Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач, звернувся до суду 23.11.2020 року, із позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на його користь заборгованість з несплаченої заробітної плати в розмірі 90152. 11 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, витрати по сплаті судового збору в розмірі 840. 80 грн., витрати на оплату правової допомоги в розмірі 12000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що в період з 01.09.2005 року по 01.09.2020 року він знаходилась в трудових відносинах з АТ «ХАРП». 01.09.2020 року він звільнився. Однак при звільненні відповідач не виплатив йому нараховану заробітну плату в розмірі 90152. 11 грн. Також, зазначив, що його середньоденний заробіток складає 355. 65 грн., розрахунок ним проведений особисто, враховуючи наявні розрахункові листи, відповідно до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, враховуючи період затримки з 01.09.2020 року по день винесення рішення, просила стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення рішення. Також, просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 840,80 грн. Та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 12000 грн. Окрім цього просив стягнути на його користь моральну шкоду, яку визначив в 10000 грн. Ухвалою суду від 24.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.01.2021 року через канцелярію суду відповідач в особі представника відповідача надав відзив на позов, в якому просить позовні відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 28.01.2021 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано у відповідача довідки щодо нарахованих та невиплачених сум позивачу та відомості щодо середнього заробітку. Представник позивача в поданій через канцелярію суду заяві просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в поданій заяві просить відкласти розгляд справи на іншу дату, посилаючись на те, що представник відповідача знаходиться у щорічній відпустці та той факт, що відбулось зменшення заборгованості по зарплаті перед позивачем. однак останній про це не повідомив суд. Однак вказану причину неявки представника відповідача суд вважає не поважною, оскільки підприємство могло б забезпечити явку представника підприємства в судове засідання. Також у відповідності до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] працював в АТ«ХАРП» з 01.09.2005 року та був звільнений 01.09.2020 року за угодою сторін, що підтверджується відповідною копією трудової книжки. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідачем не було подано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, тому, враховуючи, що позивачем зазначено в позові про існуючу заборгованість станом на день звільнення в розмірі 90152. 11 грн., що також підтверджується копією розрахункового листа за вересень 2020 року, суд вважає, що сума заборгованості саме в цьому розмірі підлягає стягненню з відповідача. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 02.09.2020 року, наступного дня з моменту звільнення, та по 07.04.2021 року, момент постановлення рішення суду. Оскільки відповідачем не було надано суду довідку про розмір середнього заробітку відповідно до ухвали суду, судом самостійно, відповідно до наданих розрахункових листів позивачем, проведено розрахунок середнього заробітку. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, позивач звільнена 01.09.2020 року, для проведення розрахунку середнього заробітку судом використовується нарахована заробітна плата за липень та серпень 2020 року. Відповідно до розрахункового листа за липень 2020 року нараховано 7949. 14 за 23 відпрацьованих днів, за серпень 2020 року нараховано 7699. 57 грн. за 21 відпрацьований день, тобто, 15648. 71 грн. за 44 робочих дня, що складає середньоденного заробітку 355.65 грн. Період затримки розрахунку складає з 02.09.2020 року по 07.04.2021 року, а всього 151 днів. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає 151 день х 355. 65 грн. = 53703. 15 грн. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів сплати заборгованості позивачу суду не надано, протягом часу перебування справи в суді не було надано довідок про розмір заборгованості та середнього заробітку, не було наведено відповідачів доводів щодо підстав порушення строків виплати та причин неможливості надати позивачу довідку про розмір заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В позові позивач посилається на те, що мало місце істотне, тривале порушення його трудових прав, що поставило його у скрутне матеріальне становище, мала місце втрата нормальних життєвих зв`язків, погіршення життєвих умов, що вимагало додаткових зусиль для організації життя та пошуку джерел доходудля забезпечення власного утримання та утримання родини. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки в даному випадку належних та допустимих доказів її спричинення не було надано, окрім того, судом в повному обсязі задовольняються вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку, що є компенсаційною виплатою за затримку в отриманні зарплати. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ін. Також позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн., що підтверджується відповідною копією договору про надання правової допомоги від 02.11.2020 року, копією акту виконаних робіт від 23.11.2020 року, копією довідки про оплату юридичних послуг адвоката від 02.11.2020 року, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до положень ст.ст. 137, 139 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 840.80 грн. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840. 80 грн.

Outcome: partial