Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16 квітня 2013 року відповідач отримав від нього в борг грошові кошти в сумі 81400 гривень зі строком повернення до 22 травня 2013 року. Однак [PERSON] виконав свої зобов'язання лише частково на суму 29500 гривень, а решту коштів не повернув. Рішенням Нетішинського міського суду від 16 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 28.10.2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 51900 гривень боргу та 519 гривень судового збору, а всього: 52419 гривень. На виконання даного рішення було видано виконавчий лист, який позивач пред'явив до виконання у відділ ДВС Нетішинського міського управління юстиції, який передав виконавче провадження на відділу ДВС Острозького районного управління юстиції. Вказані провадження закінчуються у зв'язку із тим, що у боржника немає майна на яке можливо звернути стягнення, а він відмовляється добровільно виконати рішення суду. На сьогоднішній день знову відкрито виконавче провадження відділом ДВС Острозького районного управління юстиції. Посилаючись на ст.625 ЦК України, позивач вважає, що в зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, що виникло на підставі вищевказаного рішення суду, з дня набрання ним законної сили по день подання даного позову, а саме: за період з 28.10.2013 року по 08.08.2014 року з відповідача підлягає стягненню інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 6447 гривень 54 копійки та 3% річних в розмірі 1227 гривень 90 копійок. На підставі наведеного, позивач в позовній заяві просив стягнути з [PERSON] 6447 гривень 54 копійки інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, що виникло на підставі рішення Нетішинського міського суду від 16.10.2013 року, що набрало законної сили 28.10.2013 року. Представник позивача за довіреністю у судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву в якій просив, розгляд справи проводити у його відсутності, зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялася, згідно вимог статей 74, 76 ЦПК України. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Рішенням Нетішинського міського судуХмельницької області від 16 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 28.10.2013 року, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 51900 гривень боргу та 519 гривень витрат понесених на оплату судового збору і всього 52419 гривень. Станом 08 серпня 2014 року - день подання даного позову, вказане рішення суду не виконано та розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] складає 52419 гривень. Як вбачається з розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції та розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, за період з 28.10.2013 року по 08.08.2014 року розмір інфляційного збільшення суми боргу складає 6447 гривень 54 копійки, 3% річних складає 1227 гривень 90 копійок. Вказані розрахунки проведені з дотриманням вимог чинного законодавства України та в суду сумнівів не викликають. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зобов'язання, що зводиться до сплати грошей є грошовим зобов'язанням. Пункт 3 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно ст.3 ЦПК України, ст.ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, захисту підлягає право, яке існує в особи на підставі рішення суду. В даному випадку суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються вимоги ст.625 ЦК України, оскільки судове рішення, за яким з відповідача на користь позивача стягнуто борг за договором позики, станом на 08.08.2014 року не виконано, чим позивачу заподіяно збитки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, що виникло на підставі рішення Нетішинського міського суду від 16.10.2013 року, що набрало законної сили 28.10.2013 року. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати у справі, а саме: судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved