Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2006 року на користь відповідачки [PERSON] на утримання доньки, [PERSON], [INFO] та за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] з ? частини його заробітку до 1/3 частини його заробітку щомісячно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що загальний розмір аліментів, які стягуються з нього за рішеннями судів складає ? частину його заробітку та становить 50%. Сума, яка утримується з позивача ставить його в скрутне матеріальне становище, яке сворилось в зв'язку з зменшенням його доходів. Крім того, позивач сплачує щомісячно кредит у розмірі 1200 грн. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач та відповідачі через канцелярію суду надали заяви, в яких позовні вимоги визнають повністю, просять слухати справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх його видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2006 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх його видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с.11). За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05. 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька, зміна сімейного стану можуть бути підставами для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, у разі зміни матеріального становища та сімейного стану платника аліментів, він має право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 05.02. 2014 р. (справа № 143 цс 13). Так, згідно ч.2ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Таким чином, у разі погіршення матеріального стану платника аліментів розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено (зокрема, зменшено) за позовом платника аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Судом установлено, що позивач перебуває у тяжкому матеріальному становищі через значене зменшення його доходів та щомісячною сплатою за кредитним зобов'язанням. Наведені обставини свідчать про те, що у позивача погіршилося матеріальне становище, зменшився дохід, що свідчить про зміну його матеріального становища, одже неможливості сплачувати раніше присуджену суму. Разом з тим, зменшення розміру аліментів має забезпечити і розумні матеріальні потреби дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведене, визнання відповідачами позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 192 СК, ст.ст.10,11,57,88,209,212,213,214,215,367 ЦПК України, суд,

Outcome: approved