Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин між ним та його батьком [PERSON], який помер 19 жовтня 2012 року, встановити факт родинних відносин між його батьком та бабкою [PERSON], яка померла 26 лютого 2006 року, встановити факт родинних відносин між його бабкою та прабабкою [PERSON], яка померла 04 липня 1975 року, а також визнати за ним право власності в порядку спадкування на 3/4 часток житлового будинку № 162 по вул. Фрунзе в м. Мелітополь Запорізької області, що складається з житлового будинку, зазначеного на плані А-1, загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 45,9 кв.м, сараю Б-1, гаражу В-1, сараю Д-1, убиральні У, душу Ф, огорожі № 1, водопроводу № 3, ями вигрібної № 4. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності по матеріалам, які наявні в справі. Також, відповідно до наданих письмових заперечень просить при вирішенні справи по суті врахувати положення норм діючого законодавства з даного питання, а також те, оскільки [PERSON] та [PERSON] права на спадщину у вигляді ? часток будинку по вул. Фрунзе в м. Мелітополь Запорізької області не оформлювались, то це і не дає підстав для набуття позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності та в звязку з неявкою представника третьої особи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно копії свідоцтва про смерть 19 жовтня 2012 року помер батько позивача [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, до складу якої входить частина житлового будинку № 162, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе. Вищевикладені обставини підтверджуються копією спадкової справи [PERSON], який помер 19 жовтня 2012 року. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено, в звязку з відсутністю документів, які підтверджували право власності померлих на вищевказане нерухоме майно. Крім того, з копій поданих документів, вбачається розбіжність у написанні прізвищ спадкодавців, в звязку з чим виникає необхідність у встановленні факту родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцями. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 07 листопада 1977 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] 05 грудня 1950 року народився [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно листа [PERSON] міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 2630/05/1-06-100 від 13 вересня 2016 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Якимівським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено актовий запис № 35 від 06 травня 1946 року. Також, відповідно до листа [PERSON] міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 2630/05/1-06-100 від 13 вересня 2016 року встановлено, що актовий запис народження [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON]) З.В. відсутній. При цьому, з рішення народного суду м. Мелітополя від 18 лютого 1971 року справа № 2-123/71 вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON]) З.В., що у відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Факт встановлення родинних відносин між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачем необхідно для прийняття спадщини. Згідно п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає доведеним факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є батьком позивача, а останній його сином, що [PERSON] є матірю [PERSON], а останній її сином, що [PERSON] є матірю [PERSON] а остання її донькою. Судом також встановлено, що 04 липня 1975 року померла [PERSON], що підтверджується копією запису акту про смерть № 741 від 04 липня 1975 року. Також, 26 лютого 2006 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 463 від 28 лютого 2006 року. Враховуючи те, що право власності на житловий будинок № 162, розташований по вул. Фрунзе в м. Мелітополі Запорізької області зареєстровано: ? частина за [PERSON], ? частина за [PERSON], ? частина за [PERSON] на підставі рішення народного суду м. Мелітополя від 18 лютого 1971 року справа № 2-123/71, після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина на їх частки. Спадкоємцем після їх смерті є [PERSON], однак як вже зазначалось вище особа, яка закликана до спадкування 19 жовтня 012 року помер. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Інших спадкоємців окрім позивача немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини згідно ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того слід зазначити, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Судом встановлено, що при обстеженні житлового будинку із будівлями та спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 162, було встановлено самочинне будівництво сараю Д-1, який відповідно до технічного паспорту був збудований в 1991 році. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнена положенням, згідно з яким для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або ві дповідною архівною установою.\~Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими обєктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.\~Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних ільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦК України, державна реєстрація\~прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку,\~встановленому законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved