Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 20.07.2021 о 11 год. 10 хв. його було зупинено працівниками патрульної поліції, а саме Приступчаком Д.О. та Мохнюком О.А. та винесено щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 455368. Вказаною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу. Зазначив, що дії поліцейських він вважає незаконними та такими, що порушують його права, оскільки постанова була винесена упереджено, без заслуховування його пояснень, не ознайомлення його з доказами по справі та без надання йому права на правову допомогу, без розгляду його клопотання про розгляд справи за місцем його проживання та розгляд справи не за його присутності, а за 200-250 м. від знаходження його транспортного засобу. Вважає, що внаслідок описаних ним обставин, йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у протиправній поведінці з боку патрульного поліцейського щодо нього під час зупинки та складання адміністративних матеріалів. Зазначає, що весь час з моменту зупинки і до винесення постанови, він перебував у стресовому стані. Змушений був доводити перед поліцейськими свою невинуватість та законослухняність. На підставі викладеного, просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду завдану незаконними діями працівників поліції у розмірі 2000,00 грн. Ухвалою судді від 25.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Від відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив. З відзиву випливає, що відповідач позовних вимог не визнає. Зазначає, що позивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій працівників поліції, оскільки сам же позивач 27.07.2021 оплатив штраф в розмірі 425 грн., на підставі постанови серія ДП18 № 455368 від 20.07.2021, яка набрала законної сили та позивачем не оскаржувалася. Крім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження фізичного погіршення якихось здібностей або позбавлення його можливості їх реалізувати, а також не зазначено будь яких фактичних обставин, в яких би знайшли свої відображення завданні йому фізичні чи душевні страждання, а тому просить суд, відмовити у задоволенні позову. Від відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив, в якому, представник відповідача просить суд у задоволені позову відмовити. Зазначає, що позивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій працівників патрульної поліції, як і доказів того, що йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 2000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача, Державної казначейської служби України, заперечила щодо задоволення позову, просила у його задоволенні відмовити з підстав наведених у відзиві. Представник відповідача УПП у Волинській області у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, у відзиві просив розгляд справи проводити у його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20.07.2021 поліцейським Мохнюком О.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 455368 відносно [PERSON] за порушення п.п.2.1, 2.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачене адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Постанова серія ДП18 № 455368 від 20.07.2021 відносно [PERSON] набрала законної сили та ним не оскаржувалася. Із квитанції № 0.0.2210126862.1 від 26.07.2021 випливає, що [PERSON] , оплатив накладений штраф відповідно до постанови серія ДП18 № 455368 від 20.07.2021 Суд не приймає до уваги твердження позивача щодо незаконних дій працівників патрульної поліції під час винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 455368 від 20.07.2021, оскільки така набрала законної сили та виконана позивачем в добровільному порядку. Надання оцінці діям працівників патрульної поліції під час розгляду справи, відносно [PERSON] та як наслідок винесення постанови ДП18 № 455368 від 20.07.2021 не є предметом даного судового розгляду. Статею 56 Конституції України гарантовано право кожному на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Судом встановлено, що позивач не був засуджений, не притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього не застосовувався запобіжний захід, він не затримувався та на нього не накладалось адміністративне стягнення у виді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/9789/17, вказано, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Як встановлено судом, позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 455368 від 20.07.2021, яка набрала законної сили та виконана ним в добровільному порядку, а також протиправними діями поліцейських Приступчука Д.О. та Мохнюка О.А. та довготривалим психоемоційним станом позивача, що негативно відобразився на його здоров`ї. Позивачем не надано суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, а також не надано доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків із оточуючими, погіршення стану здоров`я у зв`язку із подіями. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. За таких підстав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed