою виконуючого обов`язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори Чеканал О.Є. від 03.07.2019 про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), що належало померлому [PERSON] , спадщину після якого отримала [PERSON] , але не оформила свої спадкових прав, на підставі того, що позивачем не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність права на земельну частку (пай) спадкодавцю. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом після смерті сестри [PERSON] , але не може цього зробити, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області втрачений. 13 квітня 2019 року в газеті «Перемога» надруковане оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» серії ЛГ № 0061227, виданого на ім`я [PERSON] . Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну мастку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З абзацу 24 п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 згаданого Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до абз. 19 п. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено; отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З огляду на викладене, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 10,29 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , але не оформила своїх спадкових прав, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0061227, зареєстрованому у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за реєстраційним №241. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач спадкоємцем за заповітом після [PERSON] , прийняв спадщину після неї, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved