Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.05.2012 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В порушення умов вказаного договору відповідач зобов'язання за договором не виконувала, в зв'язку з чим станом на 23.10.2017 року допустила заборгованість у сумі 14131,13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1068,04 грн., по процентах за користування кредитом 2794,54 грн., по пені - 9119,45 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 649,10 грн., яку просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, де зазначив про підтримання позову в повному обсязі, не заперечує заочному розгляду справи та ухваленню заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що після отримання кредиту, кредитну карту передала для своєї знайомої, з якою мала домовленість про погашення нею позичених коштів. Спочатку кредит погашала самостійно, потім часткового погашала її знайома, яка про заборгованість їй не повідомляла, кредитну картку не повернула. Просить зменшити розмір пені, оскільки має на утримання дитину віком 4 роки, працює на автомийці і отримує заробітну плату в межах 2000грн в місяць, чоловік тимчасово не працює. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви від 10.05.2012 року відповідач [PERSON] отримала кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7000 грн. Цією ж заявою відповідач ствердила, що ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язок Клієнта погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У випадку виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діяли на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, що передбачено п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.12.8 вказаних Умов банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з Тарифами/Пам'яткою Клієнта/Довідкою про умови кредитування, Тарифами Банку, якщо інше не передбачено п.2.1.12.3.3. Відповідач належним чином зобов'язання за Договором не виконувала, в результаті чого станом на 23.10.2017 року її заборгованість перед Банком становить: заборгованість за кредитом 1068,04 грн., по процентах за користування кредитом 2794,54 грн., по пені - 9119,45 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором б/н від 10.05.2012 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір збитків (тіло кредиту + проценти) становить 3862,58грн., а пеня 9119,45, що майже втричі перевищує розмір збитків, беручи до уваги те, що відповідач має на утримання малолітню дитину, розмір її заробітної плати становить близько 2000грн. в місяць, суд знаходить зменшити розмір пені до 2000грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення з [PERSON] штрафів в сумі 500 грн. та 649,10 грн., в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору та складає 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за непогашення суми кредиту. Згідно з п. 2.1.1.7.6 цих Умов сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. За наведених обставин вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial