Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що він є власником 23/50 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 16.03.2001 року. Інші 27/50 частин цього ж будинку належить його брату [PERSON] . В лютому 2020 року позивач від [PERSON] дізнався про те, що згідно паперових носіїв Реєстру накладених і знятих арештів (заборон) Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною контрою накладено обтяження під №18 на стор. 19 на будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Особа, на ім`я якої накладено обтяження: [PERSON] . Однак, позивач зазначає, [PERSON] для нього є незнайомою людиною та вказаний будинок останньому ніколи не належав. У зв`язку з тим, що арешт накладений помилково та перешкоджає позивачу здійснювати право власності на своє майно, він просить суд зняти зазначений вище арешт. Ухвалою суду від 11.06.2020 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1, 4\~ ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки від 04.02.2020 року №198865577, Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 20.07.2004 року за №71352, на підставі ухвали №б/н Народного суду м. Біла Церква, зареєстровано заборону відчуження будинку [ADDRESS] . \~ Як вбачається з матеріалів справи, 23/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 16 березня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г., зареєстровано в реєстрі за №2-582. Інші 27/50 частин цього ж будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування частини жилого будинку від 16 березня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г., зареєстровано в реєстрі за №2-568. Відповідно до вищезазначених договору довічного утримання та договору дарування будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого Білоцерківською держнотковнторою 05.08.1992 року за реєстром №1-2983 та зареєстрованого в Інвентарбюро 08.08.1992 року за реєстром №-5411, та договору дарування посвідченого Білоцерківською держнотконторою 14.03.2001 року за реєстром №-2-525 та зареєстрованого в Інвентарбюро 14.03.2001 року за реєстром №-5411. Проте, відповідно до відповіді на заяву про надання інформації щодо арешту, реєстраційний номер обтяження: 71352, зареєстрованого 20.07.2004 року, Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 12.02.2020 року №226/01-16, згідно паперових носіїв Реєстру накладених і знятих арештів (заборон), Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області накладено обтяження під №18 на стор. 9\~ на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Особа на ім`я якої накладено обтяження: [PERSON] . Заборона накладена 17.10.1984 року на підставі ухвали Білоцерківського народного суду. На виконання ухвали суду від 13.07.2020 року, КП БМР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 23.07.2020 №2006 повідомило, що в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок що знаходиться в [ADDRESS] відсутні будь-які документи на ім`я [PERSON] . В матеріалах інвентаризаційної справи на будинок, що знаходиться по [ADDRESS] міститься Витяг про державну реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №26360269 від 01.03.2010 року, витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави №4821853 від 19.09.2005 року, Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №4821811від 19.09.2005 року. Інших документів, на підставі яких було б накладено обтяження на ім`я [PERSON] в інвентаризаційних справах відсутні. Тобто, державний реєстратор помилково вказав невірну адресу будинку під час накладення обтяження. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01 січня 2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного рреєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.\~ Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон -це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Таким чином, заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, внесена помилково, оскільки [PERSON] ніколи не був власником спірного будинку, що порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном. За таких обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved