Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 22.12.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля KIA RIO державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] , яким керував його власник - [PERSON] . Вина [PERSON] у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної події підтверджується постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27.01.2020 року. Цивільно-правова відповідальність особи, що керувала транспортним засобом ВАС 21063, державний номер [NUMBER] , застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», згідно полісу АО № 5401449. Сума страхового відшкодування яку було перераховано на поточний рахунок станції технічного обслуговування, де знаходиться на ремонті автомобіль KIA RIO, державний номер [NUMBER] , становить 91 243,39 грн., що підтверджується страховим актом № 08202/55/920 від 14.04.2020, та платіжним дорученням з систему Клієнт-банк станції технічного обслуговування. Разом з тим, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб [PERSON] був пошкоджений, в результаті чого йому було завдано матеріальної шкоди в сумі 117 686,24 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 15\-04-20 від 12.04.2020 року. Також в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач поніс наступні матеріальні збитки: розмір франшизи в сумі 2 000,00 грн.; витрати по оплаті послуг евакуатора в сумі 900,00 грн., вартість роботи експерта по оцінці матеріального збитку в сумі 2 500,00 грн.; витрати з оплати оренди автомобіля у розмірі 28 000,00 грн. (7 000,00 грн. на місяць за чотири місяці). Таким чином, розмір невідшкодованої позивачу матеріальної шкоди становить 59 842,85 грн. Крім того, позивач зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він дуже хвилювався та було повністю порушено його нормальний життєвий ритм, він не міг нормально працювати, адже його робота пов`язана з використанням власного автомобіля. Враховуючи зазначене, просив стягнути з відповідача на його користь розмір матеріальної шкоди в розмірі 59 842,85 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 18 травня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, в подальшому через канцелярію суду подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 22.12.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля KIA RIO державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] , яким керував його власник - [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність особи, що керувала транспортним засобом ВАС 21063, державний номер [NUMBER] - [PERSON] , застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», що підтверджується копією полісу серії АО № 5401449. Згідно постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2020 року у справі № 202/214/20, провадження № 3/202/229/2020 дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху України. Відповідно до заяви [PERSON] про страхове відшкодування від 24 лютого 2020 року, окрім витрат на відновлення автомобіля, ним понесені витрати з оплати евакуатора у розмірі 900,00 гривень. Дана постанова суду при розгляді даної справи має преюдиціальне значення у відповідність до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, якою встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 15\-04-20 від 12.04.2020 року, вартість матеріальної шкоди спричиненої [PERSON] в результаті пошкодження транспортного засобу - автомобіля KIA RIO, державний номер [NUMBER] , становить 117 686,24 гривень. За проведення даного звіту № 15\-04-20 від 12.04.2020 року позивачем сплачено кошти в сумі 2500 гривень, що підтверджується додатком 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України - квитанцією до прибуткового касового ордера № 150420 від 12.04.2020 року. Відповідно до страхового акту № 08202/55/920 від 14.04.2020 року та платіжного доручення з системи Клієнт-банк станції технічного обслуговування, розмір страхового відшкодування становить 91 243,39 грн., що було перераховано на поточний рахунок станції технічного обслуговування, де виконувались ремонтні роботи автомобіля KIA RIO, державний номер [NUMBER] . Статтею 55 Конституції України гарантовано право особи на судовий захист. Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких, зокрема, відшкодування завданих збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власниками законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків, тобто відповідач. З врахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю між встановленим матеріальним збитком, спричиненим пошкодженням автомобіля марки автомобіль KIA RIO, державний номер [NUMBER] , у розмірі 117 686,24 гривень та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 91 243,39 гривень, що складає 26244,85 гривень. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті послуг евакуатора в розмірі 900,00 гривень, що підтверджується заявою про страхове відшкодування, та вартість роботи експерта по оцінці матеріального збитку в розмірі 2 500,00 гривень, що підтверджується додатком 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України - квитанцією до прибуткового касового ордера № 150420 від 12.04.2020 року. Поняття франшизи у сфері страхування визначене ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування», за змістом якої франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. При цьому, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до правил п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки. Таким чином, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума франшизи, яка відповідно до договору страхування складає 2000,00 гривень. Окрім цього, з відповідача слід стягнути витрати, понесені позивачем на оренду автомобіля у розмірі 28 000 грн., оскільки такі перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, понесені внаслідок неправомірних дій відповідача, підтверджені належними доказами, зокрема договором найму транспортного засобу від 30.12.2019 року, та розписками про оплату за користування орендованим автомобілем, від 03.01.2020 року, 01.02.2020 року, 02.03.2020 року та 01.04.2020 року, а тому повинні бути відшкодовані винною особою. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000, 00 грн., необхідно зазначити наступне. За правилами ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду, яку позивач зазнав внаслідок суттєвого пошкодження належного йому транспортного засобу, у розмірі 2 000 грн. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial