Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до Новоайдарського районного суду з позовом до ВЦА с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 17 липня 2015 року його призначено на посаду спеціаліста-юриста з окладом згідно штатного розпису ВЦА с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області. Згідно наказу №20 від 30.10.2015 року його звільнено із займаної посади за прогули 27.10.2015 р., 28.10.2015 р., 29.10.2015 р. без поважних причин. З відповідним наказом він не згоден. 19.10.2015 року він захворів, викликав за місцем проживання робітника сільської амбулаторії медсестру [PERSON] Вона провела обстеження та призначила ліки. Хворів до 23.10.2015 р. Після вихідних, 26.10.2015 року вийшов на роботу, проте не міг приступити до виконання своїх обовязків, оскільки було замінено замок на дверях його кабінету. Від [PERSON] по телефону дізнався, що він вже не працює, до службового приміщення йому входити заборонено. Цього дня він просидів до обіду у вестибюлі адміністрації, не маючи можливості приступити до роботи. 27.10.2015 р. він знов прийшов на роботу, до службового приміщення ввійти не зміг. Він виконував свої службові обовязки у підсобному приміщенні, приймав населення, надавав юридичні консультації. Згідно з графіком роботи ВЦА з 12.00 год. до 13.00 год. обідня перерва. До нього підійшла секретар керівника [PERSON] та повідомила, що керівник буде проводити засідання з усіма робітниками. Він відповів, що вже обідня перерва, та пішов на обід. Після обіду повернувся до ВЦА і приступив до роботи в неналежних умовах. Його викликали до [PERSON], де були присутні всі робітники ВЦА та примушували погодитися з обвинуваченнями на його адресу і добровільно написати заяву про звільнення за власним бажанням. У разі, якщо він не погодиться, його буде звільнено за службові порушення. На цю вимогу він відповів незгодою. Він тиждень ждав вибачень, потім звернувся до правоохоронних органів з письмовою заявою в порядку ст.214 КПК України про чисельні порушення з боку [PERSON] та [PERSON] 17.11.2015 р. йому надали наказ №20 від 30.10.2015 р. про його звільнення за прогули без поважних причин. Станом на 30.10.2015 р. [PERSON] не був офіційно призначений керівником Трьохізбенської ВЦА і займав посаду: «виконуючий обовязки заступника керівника ВЦА». В оригіналі офіційного штатного розпису Трьохізбенської ВЦА на 2015 рік, затвердженого Керівником АТЦ при СБ України генерал-майором [PERSON] та підписаного офіційним керівником ВЦА така посада, як в. о. заступника керівника ВЦА не зазначена. Тобто [PERSON] не мав повноважень на його звільнення з посади. Підставою для звільнення слугували складені акти про відсутність позивача на робочому місці від 27.10.2015 року, від 28.10.2015 р., від 29.10.2015 року. Позивач вважає, що 26.10.2015 р. його безпідставно та незаконно відсторонили від виконання службових обовязків. 27.10.2015 р. незаконно звільнили з роботи. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд поновити його на роботі на державній службі в ВЦА с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, відшкодувати на його користь моральну шкоду за спричинені страждання незаконними протиправними діями державного органу влади. У подальшому, позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, просив суд прийняти рішення про виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто за календарний рік з 28.10.2015 року по 28.10.2016 р.; враховуючи, що трудова книжка позивачу не повернута, розглянути питання про виплату на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, виходячи за рамки одного року, включити цей строк в стаж роботи на державній службі в ВЦА; визнати дії Трьохізбенської ВЦА незаконними та протиправними; визнати позивача потерпілою особою від незаконних та протиправних дій Трьохізбенської ВЦА; стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір при подачі заяви про забезпечення доказів у розмірі 320 грн. та стягнути судові витрати по справі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, на спростування обставин, викладених позивачем, надав пояснення та письмові докази, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Наказу керівника ВЦА [PERSON] від 17.07.2015 р. № 4-к [PERSON] був призначений на посаду спеціаліста-юриста, відповідно до штатного розкладу з 17 липня 2015 р. (а.с.43, Т.1). Згідно частини 3 статті 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» керівник військово-цивільної адміністрації: призначає на посади та звільняє з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військово-цивільної адміністрації; видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Відповідно Додатку № 1, затвердженого розпорядженням керівника ВЦА [PERSON] від 07.07.2015 р. за № 1 «Про розподіл обов'язків між керівниками ВЦА сіл Трьохізбенка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке» у разі відсутності керівника ВЦА його функції та повноваження виконує заступник керівника ВЦА з питань забезпечення громадського порядку і безпеки (а. с. 44, 45-46). З метою виконання завдань в інтересах держави та її безпеки, наказом керівника ВЦА [PERSON] від 28.05.2015 р. за № 1, [PERSON] було призначено виконуючим обов'язки заступника керівника з питань забезпечення громадського порядку та безпеки (а. с. 47, Т.1). Розпорядженням №616-к голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від 21.09.2015 р. [PERSON] звільнено з посади керівника військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області з 21 вересня 2015 року за угодою сторін (а.с.48, Т.1). Відповідно Додатку № 1 затвердженого розпорядженням керівника ВЦА від 07.07.2015 р. № 1, з моменту звільнення [PERSON] (з 21.09.2015р.) [PERSON] виконує обов'язки керівника військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Оріхово-Донецьке (а.с. 45-46, Т.1). 27.10.2015 р. спеціалістом-діловодом ВЦА [PERSON], особою, яка відповідає за облік робочого часу, доповідною запискою було повідомлено, що 27.10.2015 р. спеціаліст-юрист [PERSON] о 8.00 год. не з'явився на робочому місці за адресою: Луганська обл., Новоайдарський р-н, с. Трьохізбенка, вул. Булавіна буд. № 3, при цьому ніяких поважних причин, які б засвідчували поважну причину відсутності на робочому місті не надав (а. с. 54, Т.1). Розпорядженням виконуючого обов'язки керівника ВЦА від 27.10.2015 р. № 6/2 призначена комісія для з'ясування причин відсутності [PERSON] на робочому місці. До складу комісії включено [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 49, Т.1). 27.10.2015 р., 28.10.2015 р., 29.10.2015 р. відповідною комісією складено акти за №1, за №2, за №3 про відсутність на робочому місці [PERSON] (а.с. 52-53, 54-55, 56-57, Т.1). Факт відсутності [PERSON] на роботі зафіксовано і в інших документах, а саме щоденному обліку використання робочого часу (табеля), в якому міститься відмітка «НЗ» неявка на роботу з незясованих причин) (а.с.116, зворотна сторона, Т.1). За час відсутності 27, 28, 29 жовтня 2015 року на робочому місці позивач ніяких підтверджень своєї поважної (вимушеної) причини відсутності на робочому місці не надав. 30.10.2015 р. наказом №20 виконуючого обов'язки керівника ВЦА [PERSON] відповідно до п. 4 ст. 36 та п. 4. ст. 40 «Кодексу законів про працю України» [PERSON] було звільнено з посади спеціаліста-юриста військово-цивільної адміністрації за прогули без поважних причин (а.с. 58, Т.1). 17.11.2015 р. [PERSON] було надано для ознайомлення наказ про його звільнення та передано йому копію (а.с.58, зворотна сторона, Т.1). Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 48 КЗпП України та п. 2.4. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 р. (у редакції, що діяла станом на день звільнення) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Пункт 2.5 зазначеної Інструкції вказує, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобовязаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Відповідно до Журналу обліку трудових книжок ВЦА с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області запис щодо отримання від позивача при прийомі на роботу трудової книжки відсутній. Натомість, міститься запис від 17.07.2015 року про те, що трудової книжки [PERSON] при прийомі на роботу не надано (а.с.63, Т.2), тому твердження позивача щодо невидачі йому при звільненні трудової книжки суд вважає безпідставними та надуманими. Посилання позивача на поважність причини, наявність якої не дає змоги роботодавцю вважати відсутність працівника на роботі прогулом без поважних причин, як недопущення роботодавцем працівника до роботи, якщо для цього відсутні достатні підстави, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження викладених у позові обставин та документів, інших доказів, що свідчать про неможливість для працівника перебувати на роботі. Одже, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що процедура звільнення з боку відповідача порушена не була. Звільнення за прогул є видом дисциплінарних стягнень, відповідачем застосовані загальні терміни, передбачені у ст.148 КЗпП. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], надала пояснення, що вона працює медичною сестрою у Трьохізбенській сільській лікарській амбулаторії. 19.10.2015 р. вона оглядала хворого [PERSON], виявила ОРЗ, катаральні явища. Рекомендувала звернутися до терапевта Новоайдарської РТМО. Про наявність лікарняного вона йому нагадала декілька разів. 27.10.2015 р., 28.10.2015 р., 29.10.2015 р. [PERSON] за медичною допомогою до неї не звертався. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надала пояснення, що працює у ВЦА с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області спеціалістом діловодом. Позивач працював в ВЦА юристом. У жовтні 2015 р. він тричі не зявився на роботу. Вона веде табель обліку використання робочого часу. У перший день неявки на роботі позивача вона склала доповідну на імя [PERSON] Утворили робочу комісію по цьому питанню. До складу комісії увійшли [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вони склали три акти про відсутність [PERSON] на роботі. Також займається обліком трудових книжок. Трудова книжка [PERSON] не була останнім надана при прийомі на роботу, як наслідок і не видавалась при звільненні. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надав суду пояснення, що працює у Трьохізбенській ВЦА робочим по обслуговуванню будівель. [PERSON] працював в ВЦА юристом. Свідок входив до складу комісії щодо встановлення обставин відсутності [PERSON] на роботі. Телефонували [PERSON] протягом трьох днів, він телефонував йому особисто. Складали кожного дня акти про відсутність на робочому місці без поважних причин. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надала пояснення, що працює у ВЦА с. Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине та Орехово-Донецьке Новоайдарського району Луганської області на посаді секретаря керівника ВЦА. Дати вона не памятає, [PERSON] тричі не зявився на роботі, вона йому телефонувала, щоб зясувати причину відсутності. Телефонувала три дні, виклик йшов, проте [PERSON] слухавку не брав. Про це вона доповіла [PERSON] Відповідно до\~ ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом . Згідно\~зі ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь\~які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~ кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Позивачем були заявлені численні клопотання, як то: виклик для допиту у якості свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] для дачі пояснень своїх вчинків, їх місце знаходження позивачу невідоме; витребувати від Луганської ОДА оригінали наказів про призначення [PERSON] виконуючим обовязки заступника керівника Трьохізбенської ВЦА, оригінал наказу про призначення [PERSON] заступником керівника Трьохізбенської ВЦА; залучити до участі у справі заступника голови-виконуючого обовязки голови Луганської ОДА [PERSON] з метою надати пояснення щодо призначення [PERSON] на посаду та щодо призначення [PERSON] в Трьохізбенську ВЦА; про проведення технічної експертизи; про визнання позивача потерпілим від незаконних та протиправних дій Трьохізбенської ВЦА. В задоволенні відповідних клопотань позивачу було відмовлено за безпідставністю та розяснено його право звернення до правоохоронних органів. Окрім цього позивач безпідставно покинув зал судового засідання, участь у судових дебатах не приймав. Згідно зі\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено суду про наявність порушеного права щодо його незаконного звільнення. Окрім цього, відповідно до вимог ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивача ознайомлено з наказом про звільнення 17.11.2015 р., з позовом до суду останній звернувся 06.05.2016 року, тобто з порушенням встановленого законом строку звернення до суду. Наведені позивачем причини пропуску строку не можуть сприйматися судом поважними, оскільки позивач є фахівцем у галузі права, його звернення до правоохоронних органів з заявою в порядку ст.214 КПК України не перешкоджало зверненню до суду з відповідним позовом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Outcome: dismissed