Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 06.03.2019 року в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Toyota LC Prado н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вина водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2019 року у справі №200/4318/19. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Toyota LC Prado н/з [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Згідно проведеного судовим експертом на замовлення позивача автотоварознавчого дослідження №6479 від 24.04.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 71008 грн. 17 коп., без врахування зносу - 156409 грн. 82 коп. Фактична вартість відновлювального ремонту без врахування зносу склала 120942 грн. 89 коп. (запчастини - 82640 грн., роботи з відновлення автомобіля та матеріали - 38303 грн. 89 коп. Враховуючи розрахований експертом фізичний знос на замінні частини автомобіля (70%) та вартість придбаних позивачем запчастин (82640 грн.), витрати позивача, що по`вязані з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням зносу, склали (82640 х (1-0,7)) + 38303,89 = 63095 грн. 89 коп. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТзДВ СК «Альфа-Гарант») згідно полісу №АМ/5130638, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн., франшиза - 2000 грн. У встановлені строки позивачем було подана заява про виплату страхового відшкодування. Належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують фактичні витрати на ремонт подані страховику заявою від 06.03.2020 року про перегляд розміру страхового відшкодування. Незважаючи на наведене, страхова компанія 27.08.2019 року здійснила страхову виплату лише в розмірі 27209 грн. 38 коп. та не відреагувала на заяву про перегляд розміру страхового відшкодування. Таким чином, без будь-яких вмотивованих підстав було недоплачене страхове відшкодування в сумі 33886 грн. 51 коп. (63095,89 - 27209,38 - 2000). З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» недоплачене страхове відшкодування в сумі 33886 грн. 51 коп., пеню за період прострочки виплати з 28.08.2019 року по 13.04.2020 року в сумі 3877 грн. 23 коп., з урахуванням сплаченої пені в сумі 1979 грн. 95 коп., а також у відповідності до ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 638 грн. та інфляційні витрати в сумі 407 грн. 10 коп., всього стягнувши 38808 грн. 84 коп. Також просив стягнути з вказаного відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] франшизу в розмірі 2000 грн. В наданому відзиві представник ТзДВ СК «Альфа-Гарант» посилався на те, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія звернулась до аварійного комісара [PERSON] , яким було складено аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota LC Prado н/з [NUMBER] , дорівнювала вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та становила 29209 грн. 38 коп., з врахуванням 20% ПДВ. 27.08.2019 року товариством було виплачено страхове відшкодування в сумі 27209 грн. 38 коп., яке є справедливим розміром страхового відшкодування, визначеним у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачем в позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань, які б свідчили про порушення страховою компанією вимог вищезазначеного Закону. Висновок №6479 від 24.04.2019 року не може спростовувати аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, оскільки висновок експертизи може бути доказом по справі лише у разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Таким чином, наданий позивачем висновок не може бути належним та допустимим доказом. Страхова компанія виплатила страхове відшкодування на підставі розрахунку, який виконано відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Аварійний сертифікат має детальну калькуляцію розрахунку ремонтних робіт кожного пошкодження. Значна різниця у сумах автотоварознавчих досліджень пояснюється тим, що експертом позивача було значно завищено вартість необхідних для ремонту запчастин та матеріалів і відповідно ремонтних робіт. Крім того, відповідно до п.32.7 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Також представник відповідача посилався на те, що позивач у заяві про виплату страхового відшкодування від 11.03.2019 року погодився зі способом та розміром збитку, розрахованим страховиком. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що дійсно відповідно до п.34.4 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком для визначення причин настання страхового випадку можуть залучатись їх працівники, аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Діяльність аварійних комісарів регламентована постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05.01.1998 року «Про затвердження Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів». Згідно пп.1 п.8 вказаного Положення аварійний комісар не може з`ясовувати обставин та причин настання страхового випадку та визначати розмір збитків, зокрема, на замовлення осіб, з якими він перебуває у прямих родинних стосунках або знаходиться у службовій чи іншій залежності від них. Таким чином, страховик має право залучати для визнання причин настання страхового випадку та розміру збитків лише аварійних комісарів, які не є штатними працівниками страхової компанії-замовника, а є штатними працівниками сторонніх юридичних осіб, або є само зайнятими особами. Разом з тим, аварійний комісар [PERSON] , яким було складено аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, є штатним працівником страхової компанії та обіймає посаду фахівця відділу розрахунку матеріальних збитків. таким чином, вказаний аварійний сертифікат не може бути врахований судом в якості доказу, оскільки одержаний з порушенням встановленого законом порядку. Відповідно до приписів п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» єдиним випадком, який дозволяє страховику здійснювати розрахунок страхового відшкодування без проведення експертизи (дослідження, оцінки), у т.ч. на підставі аварійного сертифікату, є досягнення згоди між потерпілим та страховиком про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Посилання представника страхової компанії на те, що своїм підписом у заяві про виплату страхового відшкодування від 11.03.2019 року позивач зазначив про те, що він згоден із способом і розміром збитку розрахованим страховиком, а отже в силу п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не повинен був проводити оцінку (експертизу) пошкодженого майна, не може свідчити про погодження розміру збитку, який визначений страховиком, оскільки спірний аварійний сертифікат був складений лише 18.07.2019 року. Тобто, розрахований страховиком розмір збитку не існував на час подання заяви від 11.03.2019 року, а тому його неможливо було погодити у вказаній заяві. Крім того, аварійний сертифікат не містить відомостей про ознайомлення та згоду позивача із визначеним на його підставі розміром страхового відшкодування. Ухвалою від 08.05.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 04.08.2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника страхової компанії та ухвалено про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 04.09.2020 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою від 22.10.2020 року, в зв`язку із надходженням клопотання експерта, провадження по справі було поновлено. Ухвалою від 01.12.2020 року за наслідками розгляду клопотання представника страхової компанії про витребування справи з експертної установи через економічну недоцільність оплати попередньо визначеної вартості судової експертизи та доручення її проведення іншій експертній установі, було скасовано ухвалу від 04.09.2020 року про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи; призначено нову судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено іншій установі. Ухвалою суду від 21.01.2021 року в зв`язку із надходженням клопотання експерта, провадження по справі було поновлено. Ухвалою від 17.02.2021 року, в зв`язку із тим, що попередня вартість експертизи стороною відповідача оплачена не була, судом скасовано ухвалу про призначення експертизи від 01.12.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] за неодноразовими викликами до суду, що направлялись останньому за зареєстрованим місцем проживання, не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомляв та відзиву на позов не надав. Представник іншого відповідача - ТзДВ СК «Альфа-Гарант», приймав участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції. Проте, після призначення по справі судової експертизи та подальшого поновлення провадження по справі, представник відповідача клопотань щодо участі у розгляді справи в режимі відеоконференції не надавав, до суду за викликами не з`являвся та будь-яких заяв та клопотань по справі не надавав. За вказаних обставин, враховуючи положення ч.4 ст.12, ч.3 ст.13, ч.2 ст.43, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників та за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.03.2019 року в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Toyota LC Prado н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що є власником вказаного транспортного засобу. Вина водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2019 року у справі №200/4318/19, яка набрала законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Toyota LC Prado н/з [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №АМ/5130638, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становив 100000 грн., франшиза - 2000 грн. 11.03.2019 року позивачем до страхової компанії було подана заява про виплату страхового відшкодування. Страхова компанія звернулась до аварійного комісара [PERSON] , яким було складено аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota LC Prado н/з [NUMBER] , дорівнювала вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та визначена в розмірі 29209 грн. 38 коп., з врахуванням 20% ПДВ. 27.08.2019 року страховиком було виплачено страхове відшкодування в сумі 27209 грн. 38 коп., за виключенням франшизи в розмірі 2000 грн. В свою чергу, для визначення розміру заподіяних збитків, позивач звернувся до експерта-автотоварознавця [PERSON] , яким 24.04.2019 року було складено висновок експертного дослідження автотоварознавця №6479, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota LC Prado н/з [NUMBER] , визначена в розмірі 71008 грн. 17 коп.; вартість відновлювального ремонту - в розмірі 156409 грн. 82 коп. Згідно акту АМ24928/1 від 26.04.2019 року, рахунку-фактури №СФ-00119 від 10.04.2019 року, розрахунковий квитанцій №10/04-1 та №10/04-2 від 10 та 11 квітня 2019 року, а також фіскального чеку, фактична вартість відновлювального ремонту без врахування зносу, оплаченого позивачем, склала 120942 грн. 89 коп. (запчастини - 82640 грн., роботи з відновлення автомобіля та матеріали - 38303 грн. 89 коп. 06.03.2020 року позивач звернувся до страховика із письмовою заявою про перегляд розміру страхового відшкодування, в якій просив з урахуванням фактичної вартості відновлювального ремонту та розрахованого експертом фізичного зносу на замінні частини автомобіля (0,7), вартість придбаних запчастин, відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу в сумі 35886 грн. 51 коп., з урахуванням виплаченого страхового відшкодування. Під час розгляду справи сторонами будь-яких даних щодо наслідків розгляду вказаної заяви не надано. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. При цьому, п.12.1 ст.12 зазначеного вище Закону встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п.34.2,34.4 ст.34 Закону України №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Статтею 36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial