Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому вказав про те , що 20 січня 2001 р. його тітка [PERSON] заповіла йому все своє майно. Заповіт не змінено і не скасовано. Однак, 09 червня 2004 р. тітка подарувала належний їй будинок відповідачці по справі. Позивач вважає те, що при складанні договору дарування, тітка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними з тих підстав, що була людиною похилого віку, хворіла на ряд хвороб, якими хворіють старі люди, а тому просить суд визнати недійсним договір дарування. В судовому засіданні позивач позов підтримав з обставин, наведених в ньому. Відповідачка позов не визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, заслухавши покази свідків суд приходить до переконання про те , що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: -правовідносини регулюються ст., ст. 225, 226 ЦК України; -судом неодноразово було роз'яснено обов'язки та права позивача щодо надання доказів та наслідки їх не надання, відповідно до ст., ст. 27,31, 10 ч.4 ЦПК України; -в судовому засіданні встановлено те , що дійсно 09.06.2004 р. [PERSON] подарувала свій будинок відповідачці по справі / а.с.70/; -20 серпня 2001 р. [PERSON] склала заповіт на все своє майно, яке буде їй належати на час смерті, на користь позивача по справі / а.с.6/; -відповідно до медичних документів - консультативне заключення лікаря психіатра / а.с.17/ датоване 2003 р. дев'ятим місяцем, свідомість [PERSON] «… ясна. Доступний речовий контакт, на запитання відповідає по суті. Мишленя логічне, послідовне, рівень психічної діяльності нормальний. Інтелектуальних порушень не виявлено. Рівень соціального функціонування задовільний». Через 7 місяців після вказаного заключення [PERSON] склала договір дарування; -відповідно до довідки терапевта від 19.09.2013р. / а.с. 29/ [PERSON] страждала на головний біль, «… частковою провалою свідомості». Лікувалася у дільничного педіатра, який, будучи допитаним під час судового засідання /[PERSON]./ суду показала про те , що [PERSON] ніколи психічними захворюваннями не страждала до самої смерті та в неї не спостерігався розлад свідомості; -допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]., [PERSON]. не дали суду жодного пояснення з приводу психічного розладу [PERSON] Свідок [PERSON]. суду показала про те , що навідувала [PERSON] у її будинку. З нею проживала відповідачка по справі разом з дітьми та своїми батьками. Вони разом доглянули бабу до смерті; - відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла у [INFO] р. / а.с.42/, через 6 років після складання договору дарування; -відповідно до довідки Черняхівського ТМО, [PERSON] ніколи не перебувала на обліку у лікаря-психіатра / а.с.64/; -згідно амбулаторної картки [PERSON], оглянутої судом, у неї психічні розлади не спостерігалися до самої смерті ( 3 аркуш з кінця картки); -відповідно до заяви [PERSON], вона 17.09.2001 р. подала заяву до виконкому Дівочківської сільради з проханням скасувати заповіт, складений на ім'я [PERSON] / а.с.79/, однак, офіційне скасування заповіту не відбулося по невідомим причинам; -відповідно до довідки Черняхівської державної нотконтори, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не подавав / а.с.43/, в той час, як позивач в судовому засіданні, на неодноразові запитання головуючого по справі, повідомив про те , що на день смерті та взагалі не проживав разом з спадкодавицею, що свідчить про те , що він спадщину не приймав. Вищезазначене свідчить про те , що права позивача щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] ніяк не порушені. Суд бере до уваги і ту обставину, що під час розгляду справи, свідки, заявлені позивачем, до суду не захтіли з'являтися чи подали заяви про те, що їм нічого не відомо з приводу стану здоров'я [PERSON] Інших, будь яких доказів, позивач суду не надав та не простив суд їх витребувати. Щодо поновлення строків звернення до суду, то суд знаходить те, що строки слід поновити з тих підстав, що позивачу не було нічого відомо з приводу договору дарування, який він просить визнати незаконним. З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання про те , що договір дарування складений у відповідності до вимог закону, відповідає волевиявленню [PERSON] та не встановлено жодного доказу з приводу того, що [PERSON] на момент складання договору, страждала на будь яке психічне захворювання чи розлад, які не давали їй можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними , а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, ст., ст. 225, 226 ЦК України,

Outcome: dismissed