Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів, а саме до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.07.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Предтавник відповідача УДВС ГТУЮ в Одеській області надіслав до суду відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «МТБ» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» та [PERSON] , 31.10.2007 року було укладено Кредитний договір № 385/FО. Забезпеченням по укладеному Кредитному Договору виступає: іпотека нерухомого майна, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, площею 0,1 гектарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до Іпотечного договору укладеного між Банком та [PERSON] , посвідченого 31.10.2007 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 6388. Судом встановлено, що ПАТ «МТБ БАНК», [PERSON] прийшли до згоди щодо добровільного урегулювання виниклої заборгованості за Кредитним договором № 385/FО від 31.10.2007 року, шляхом передачі Банку права власності на предмети іпотеки а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розтшований на земельній ділянці приватною власністю, площею 1 000,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,1 га, з них ріллі - 0,1 га, яка розташована на території [ADDRESS] . Однак, з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, Банку як Іпотекодержателю стало відомо про наявність арештів накладених на майно, що передано Банку в іпотеку, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на нерухоме майно, що є предметами іпотеки накладено арешт: постановою про арешт майна боржника ВП 57979916, винесеною головним державним виконавцем Булахевіч С.В. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27.12.2018 року; Постановою про арешт майна боржника ВП 56051371, винесеною державним виконавцем Щегловою Є.В. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 04.04.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження»). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Наявність арештів накладених Постановами про арешт майна боржника на іпотечне майно перешкоджає Позивачу реалізувати своє право, оскільки обтяжене майно не підлягає відчуженню. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом-у черговості їх державної реєстрації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за змістом Закону про виконавче провадження у разі накладання державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувача, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставного майна. Суд прийшов до висновку, що оскільки право застави (іпотеки) позивача виникло раніше накладених державними виконавцями арештів на майно [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved