Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та просив стягнути заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції, а також проценти відповідно до ст.625 ЦК України. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 20.07.2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав, а [PERSON] отримала кошти в сумі 2500,00 грн та зобов`язалась повернути в термін до 03.08.2018 року вказану суму з урахуванням процентів в розмірі 1% від суми позики за кожен день, про що свідчить розписка. За умовами договору відповідач зобов`язувалася після 03.08.2018 року сплатити за кожен день користування коштами 2% від залишку несплаченої суми. Відповідач повернула лише 500 грн., іншу частину коштів не повернула. Його досудова вимога залишилась без задоволення. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь борг за договором позики в сумі 2500,00 грн., інфляційні втрати в сумі 212,14 грн, а також проценти в розмірі визначеному договором в порядку ст.625 ЦК України в сумі 13425,00 грн, а також судові витрати. Відповідач відзив на позов не надала. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про день, час та місце судового засідання в порядку визначеному чинним законодавством, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань. Судом установлено, що 20.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, про що свідчать розписка, згідно якої відповідач отримала грошові кошти в сумі 2500,00 грн. Відповідач зобов`язалася повернути позику до 03.08.2018 року з урахуванням процентів в розмірі 1% від суми позики за кожен день користування грошима (25 грн в день). Крім того, умовами договору передбачено, що за кожен день прострочки після 03.08.2018 року особа зобов`язується сплачувати 2% від залишку несплаченої суми. Суд приходить до висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до якого зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. У визначений строк борг повернений не був, про що свідчить наявність оригіналу розписки в позивача. Дані обставини встановлені і ніким не оспрюються. При цьому суд враховує визнання позивачем тієї обставини, що відповідач повернула 500, 00 грн, яка ним врахована в погашення процентів. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.ст. 1049,1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Отже, сума неповернутої позики складає 2500,00 грн. Сума процентів, розмір яких визначений умовами договору (2% за кожен день прострочення) за період з 04.08.2018 року по 02.05.2019 року, за мінусом часткової сплати, становить 13 425,00 грн. Розрахунок позивачем проведений вірно з урахуванням строків користування коштами та періоду прострочення виконання. Крім того, підлягає задоволенню і вимога про стягнення інфляційних втрат в розмірі 212,14 грн. Їх розрахунок проведений з урахуванням строків виконання зобов`язань (03.08.2018 року) та встановлених Державною службою статистики України індексів інфляції (індексів споживчих цін) за період прострочення зобов`язання з повернення позики та відповідає Рекомендаціям відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ, викладеним в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved