Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Зазначив, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого в 1996 році йому для ведення особистого підсобного господарства на території с. Левків Житомирського району передано у власність земельна ділянка загальною площею 0,29 га, яка складається з двох земельних ділянок, а саме: площею 0,12 га та площею 0,17 га. Повідомив, що відповідач, яка є сусідкою по 2-й земельній ділянці, в 2013 році самовільно по всій довжині земельної ділянки, а саме: протягом 176 метрів, зайняла до 1 метра в ширину земельну ділянку позивача, мотивуючи свої дії тим, що має на руках також державний акт на землю, де вказана саме названа межа. [PERSON] звертався із заявою до Левківської сільської ради з проханням встановити межу між вказаних земельних ділянок, у звязку з чим отримав відповідь, якою було рекомендовано звернутись в проектну організацію, оскільки [PERSON] категорично заперечує встановлення названої межі. На думку позивача, дії [PERSON] є незаконні та протиправні, оскільки вона тільки в 2012 році в противагу позивача отримала державний акт на землю і до цього вже існували межеві знаки між спірними земельними ділянками. У звязку з наведеним просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що йому належить, зобовязавши [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку. У судове засідання зявилися позивач, його представник та відповідач. Представник третьої особи просив розглядати справу за його відсутності (т. 1 а.с. 56-57). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ №014445 від 23 жовтня 1996 року позивачу на підставі рішення виконкому Левківської сільської ради Житомирського району передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,29 га, яка складається з двох земельних ділянок, одна з яких площею 0,12 га, а друга - 0,17 га, яка розташована на території Левківської сільської ради (т. 1 а.с. 2). Згідно з довідкою Управління Держкомзему в Житомирському району Житомирської області від 21 грудня 2010 року № 3744 наданим земельним ділянкам позивача присвоєно кадастрові номери: земельній ділянці площею 0,17 га - 1822084100:003:003:0190, а земельній ділянці площею 0,12 га - 1822084100:003:003:0191 (т. 1 а.с. 3). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку №613324 від 17 листопада 2009 року відповідач на підставі рішення Левківської сільської ради 34 сесії 5 скликання від 26 червня 2009 року (т. 1 а.с. 109 звор. стор.) є власником земельної ділянки площею 0,21 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Левківська сільська рада, с. Левків, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1822084100:03:003:0093 (т. 1 а.с. 87). Згідно з довідкою виконкому Левківської сільської ради від 05 травня 2017 року №782 за відповідачем рахується земельна ділянка площею 0.21 га (кадастровий номер 1822084100:03:003:0093) для ведення особистого селянського господарства згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку виданого 27 листопада 2009 року (т. 1 а.с. 121). 26 квітня 2016 року позивач звертався до Левківської сільської ради з проханням встановити межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача (а.с. 228), на що отримав відповідь про те, що [PERSON] категорично заперечує проти встановлення межі, а встановити межі без згоди двох сторін неможливо. Також позивачу було запропоновано звернутися в проектну організацію (т. 1 а.с. 229). 17 квітня 2008 року з метою впорядкування та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання державного акта на право власності на земельну ділянку відповідача в с. Левків представником ПП [PERSON] і К у присутності представника Левківської сільської ради, відповідача складено протокол про те, що границі земельної ділянки відповідача площею 0,51 га, у тому числі: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та 0,26 га - для ведення особистого селянського господарства обстежені в натурі (на місцевості) та погоджені. Кути повороту зовнішньої межі землекористування в натурі (на місцевості) прийнято по фактичному їх положенню. Претензій при встановленні зовнішніх меж з боку суміжних землевласників (землекористувачів) не заявлено і вказані границі не викликають спірних питань. Як убачається з протоколу під зазначеним поміж інших також присутній підпис позивача (т. 1 а.с. 117). Як убачається з акту перевірки та прийомки виконаних робіт від 19 жовтня 2010 року на земельні ділянки позивача на території с. Левків Левківської сільської ради площею 0,29 га перевіркою встановлено, що робота виконана відповідно до вимог земельного законодавства, інструкції та інших нормативних документів (т. 1 а.с. 164). Як убачається з акту перевірки та прийомки виконаних робіт від 03 вересня 2008 року на земельні ділянки відповідача на території с. Левків Левківської сільської ради площею 0,51 га перевіркою встановлено, що робота виконана відповідно до вимог земельного законодавства, інструкції та інших нормативних документів (т. 1 а.с. 118). Під час судового розгляду справи на виконання ухвали суду (т. 1 а.с. 138-139) судовим експертом [PERSON] було виконано земельно-технічну експертизу. На вирішення експерта поставлені такі питання: 1) Чи відповідають параметри (конфігурація, площа) фактичного користування земельної ділянки з кадастровим № 1822084100:03:003:0191, що належить позивачу - [PERSON] та земельної ділянки з кадастровим № 1822084100:03:003:0093 площею 0,21 га, що належить відповідачу - [PERSON], які розташовані в с. Левків на території Левківської сільської ради? 2) Чи існує наявне порушення меж земельних ділянок та якщо існує, то показати графічно та визначити його площу? 3) Також на вирішення експерта було поставлено питання про визначення на місцевості координати поворотних точок обох вказаних земельних ділянок. Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 368/17 від 02 жовтня 2017 року під час вирішення поставлених витань експерт дійшла таких висновків: співставивши параметри ділянок гр. [PERSON], та гр. [PERSON] (згідно Державного земельного кадастру) та ділянок (згідно фактичного користування), експерт зясував, що: конфігурації земельних ділянок гр. [PERSON], та гр. [PERSON] (згідно Державного земельного кадастру та згідно фактичного користування) наближені до трапеції, тобто відповідають один одному; площа згідно фактичного користування гр. [PERSON], становить 0,1680 га та не відповідає площі 0,1700 га, що внесена до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою до складу яких входять каталоги координат; площа згідно фактичного користування гр. [PERSON] становить 0,1928 га та не відповідає площі 0,1900 га, що внесена до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою до складу яких входять каталоги координат (т. 1 а.с. 179-198). Також експертом у висновку зазначено, що місце розташування земельних ділянок, внесених у автоматизовану систему державного земельного кадастру, не відповідає фактичному розташуванню. Дана невідповідність місцерозташування земельних ділянок згідно з каталогом координат наявних у документаціях із землеустрою призвела до накладки (межі однієї ділянки перетинають іншу) (т. 1 а.с. 191). Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що помилки в технічній документації на земельні ділянки є як у позивача, так і у відповідача. На думку експерта, необхідно звертатися до відповідних землевпорядних організацій щодо виготовлення технічної документації з урахуванням особливості місцевості, де розташовані земельні ділянки сторін, правовстановлюючих та дозвільних документів для впорядкування вказаної документації. Крім того, зазначила, що як у позивача, так і у відповідача при фактичному користуванні не вистачає по декілька квадратних метрів площі земельних ділянок до передбаченого правовстановлюючими документами розміру. Також звернула увагу на висвітлене у висновку по першому питанню вирішення проблеми. Так, експертом у наданому висновку висвітлено такі варіанти вирішення проблеми (а.с. 192): 1) У разі, коли помилка в межах земельних ділянок виникла в процесі внесення відомостей до Державного земельного кадастру, то застосовуються правила підп. 2 п. 144 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051. Згідно із ним, якщо факт невідповідності відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які є підставою для внесення таких відомостей, підтверджено, то державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення державного земельного кадастру безоплатно виправляє допущену помилку. 2) Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. У свою чергу, згідно ч. 5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр», виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Отже, має місце накладання земельних ділянок сторін як фактично, так і згідно з розробленими землевпорядними документами. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб (ст. 373 ЦК України). Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396). Тобто, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, зокрема, у разі, якщо позивач доведе, що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, накладення земельних ділянок сторін, яке виникло у звязку з помилкою під час виготовлення технічної документації та правовстановлюючих документів, на переконання суду, не може бути підставою для визнання позовних вимог, оскільки така помилка виникла очевидно не внаслідок дій відповідача, а має місце, зокрема, і в технічній документації та правовстановлюючих документах на земельну ділянку позивача. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у звязку з недоведеністю того, що саме діями відповідача порушується його право користування своєю земельною ділянкою. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі відмови в позові судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed