Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , від вказаного шлюбу народилася дитина [PERSON] . 09 грудня 2009 року шлюб між ними було розірвано. З кінця 2008 року позивач проживав з [PERSON] однією родино, до [PERSON] він відносився як до своєї рідної доньки, між ними склалися довірливі, родинні відносини. 21 листопада 2014 року позивач та [PERSON] уклали шлюб. Мати дитини померла у листопаді 2020 року. Відповідач по справі жодного разу не справлявся про життя дитини, її здоров`я, жодного разу не навідував та ніяким чином не виконував свої батьківські обов`язки, у зв`язки з чим, він звернувся до суду щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Не заперечував проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з наявністю заяви про згоду на позбавлення батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - служби у справах дітей Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з наявністю нотаріальної заяви про згоду на позбавлення батьківських прав. Згідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом виданим Яськівською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №07. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 9). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Яськівською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №30. Батьками дитини згідно свідоцтва вказані : мати [PERSON] , батько [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 09.12.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10). 21.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №403. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.11.2020 року виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). Висновком органу опіки та піклування Яськівської сільської ради та рішенням виконавчого комітету Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, вважається за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 16-17). Відповідно до характеристики наданої Яськівським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Яськівської сільської ради об єднаної територіальної громади Одеської області від 26.01.2021 року №04/01-26, [PERSON] навчається у школі з першого класу. За роки навчання [PERSON] в школі біологічний батько [PERSON] жодного разу не відвідав школу, не приходив на бітьківські збори, не цікавився доньою, не приймав жодної участі у шкільному життя [PERSON] . Справами доньни не цікавиться, не приймає жодної участі у її вихованні (а.с. 24). До позовної заяви було додано заяву [PERSON] , яка посвідчена державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. від 19.09.2018 року зареєстровано в реєстрі за №2-2172, відповідно до якої, [PERSON] дав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Участі у вихованні, навчанні та утриманні його малолітньої доньки [PERSON] не приймає (а.с. 25). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з наданими позивачем доказами, враховуючи нотаріально посвідчену згоду [PERSON] , суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позов [PERSON] у частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved