Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 5000 дол. США, що еквівалентно 40 700 грн.00 коп. та судовий збір. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені в частині розміру суми, яка підлягає поверненню відповідно до курсу грошової одиниці України гривні до долара США, та станом на 17.03.2015 року позивач просив суд стягнути з відповідача 112000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18.03.2013 року він помилково перерахував грошові кошти у сумі 5000 дол. США на ім'я [PERSON]. На його письмове звернення до відповідачки про повернення помилково перерахованих коштів, остання їх не повернула, а тому він вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання з'явився. Позовні вимоги не визнав. Вказав, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Просив суд в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] 07.03.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і її прізвище після одруження [PERSON] ( а.с.18). Відповідно до квитанції №2510029547 від 19.03.2013 року [PERSON] отримала на картковий рахунок в ПАТ КБ « ПриватБанк» 5000 дол. США (а.с.47), кошти були перераховані [PERSON] ( а.с.16-а,17). 25.03.2013 року адвокат Петруша О.К. в інтересах [PERSON] направив на адресу [PERSON] листа з вимогою повернути помилково перераховані грошові кошти в розмірі 5000 дол. США. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначив, що перерахування коштів у сумі 40 700 грн. 00 коп. на ім'я [PERSON] від 18.03.2013 року [PERSON] не було помилковим, оскільки між позивачем і відповідачем мали місце фінансово-правові відносини. Позивач, як директор Приватного підприємства «Двина» передав [PERSON], як приватному підприємцю в користування приміщення на підставі договору суборенди від 29 грудня 2001 року. Також позивач приймав участь у вирішенні питань, пов'язаних з діяльністю відповідача, як приватного підприємця. До перерахування вищезгаданої суми [PERSON] був винний відповідачу значну суму коштів внаслідок їх фінансово-правових стосунків, тобто дане перерахування коштів не є помилковим, а є фактичним виконанням позивачем його зобов'язань, що було підтверджено долученими представником відповідача письмовими доказами по справі. Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, крім того беручи до уваги, що позивач вказуючи на помилковість перерахованих коштів надав Банку саме картковий номер відповідачки, та беручи до уваги наявність фінансових зобов'язань між сторонами, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до усього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачем при уточнені позовних вимог не було доплачено судовий збір, а в задоволені позовних вимог йому відмовлено, то на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в розмірі 713 грн. 00 коп.

Outcome: dismissed