Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до Октябрського районного суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просив зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 831639 від 24.02.2006 на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на ј частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належні позивачу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що згідно з інформацією Шевченківського ВДВС, відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження та спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження, у яких позивач є боржником не перебуває, а також не надано інформації щодо виконавчого провадження, у рамках якого накладено арешт на нерухоме майно позивача, посилаючись на знищення документів у завершених виконавчих провадженнях, та рекомендовано звернутися до суду для зняття арешту. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав зазначеному у ньому, та пояснив, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13.01.2004 року з нього було стягнуто кошти у розмірі 5149 грн. 50 коп. Вказане рішення було залишено без змін Апеляційним судом Полтавської області. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Після завершення виконавчого провадження державним виконавцем було знято арешт з майна боржника, а саме з його автомобіля. Проте йому відомо, що виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно. Нещодавно він звернувся для оформлення договорів щодо своєї нерухомісті та дізнався про існування арешту, який не був знятий. Вважає, що відсутні підстави для арешту його майна, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Враховуючи те, що в судове засідання представник відповідача не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, відзив у встановлений судом строк не подав, позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ст.280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.01.2004 року рішенням Октябрського райсуду м.Полтави у справі №2-3166/03 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5 149,50 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на ј частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт, зазначено підстава обтяження постанова державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 831639 від 24.02.2006. Відповідно до листів Шевченківського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 10.04.2018 року за № 19249, від 28.01.2019 року за № 5576, від 26.02.2019 року за № 13915 повідомлено, що відповідно до законодавства про діловодство в органах державної виконавчої служби, як чинного на даний час, так і попередніх, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, і у зв`язку з перебігом терміну зберігання завершені виконавчі провадження знищені. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В контексті застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини до поняття «майно» відносять як рухому, так і нерухому приватну власність. Термін «власність» може означати або «існуючу власність» або претензії щодо яких заявник може довести, що він принаймні має «законні сподівання» отримати можливість використати право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дій, які порушують право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 4 ЦПК України суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на належне позивачу нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved