Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеними позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - Позивач) і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 108835 від 08.06.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Ford Kuga, державний реєстраційний номер [NUMBER] (надалі - Застрахований автомобіль). 30.01.2017 року в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] (надалі - Відповідач). В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 80 250 грн. 00 коп. Згідно умов договору страхування ПрAT СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 51 856 грн. 00 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, надіславши до суду відзив, в якому просили відмовити в задоволенні позову, справу просили слухати у їхню відсутність Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просив слухати справу у його выдсутнысть, в задоволенны позову выдмовити.. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.06.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - Позивач) і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 108835, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Ford Kuga, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 5-9). Постановою Шевченківського районного суду Київської області від 16.02.2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачеого, ст. 124 КУПАП, за наступних обставин: 30.01.2017 рокуроку в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] (а.с. 12 30.01.2017 року [PERSON] звернувся із заявою ї про настання страхового випадку та було складено страховий акт № UA2017013000010/L02/03 від 03.04.2017 року (а.с. 13-15, 18). Відповідно до рахунку № МД-0000018 від 20.03.2017 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 80 250 грн. 00 коп. (а.с. 16). Згідно умов договору страхування ПрAT СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 51 856 грн. 00 коп. (а.с. 19). Листом від 16.07.2019 року ПрАТ «СК «Просто-страхування» відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (а.с. 20-21) Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Пунктом 56 Постанови Великої Палати Верховного Суд від 04.07.2018 року встановлено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової вілпові дальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між тфактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до сто вірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як роз`яснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам, враховуючи, що позивачем виконало обов`язки, покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та виплатило потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 51856,00 гривень, до позивача перейшло право вимоги у порядку регресу на стягнення вказаної суми з відповідача , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved