Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що мешкає та зареєстрована в квартирі на адресою: [ADDRESS]. Відповідач за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 2006 року. Фактичне місце проживання відповідача їй не відомо. З огляду на викладене, просить задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з'явилась, але надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутністю, на позові наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотань та заяв від нього не надходило. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], мешкає та зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Крім неї, за даною адресою проживають сини позивача: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також зареєстрований відповідач - [PERSON]. Вказане підтверджується довідкою Хлібодарської селищної ради № 774 від 21 червня 2017 року. Відповідач, [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає з 2006 року, що підтверджується Актами обстеження житлових умов заявника, складеними представниками Державного підприємства «Дослідне господарство Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України», на балансі якого знаходиться будинок, що підтверджується листом № 01-18-198 від 26 грудня 2017 року, відповідно. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 71 ЖК України містить вичерпний перелік випадків збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Судом встановлено, що відповідач не користується жилим приміщенням понад 10 років з жодної з причин, визначеної у законі як поважна. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за № 2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи викладене, провівши системний аналіз зазначених правових норм у сукупності з наданими позивачем доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved