Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 27.12.2018 року між банком та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом надання підписаної останньою заяви про приєднання до Публічного договору комплексного обслуговування клієнтів - фізичних осіб в АТ «АКБ «КОНКОРД» №60.15.000753 та акцептованої банком про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 10000 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45% річних. Посилаючись на те, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 11.08.2021 року утворилась заборгованість в сумі 24801 грн. 86 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000 грн., за відсотками в сумі 4843 грн. 79 коп., за надані послуги із супроводження простроченої заборгованості в сумі 5306 грн. 95 коп., санкцій за порушення строків погашення кредиту в сумі 4651 грн. 12 коп., позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.09.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В наданій в подальшому заяві представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засіданні за викликами повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.12.2018 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, шляхом надання підписаної останньою заяви про приєднання до Публічного договору комплексного обслуговування клієнтів - фізичних осіб в АТ «АКБ «КОНКОРД» №60.15.000753 та акцептованої банком про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 10000 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45% річних. Посилаючись на те, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 11.08.2021 року утворилась заборгованість в сумі 24801 грн. 86 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000 грн., за відсотками в сумі 4843 грн. 79 коп., за надані послуги із супроводження простроченої заборгованості в сумі 5306 грн. 95 коп., санкцій за порушення строків погашення кредиту в сумі 4651 грн. 12 коп., позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідачки. На підтвердження викладених в позовній заяві обставин та заявлених вимог позивачем було надано копії заяви [PERSON] про надання кредиту та додаток №1 до заяви у вигляді розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за обраним видом кредиту; копію розписки [PERSON] від 27.12.2018 року про отримання платіжної картки №5352778100372162; копію Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «КОНКОРД» , затвердженого 21.11.2018 року; виписку по рахунку та розрахунок заборгованості. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, видачі кредитних коштів шляхом зарахування на відкритий картковий рахунок та видачі відповідачці кредитної картки для користування кредитними коштами. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами. Проте, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, своєчасно платежі на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами не здійснювала. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000 грн. та відсотками в сумі 4843 грн. 79 коп., що утворилась станом на 11.08.2021 року, є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В частині заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, що включає в себе послуги із супроводження простроченої заборгованості в сумі 5306 грн. 95 коп., санкції за порушення строків погашення кредиту в сумі 4651 грн. 12 коп., суд враховує наступне. Обґрунтовуючи відповідні вимоги, позивач посилався на Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «КОНКОРД», затверджений 21.11.2018 року, введений в дію 22.11.2018 року та розміщений на офіційному сайті банку, який разом із заявою про надання кредиту, розрахунком сукупної вартості кредиту та Тарифами банку, становлять кредитний договір. Поряд з цим, суд враховує, що відповідні Тарифи банку позивачем до позовної заяви не долучено. Відомості щодо ознайомлення з ними відповідачки відсутні. Наданий позивачем до позовної заяви Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «КОНКОРД» також не містить підпису відповідачки та доказів того, що саме така редакція договору діяла на момент укладення між позивачем та відповідачкою кредитного договору №60.15.000753 від 27.12.2018 року та в подальшому його умови не змінювались. Таким чином, відсутні підстави вважати, що саме таку редакцію договору розуміла відповідачка, ознайомилась та погодилась з його умовами, підписуючи заяву про надання кредиту/кредитний договір №60.15.000753 від 27.12.2018 року. У підписаних відповідачкою заяві про надання кредиту та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту не міститься погоджених позичальником умов розміру вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.663,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяв на момент укладення кредитного договору). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із відповідачкою позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі №229/1953/16-ц (провадження №61-32390св18), від 21.08.2019 року у справі №643/5386/17-ц (провадження №61-2699св18), від 16.08.2019 року у справі №595/290/17-ц (провадження №61-29972св18), які в силу ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню судами в аналогічних правовідносинах. В зв`язку з викладеним, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості, що включає в себе послуги із супроводження простроченої заборгованості в сумі 5306 грн. 95 коп., санкції за порушення строків погашення кредиту в сумі 4651 грн. 12 коп., слід відмовити за необгрунтованістю та недоведеністю цих вимог. Таким чином, позовні вимоги банку слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №60.15.000753 від 27.12.2018 року, що утворилась станом на 11.08.2021 року, в сумі 14843 грн. 79 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000 грн., за відсотками в сумі 4843 грн. 79 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial