Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачів з кожного, аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позовній заяві зазначає, що у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває на обліку малолітня [PERSON] , [INFO] , як така, що опинилася в складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини), відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 04.11.2019 № 830 «Про взяття на облік». Згідно довідки Шевченківського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дінпро) від 26.09.2019 року № 4228/17.7-04-37, відомості про батьків [PERSON] , [INFO] , вказані на підставі ст. 126 Сімейного кодексу України. Мати малолітньої, [PERSON] , батько - [PERSON] . 19.08.2019 з пологового будинку № 3 до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР у супроводі медичного закладу було доставлено малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] , у відділені по догляду за дитиною не знаходилася. У виписці з пологового будинку № 3 вказано, що мати вживає наркотичні засоби. За період перебування дитини у лікарні батьки відвідали малолітню три рази, але участі у лікуванні не приймали, приносили деякі предмети по догляду за дитиною. Спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР 19.09.2019 та 07.10.2019 були здійсненні виходи за адресою проживання родини: [ADDRESS] з метою обстеження умов проживання родини та з`ясування думки, щодо повернення малолітньої дитини у родину. Під час обстеження встановлено, що родина займає одну кімнату, на кухні проводилися ремонтні роботи, всюди розкидані речі, у квартирі брудно та наявний сморід тютюну. Під час обстеження, вдома був батько малолітньої, [PERSON] , якому були надані рекомендації та поради для, якнайшвидшого, повернення дитини в родину, та надано час для покращення санітарно-гігієнічних умов. 20.09.2019 до відділу з`явилася мати малолітньої, [PERSON] , яка повідомила про намір повернути дитину. [PERSON] також були надані рекомендації та роз`яснено механізм дій, щодо вирішення питання повернення доньки. 01.11.2019 та 04.11.2019 до відділу з`являвся батько дитини, з наміром повернути малолітню доньку, але поводив себе агресивно, візуально перебував у стані алкогольного сп`яніння, жодних документі не надавав. 11.11.2019 [PERSON] звернулася до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР із заявою про тимчасове влаштування її малолітньої дитини до закладу строком на 6 місяців, так як їй потрібен час для проходження лікування від наркотичної залежності. Однак, станом на сьогоднішній день заява із наміром повернути дитину в родину, від батьків не надходило. Ані мати, ані батько не вчинили жодних дій задля повернення малолітньої доньки в родину, жодного разу не з`явилися до відділу задля надання відповідних пояснень, за місцем перебування дитини не відвідували більш ніж шість місяців. Батьки не допомагають своїй донці, ані матеріально, ані морально. Не цікавляться долею дитини. Таким чином, зазначені вище факти, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення від виконання батьками своїх батьківських обов`язків. Така поведінка суперечить інтересам дитини. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В. справу передано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою від 26.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2021. 02.03.2021 закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 21.04.2021. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Представник третьої особи в наданій суду письмовій заяві справу просив розглядати у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Відповідачі до суду не з`являлися ні під час підготовчого провадження, ні під час розгляду справи по суті, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наданим свідоцтвом про народження (а.с.9). За інформації КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР від 12.09.2019 № 02-13/812, 19 серпня 2019 року з пологового будинку № 3 до відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених дітей госпіталізували дитину [PERSON] (дівчинка), [INFO] у супроводі персоналу, мати дитини [PERSON] , [INFO] у відділенні по догляду за дитиною не знаходилася. У виписці з пологового будинку № 3 було вказано, що мати вживає наркотичні препарати. 11.11.2019 [PERSON] звернулася до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР із заявою про тимчасове влаштування її малолітньої дитини до закладу строком на 6 місяців, так як їй потрібен час для проходження лікування від наркотичної залежності. 12 листопада 2019 року працівниками КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР було складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я у присутності працівника Хортицького ВПДВП ГУНП Запорізької Області та представника служби у справах дітей, а саме Відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР, на підставі якого 13.11.2019 року КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР було повідомлено про дитину, позбавлену батьківського піклування. З 13 листопада 2019 року по теперішній час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться на повному державному утриманні у КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради. Відповідачі не вчинили жодних дій задля повернення малолітньої доньки в родину, за місцем перебування дитини не відвідували більш ніж шість місяців. Батьки не виконують покладених на них законом батьківських обов`язків по вихованню, утриманню, фізичному та духовному розвитку дітей. Обставини, зазначені позивачем в позові, повністю підтверджені дослідженими судом письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, зокрема, висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 25.11.2020 року, визнано доцільним позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що викладені в позовній заяві аргументи позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками та інтересами малолітньої дитини, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Оскільки за змістом вимог ч.2 ст. 183 СК України суд визначає єдину частку від заробітку матері на утримання малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що з відповідачів з кожного окремо, з урахуванням вимог ст. 182 СК України та обставин справи слід стягнути аліменти на користь Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, а тому позов в цій частині також слід задовольнити. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень статті 141 ЦПК України, стягнувши з відповідачів судовий збір на користь держави за вимоги немайнового та майнового характеру по 1681,60 гривень з кожного.

Outcome: approved