Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] являється спадкоємцем на спадщину, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки, що залишились після смерті її батька [PERSON] Після звернення до нотаріальної контори їй було повідомлено, що для прийняття спадщини треба надати ряд документів, серед яки були документи, пов'язані з проведенням топографо-геодезичних та картографічних робіт за адресою: [ADDRESS]. Він, [PERSON], є представником [PERSON] та представляє її інтереси на підставі довіреності. Після його звернення до Центру державного земельного кадастру, працівниками останнього було здійснено 18.02.2014 року виїзд за адресою: [ADDRESS] для виконання робіт, передбачених укладеним з ним договором від 03.02.2014 року. Працівників, яких він супроводжував на територію домоволодіння по [ADDRESS], відповідачем [PERSON] разом з іншими невідомими особами допущено не було та пояснено, що на територію земельної ділянки вони будуть допущені лише за рішенням суду. Оскільки відповідачем без достатніх підстав не допущено працівників Центру державного земельного кадастру на територію домоволодіння, він не може без цього провести певний ряд робіт та підготувати документи для прийняття спадщини. Такі дії відповідача порушують право його довірительки на користування земельною ділянкою та набуття права власності на домоволодіння. Також інженером з інвентаризації нерухомого майна, згідно замовлення [PERSON], було здійснено вихід по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську. Але замовлення виконано не було через ненадання відповідачем доступу до обстеження домоволодіння. В зв'язку з цим, посилаючись в обґрунтування правових підстав пред'явленого позову на ст.ст.317,321 ЦК України, позивач просив суд зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у здійсненні права користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську, зокрема не перешкоджати доступу на земельну ділянку [PERSON] та її уповноваженим особам, працівникам Центру державного земельного кадастру, інвентаризаційних підприємств та інших організацій для проведення робіт, необхідних для оформлення спадщини за даною адресою. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач набув права власності на земельну ділянку, що розташована в районі будинку [ADDRESS] м.Дніпропетровську, у передбаченому законом порядку та займає останню в межах, визначених у Державному акті на право власності на земельну ділянку. Ним дійсно не було допущено сторонніх осіб для обстеження земельної ділянки, оскільки останніми не було надано будь-яких документів, що підтверджували право користування земельною ділянкою за цією адресою, а також документів, які б підтверджували зайняття відповідачем частини земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача. В призначене на 02.03.2015 року судове засідання представник відповідача, будучі повідомленим належним чином, не з'явився, про причини неявки не повідомив. В зв'язку з цим, враховуючи положення ст.169 ЦПК України, думку представника позивача, який не заперечував проти продовження слухання справи, а також той факт, що представник відповідача приймав участь в попередніх судових засіданнях, надав пояснення по суті позову та відповідні письмові докази на підтвердження своїх заперечень, будь-яких клопотань, які б не були розглянуті судом, не заявляв, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності відповідача та його представника. Представник третьої особи - Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровська регіональна філії, в судовому засіданні 21.01.2015 року позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. В подальші судові засідання не з'явився. Представник іншої третьої особи - Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації, в судові засідання не з'явився, повідомлень про вступ до участі у розгляді справи у відповідності до ч.3 ст.36 ЦПК України не надавали. Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи пояснення представників відповідача та третьої особи, надані в судових засіданнях під час розгляду справи, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно рішення Дніпропетровської міської ради №123/46 від 27.05.2009 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,0691 га (кадастровий номер 1210100000:06:017:0010) в районі будинку [ADDRESS] м.Дніпропетровську для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель та споруд, за рахунок земель, не переданих у власність або користування; затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, складений ТОВ «Квартал» та умови передачі земельної ділянки, визначені на час його погодження. Відповідно до висновку Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області від 07.04.2009 року №68.09/р-к на час обстеження (акт обстеження земельної ділянки в натурі від 24.03.2009 року) земельна ділянка по [ADDRESS] вільна від забудови. Відповідно до акту обстеження від 30.04.2009 року №6/123-0409, проведеного за заявою [PERSON], комісією у складі: представників земельного управління міської ради, КП «КомЗем» та замовника, земельна ділянка в районі будинку [ADDRESS] частково огороджена дерев'яною огорожею, на земельній ділянці розташована металева будка. Земельна ділянка межує із капітальною будівлею незавершеного будівництва та присадибними ділянками приватних домоволодінь. Згідно містобудівного висновку Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 01.11.2007 року за матеріалами генерального плану розвитку м.Дніпропетровська земельна ділянка в районі будинку [ADDRESS] м.Дніпропетровську розташована в районі садибної житлової забудови, нікому не передавалась, вільна від забудови. На підставі рішення Дніпропетровської міської ради №123/46 від 27.05.2009 року [PERSON] 17.06.2009 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0691 га, що розташована в районі будинку [ADDRESS] м.Дніпропетровську, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому зазначена земельна ділянка [PERSON] була продана [PERSON] та належить останньому на праві власності, що в судовому засіданні не заперечувалось сторонами, а тому вказана обставина в силу ч.1 ст.61 к України не підлягає доказуванню. Відповідно до ч.3 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Відповідно до ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В обґрунтування заявленого позову, позивач посилався на те, що [PERSON] є донькою [PERSON] та спадкоємцем після смерті останнього. В зв'язку з цим, має право на спадщину, що складається з житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську. Для оформлення спадщини їй необхідно підготувати документи стосовно даної земельної ділянки, які пов'язані з проведенням топографо-геодезичних та картографічних робіт та які представники Центру державного земельного кадастру та інвентарного бюро за її замовленням не можуть провести через чинення відповідачем перешкод у доступі до земельної ділянки. На підтвердження права користування [PERSON] земельною ділянкою, позивачем було надано довідку голови квартального комітету про те, що останній проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]; а також довідку КП «ДМБТІ» про те, що згідно архівних даних користувачем будинку з надвірними будівлями та спорудами за вказаною адресою записано [PERSON], а правовстановлюючих документів на будинок не оформлювалось. Таким чином, згідно даних КП «ДМБТІ» користувачем будинку [ADDRESS] м.Дніпропетровську зазначено іншу особу [PERSON], а не спадкодавця [PERSON] Крім того, з вказаних документів не вбачається та стороною позивача не надано інших доказів, які б підтверджували надання останнім земельної ділянки за цією адресою у передбаченому законом порядку, щодо розміру земельної ділянки, яка була передана та знаходилась в користуванні вказаних осіб. Також позивачем не надано доказів, щодо фактичного зайняття відповідачем земельної ділянки поза межами ділянки, що належить [PERSON] на праві власності та визначеними у Державному акті на право власності, а також щодо неможливості проведення відповідних топографо-геодезичних та картографічних робіт без доступу на територію земельної ділянки, що належить відповідачу. Окрім цього, в обґрунтування правових підстав пред'явленого позову позивач посилався на положення ст.ст.317,321 ЦК України, що визначають права власника майна. В той час, як ані позивач, ані померлий [PERSON] не були власниками земельної ділянки та домоволодіння по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, як заявленого без достатніх правових підстав та за недоведеністю позовних вимог належними доказами. Понесені позивачем судові витрати у відповідності до ст.88 ЦПК України слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed