Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між ним та відповідачами по справі було укладено договір позики на суму 12 500 доларів США і трохи згодом аналогічний договір на суму 17 000 доларів США, на підтвердження укладених договорів та отримання коштів від імені [PERSON] складено відповідні розписки, домовлялись про умови позики з обома з подружжя, оскільки відповідачі перебували в шлюбі, кошти відповідачі мали повернути до 14.11.2015 року, але до цього часу своїх зобов'язань відповідачі не виконали. Позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти в сумі 802 050 грн.30 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2017 року з врахуванням 3 % річних на суму боргу за один рік 6 місяців прострочення виконання грошового зобов'язання. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнала частково тільки на суму боргу 17 000 доларів США, пояснила, що вона не ухилялася від виконання зобов'язання, але в неї склалося тяжке матеріальне становище, вона за домовленістю з позивачем має намір сплатити борг частинами до вересня 2018 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі, жодних заяв, клопотань від нього до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 18.09.2014 року [PERSON] написала власноручно розписку про те, що взяла в борг у [PERSON] 12 500 доларів США, які зобов'язується повернути до 18 вересня 2015 року. [PERSON] написано власноручно ще одну розписку про те, що вона взяла у [PERSON] 17 000 доларів США, які зобов'язується повернути 14 листопада 2015 року. Позивачем надано оригінали даних розписок до матеріалів справи. Факт написання нею розписок та взяття в борг грошових коштів відповідач [PERSON] не заперечувала. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд вважає, що надані позивачем розписки підтверджують як факт передання ним коштів відповідачу, так і містять необхідні умови договору позики, а саме: суму позики, строк виконання зобов'язання, сторони зобов'язання, підпис позичальника. Отже, надані позивачем докази підтверджують той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що позичальником кошти за договором позики не повернуто. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] брала в борг тільки 17 000 доларів США, нею суду не надано, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог: розписки позичальника, відповідачем умови договору не виконані, а тому сума боргу становить 29 500 доларів США. За ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 висловлено правову позицію про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Отже, з врахуванням вищенаведеного сума боргу в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2017 року буде становити: 1 дол. США =26,017365 грн. ; 29 500 дол. США х 26,017365 грн. =767 512 грн.26 коп. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 552, ч.2 ст.625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Отже, згідно приписів вищенаведених правових норм позивач має право вимагати від відповідача 3 % річних з простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Як вказано вище, відповідач зобов'язувалася повернути суму боргу до 14.11.2015 року. Позивач просить суд стягнути 3 % річних на суму боргу за один рік 6 місяців прострочення виконання грошового зобов'язання, хоча на час звернення до суду з позовом термін прострочення є більшим. Розрахунок 3 % річних на суму боргу 767 512,26 грн. =23025,36 грн. за рік +11512,68 грн. за 6 місяців, всього 34538,04 грн. Щодо вимог позивача про стягнення боргу за договором позики з [PERSON], то суд виходить з наступного. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суду не надано жодних доказів того, що договір позики [PERSON] було укладено в інтересах сім'ї та зі згоди другого з подружжя, а як вона пояснила в судовому засіданні, кошти в борг брала на особисті потреби, її чоловік не мав до цього жодного відношення. А тому в частині вимог до відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю позову в цій частині. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом як інвалід 2 групи. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 8000 грн. /максимальна ставка судового збору/. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: partial