Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 03.05.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №011/0001/32655, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 50000 дол. США до 02.05.2013 року під 13 % річних (з 12.02.2009 року по 11.02.2010 рік - 12 % річних) в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредитні кошти, сплатити відсотки частинами шляхом здійснення ануїтентних платежів відповідно до графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення , а також дострокового погашення кредиту протягом 30 днів на вимогу кредитора. 12.09.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якої тимчасово на період з 12.02.2009 року по 11.02.2011 року було зменшено відсоткову ставку по кредиту до 12 % річних. Вказував на те, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 24.02.2014 року становить 24964,38 дол. США, яка складається з 20981,80 дол. США (187535,33 грн.) - заборгованість за кредитом (і т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 889,05 дол. США), 1258,63 дол. США (11249,63 грн.) - заборгованість за відсотками, 2723,95 дол. США (24346,67 грн.) - заборгованість за прострочення сплати кредиту та відсотків. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 223131,63 грн. та судові витрати по справі в сумі 2231,32 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в межах суми заявлених позовних вимог, підтвердив наявність в нього заборгованості за вказаним вище кредитним договором. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 03.05.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №011/0001/32655, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 50000 дол. США до 02.05.2013 року під 13 % річних в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредитні кошти, сплатити відсотки частинами шляхом здійснення ануїтентних платежів відповідно до графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення , а також дострокового погашення кредиту протягом 30 днів на вимогу кредитора. Кредит видається на термін з 03.05.2006 року по 02.05.2013 року (а/с 14). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 12.09.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якої тимчасово на період з 12.02.2009 року по 11.02.2011 року було зменшено відсоткову ставку по кредиту до 12 % річних (а/с 7). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Відповідач належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 24.02.2014 року утворилась заборгованість 24964,38 дол. США, яка складається з 20981,80 дол. США (187535,33 грн.) - заборгованість за кредитом (і т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 889,05 дол. США), 1258,63 дол. США (11249,63 грн.) - заборгованість за відсотками, 2723,95 дол. США (24346,67 грн.) - заборгованість за прострочення сплати кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а/с 4). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань повинен нести в повному об'ємі відповідач. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved