Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі договору купівлі-продажу №3238 від 27.06.2001 року та договору про поділ спільного майна подружжя №421 від 06.07.2016 року, позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі відповідач проживав разом з донькою позивача - [PERSON] у незареєстрованому шлюбі. 12.05.2018 року відповідач - громадянин Ісламської Республіки Іран отримав постійну посвідку на постійне проживання в Україні, а 25.06.2018 року було зареєстровано його місце проживання за адресою квартира [ADDRESS] , тобто в квартирі яка належить позивачу. Проте, з липня 2018 року відповідач не проживає у зазначеній квартирі, так як виїхав за межі України, і з того часу постійно проживає у м.Тегеран Ісламської Республіки Іран. Речі відповідача у квартирі відсутні, участі у витратах на оплату комунальних послуг та утримання житла відповідач не приймає, з реєстраційного обліку добровільно не знявся. Реєстрація відповідача порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном. У зв`язку з цим, позивач просив визнати громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] ; зняти громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , з реєстрації у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні заяву підтримав і просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, згідно якого позовні вимоги визнав повністю. Просив розгляд справи проводити у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №3238 від 27.06.2001 року та договору про поділ спільного майна подружжя №421 від 06.07.2016 року, позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, зазначених в ч.2 ст.405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки встановлено відсутність [PERSON] понад встановлений законом строк у спірному жилому приміщенні без поважних на те причин.

Outcome: approved