Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду до відповідача із наданням в подальшому уточненої позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Представник позивача надав суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач та третя особа у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 15 лютого 2002 року [PERSON] придбала у [PERSON] нежитлові приміщення по вул.Наваринська,3 в м.Миколаєві, які належать відповідачу на підставі Рішення Центрального районного суду від 18.05.2000 року, справа №2-10-1433 зареєстрованого ММБТІ 07.06.2000 року за р.№15865. 21.11.2012 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі у вигляді 12/1000 часток нежитлових приміщень по вул. Наваринська,3 в м.Миколаєві, позивачу постановою приватного нотаріуса 23.10.2014 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ не відповідає змістам вищезгаданих статей. Договір №11401 купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Південній товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод» 15.02.2002 року, зареєстрованого в ММБТІ. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Враховуючи те, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом як спадкоємець після смерті [PERSON] Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст.220, 328, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved