Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) зобов'язати відповідача надати необхідну і достовірну інформацію по скарзі №488 від 12.06.2014 року; 2) стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в сумі 1,12 грн. за кожен день з 27.06.2014 року по день проведення фактичного розрахунку, витрати на проїзд - 6 грн., моральну шкоду в сумі 1700,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач 12.06.2014 року звернувся до відповідача із скаргою, натомість на час звернення до суду відповіді не отримав. Тому, на думку позивача, відповідач повинен нести відповідальність передбачену п.п. 4 п. 31 Договору, ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 24 Закону України «Про звернення громадян». Також позивач зазначив, що моральна шкода полягає у стражданнях, які позивач зазначив у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача. Відповідач в запереченнях на позовну заяву проти позову заперечив, пославшись на те, що відповідь позивачу було надано та направлено простим листом. Також відповідачем зазначено, що позивачем не надано суду доказів завдання позивачеві моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що 09.07.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання. Предметом якого є надання послуг з газопостачання (п. 1 договору). Згідно п.п. 4 п. 31 Договору виконавець несе відповідальність згідно із законодавством за ненадання, неналежне надання або надання споживачеві недостовірної інформації. Позивач на підставі Закону України «Про звернення громадян» звернувся до відповідача із скаргою від 12.06.2014 року, яку відповідачем зареєстровано 12.06.2014 року № 488. Відповідач листом від 23.06.2014 року № 906 надав відповідь на ряд скарг позивача, зокрема і на скаргу від 12.06.2014 року № 488. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Як вбачається з матеріалів, відповідачем надано позивачеві відповідь у строки встановлені Закону України «Про звернення громадян». Отже, з боку відповідача відсутня протиправна поведінка. Посилання позивача на положення ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані, оскільки встановлені цією статтею суми штрафів зараховуються до державного бюджету, а порядок їх стягнення визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, в задоволенні вимоги про стягнення неустойки на користь позивача слід відмовити. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивачем не надано суду доказів понесення ним витрат в сумі 6 грн. на проїзд. Тому в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями , відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З матеріалів справи вбачається, що з буку відповідача відсутні ті неправомірні дії, на які посилається позивач, не вказано з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та не зазначено якими доказами підтверджується факт та розмір моральної шкоди. Отже, в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed