Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтував тим, що за життя його батько [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину від 13.08.2011 року на ? частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 14 січня 2014 року його батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із вищезазначеної земельної ділянки. Він є спадкоємцем за законом 1-ї черги та на протязі 6-ти місяців подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців у померлого не було. 27.01.2016 р. він отримав у Першій словянській державній нотаріальній конторі постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька із тих підстав, що у його батька була відсутня державна реєстрація права власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач - Райгородоцька селищна рада Словянського району Донецької області була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, звернулась із заявою про слухання справи у відсутність їх представника. Проти задоволення позову не заперечувала. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Cуд, дослідивши надані докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні із достовірністю встановлено, що [PERSON] помер 14 січня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 754152 виданого 23.01.2014 року (а.с. 4). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження заявника(а.с. 3). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДН № 132282 від 29.03.2001 року, за життя [PERSON] належало право власності на земельну ділянку, що знаходиться на території Райгородоцької селищної ради, Словянського району, площею 4,462 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6). 07.02.2009 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 371585 від 12.02.2009 року (а.с. 5). Отже спадкодавець за життя отримала свідоцтво про право на спадщину, однак не встигла його зареєструвати відповідно до діючого на той час законодавства. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] за життя отримав свідоцтво про право на спадщину на відповідне нерухоме майно, однак до моменту своєї смерті не встиг зареєструвати своє право, що в свою чергу унеможливило видачу свідоцтва про право на спадщину позивачу як спадкоємцю. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справа про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вимога про визнання права на спадщину у разі відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі підлягає вирішенню у судовому порядку. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною першої статті 1268 закріплено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові майна належить право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В розумінні статті 391 Цивільного кодекс України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, а статтею 392 передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання права власності, у разі якщо таке право не визнається. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Неможливість оформлення відповідного спадкового майна в позасудовому порядку підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.01.2016 року (а.с. 9). Враховуючи вищевказане, а також те, що на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною вище адресою спадкодавець отримав свідоцтво про право на спадщину, проте за життя не зареєстрував своє право у встановленому законом порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved