Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його -[PERSON]- користь заборгованість по заробітній платі у сумі 30030,54 грн., витрати на відрядження в сумі 2000 грн за період з квітня місяця 2013 року по січень місяць 2014 року. Крім того, позивач вимагає стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7416 грн і відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду не з»являється, про час та місце слухання справи сповіщався неодноразово, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вислухав позивача, вивчив надані документи і встановив, що [PERSON] з 19 квітня 2013 року по 13.01.2014 року працював на посаді інженера з охорони праці Запоріжської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Згідно з Положення про Запоріжську філію ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу» (далі ДП «ЦСЕНСМ») філія є відокремленим структурним підрозділом ДП «ЦСЕНСМ» без права юридичної особи і діє від імені ДП «ЦСЕНСМ». Наказом директора філії №114-К від 20.04.2013 року на [PERSON] покладено виконання обов»язків інженера Запоріжської філії ДП «ЦСЕНСМ» з доплатою 50% посадового окладу інженера. 22 квітня 2013 року наказом директора філії №1-15-К на [PERSON] покладено виконання обов»язків підсобного робітника Вільнянської сортодослідної станції Запоріжської філії ДП «ЦСЕНСМ» і встановлено доплату в розмірі 50% посадового окладу підсобного робітника. 17 червня 2013 року директор філії видав наказ № 59-в про закріплення виконання обов»язків водія за [PERSON] вставлено доплату за ненормований робочий день. До того ж, наказом передбачена виплата витрачених грошових коштів на утримання автомобіля по авансовим звітам. Позивач стверджує, що за період роботи в Запорожській філії, він отримував заробітну плату тільки по основній посаді, без виплати встановлених доплат за виконання додаткових обов»язків. Після звернення до директора філії з письмовою вимогою щодо виплати заробітної плати за виконання обов»язків інженера, водія і підсобного робітника у розмірі 50% посадових окладів, з серпня місяця 2013 року [PERSON] припинились виплати заробітної плати і по основні посаді. На неодноразові письмові звернення щодо надання довідки про розмір нарахованої заробітної плати, щодо погашення заборгованості по заробітній платі позивач не отримав відповіді від адміністрації філії. 13 січня 2014 року позивач звільнився з Запоріжської філії ДП «ЦСЕНСМ» у заяві про звільнення виклав вимогу про надання йому довідки про середньомісячний заробіток. У зв»язку з тим, що при звільненні адміністрація філії не провела з ним розрахунок, довідку про середньомісячний розмір заробітної плати не надала, позивач звернувся до прокуратури Запоріжського району Запоріжської області щодо неправомірних дій адміністрації підприємства. Прокуратура переадресувала звернення позивача до територіальної інспекції з питань праці, яка повела відповідну перевірку і повідомила [PERSON], що факти, викладені ним у заяві, підтвердились, що при звільненні з ним не проведено остаточний розрахунок в сумі 21709,61 грн, що відносно керівника підприємства складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.41 КУпАП. У зв»язку з тим, що адміністрація підприємства до сьогодні не сплатила [PERSON] заборгованість по заробітній платі, він звернувся до суду з цим позовом. [PERSON] вимагає відшкодувати йому моральну шкоду, завдану неправомірними діями адміністрації підприємства. Моральна шкода для позивача, то душевні переживання і життєві незручності, які викликані відсутністю грошових коштів, зароблених і не отриманих з вини адміністрації підприємства. Розмір моральної шкоди позивач визначив у 50 000 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на такі докази: накази в.о.директора Запоріжської філії ДП «ЦСЕНСМ» прийняття [PERSON] на роботу на посаду інженера з охорони праці; про тимчасове виконання [PERSON] обов»язків інженера (з 20.04.13р.) з доплатою 50% тарифної ставки, обов»язків підсобного робітника Вільнянської СДС (з 22.04.13 р.) з доплатою 50% тарифної ставки; про закріплення [PERSON] водієм автомобіля ВАЗ 2170 дн [NUMBER], який знаходиться на балансі Вільнянської СДС, і встановлення [PERSON] доплати за ненормований робочий день і виплат [PERSON] витрачених коштів по авансовим звітам (з 18.06.13 р.), наказ керівника Запоріжської філії «Про використання підзвітними особами власних коштів на придбання товарів (робіт,послуг) для філії та у порядку компенсації понесених витрат», розпорядження керівника філії №2 від 22.04.13 р. про включення до переліку працівників філії, яким повертаються витрачені кошти на придбання товарів (робіт,послуг) для філії [PERSON], копії письмових звернень [PERSON] на адресу керівництва Запоріжської філії ДП «ЦСЕНМ» щодо виплати заборгованості по заробітній платі, видачі довідки про розрахунок заборгованості, про розмір середньомісячної заробітної плати, Положення про Запоріжську філію ДП «ЦСЕНМ», Статут ДП «ЦСЕНМ», лист-відповідь інспекції з питань праці від 12.02.2014 року. При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню на суму 39446,54 грн. Ст.115 КЗпП України і ЗУ «Про оплату праці» визначають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць. Зазначені Закони не містять норми, яка б звільняла підприємство від виконання зобов»язань щодо виплати нарахованої заробітної плати працівнику. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України у день звільнення власник підприємства (або уповноважений ним орган) повинен виплатити працівнику усі належні грошові суми. Ст.117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У даному випадку спір про розмір грошових сум, що підлягають виплаті працівнику відсутній. Позивач поставив питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - за два місяці, змін до позову [PERSON] не робив, тому суд задовольняє вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати і середній заробіток за два місяці затримки розрахунку в загальній сумі - 39446,54 грн. Вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, тому як не містяться на вимогах Закону.

Outcome: partial