Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.09.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, а саме автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] . 23.08.2019 відбулось ДТП між застрахованим автомобілем та автомобілями «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] та автомобілем «Сканія» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілем завдано механічні пошкодження, власником завдано матеріальних збитків. Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11.10.2019 вказана ДТП сталась з вини водія [PERSON] , який притягнути до адміністративної відповідальності. Зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що позивачем складено страховий акт від 09.10.2019, розмір страхового відшкодування склав 375817,15 грн., яке позивачем було сплачено відповідно до платіжного доручання №593807 від 09.09.2019 та №603942 від 10.10.2019. В подальшому позивач звернувся до ПАТ «АСК «ІНГО Страхування», в якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на суму 100000 грн. В зв`язку з чим, позивачу було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн. В зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 275817,15 грн. та судові витрати. Позивач свого представника в судове засідання не направив, подав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України , у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.09.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, а саме автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] . 23.08.2019 відбулось ДТП між застрахованим автомобілем та автомобілями «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] та автомобілем «Сканія» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілем завдано механічні пошкодження, власником завдано матеріальних збитків. Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11.10.2019 вказана ДТП сталась з вини водія [PERSON] , який притягнути до адміністративної відповідальності. Зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що позивачем складено страховий акт від 09.10.2019, розмір страхового відшкодування склав 375817,15 грн., яке позивачем було сплачено відповідно до платіжного доручання №593807 від 09.09.2019 та №603942 від 10.10.2019. В подальшому позивач звернувся до ПАТ «АСК «ІНГО Страхування», в якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на суму 100000 грн. В зв`язку з чим, позивачу було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, і з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню в розмірі 275817,15 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачу повертається 50% сплаченого судового збору у розмірі 2068,63 грн., а інша частина судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved