Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення солідарно з відповідачів суми боргу за кредитним договором, заборгованості за відсотками, пені, а також судового збору, посилаючись на такі обставини. 07 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір № ML-501/056/2008, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 63461,0 доларів США строком до 07 березня 2038 року зі сплатою 4,49% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором, частиною №2 кредитного договору та графіком погашення. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно кредитного договору, Банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки № SR-501/056/2008. Відповідно до договорів поруки поручитель - [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань у повному обсязі. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 30 квітня 2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № ML-501/056/2008 від 07 березня 2008 року у розмірі 340964,57 доларів США, що на день НБУ складає 3886996,10 гривень, на підставі цього позивач вимагає стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором, пені та судові витрати. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Відповідач [PERSON] позов не визнала, надала до суду заперечення на позов, в якому просила застосувати до позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» спеціальну позовну давність та у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити повністю, зазначивши, що 07 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № МL-501/056/2008 року. Відповідно до умов договору Позичальнику було надано кредит в розмірі 63461,00 доларів США. Повернення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені в графіку Платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченому чинним договором проценти сплачується одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів. Позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму отриману за цим Договором не пізніше дати остаточного повернення кредиту - у строк до 07 березня 2038 року. З метою забезпечення виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, 07 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-501/056/2008. За цим договором Поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 03 квітня 2013 року на адресу відповідачів були направлені вимоги від 01 квітня 2013 року про повне дострокове погашення заборгованості, окрім цього зазначені вимоги містили повідомлення, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є новим Кредитором в Кредитному договорі та в Договорі поруки. Втім, як вбачається з матеріалів справи зазначені вимоги не були отримані відповідачами з огляду на наступне. Як вбачається з п. 1.9. ч. 2 Кредитного договору встановлено, що право Банку на дострокове виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. В матеріалах справи відсутній доказ отримання відповідачем [PERSON] зазначеної вимоги банку, в матеріалах справи міститься лише опис вкладення в цінний лист, датований 03 квітня 2013 року. Таким чином, не можливо встановити чи було отримано [PERSON] зазначену вимогу банку та коли скінчився 30-тиденний строк, наданий Позичальнику на виконання боргових зобов'язань, та з якого періоду виникло право позивача на звернення до суду і вимогою відшкодування в повному обсязі заборгованості за кредитним договором. Якщо вимога була дійсно отримана [PERSON] право направлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом у Позивача щодо відповідача [PERSON] виникло б на четвертий банківський день після спливу 30-тиденного строку з моменту отримання [PERSON] вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом. За таких обставин направлення вимоги про дострокове виконання в повному обсязі зобов'язань за договором до [PERSON] одночасно с надісланням є передчасним та таким, що не створило для [PERSON] обов'язку по достроковому поверненню заборгованості. Відповідно до п. 3.4. Договору поруки № SR-501/056/2008 від 07 березня 2008 року Позивачем укладеного між [PERSON], встановлено, що обов'язок Поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо кредитор надіслав її поштовою адресою, вказаною в цьому Договорі. У Розділі 8 Договору поруки, зазначено наступну адресу поручителя [PERSON]: [ADDRESS] В той самий час, з наданого Позивачем опису вкладення в цінний лист, вимога Позивача була надіслана на адресу: 68601, м. Ізмаїл, вул. Фанагорійська, тобто не на адресу зазначену в Договорі Поруки. Зазначені обставини підтверджують факт необізнаності [PERSON] щодо здійснення заміни кредитора в зобов'язанні, чим порушують передбачені законом права [PERSON] з огляду на таке. 22 лютого 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг» право грошової вимоги за кредитними договорами. 22 лютого 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги на усі права у зобов'язаннях, що виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» засноване рішенням засновника ЗАТ «ОТП Факторинг», згідно протоколу установчих зборів №1 від 8 жовтня 2009 року. У відповідності з п. 1. ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов'язанні, а саме: до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав % зобов'язанні. Таким чином, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства, основною умовою за якої виникає обов'язок боржника здійснити платіж новому кредиторові є одержання боржником письмового повідомлення із зазначенням в ньому грошової вимоги та відомостей про кредитора. Разом з тим згідно з вищевказаними нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічної позиції дотримується у своїй постанові від 02 жовтня 2012 року Верховний Суд України (справа № 23/236). Враховуючи визначення поняття «боржника», яке міститься в ст. 509 ЦК України, борг у законодавстві розуміється як обов'язок, який несе суб'єкт у зобов'язанні на всіх стадіях розвитку останнього, тобто з моменту виникнення зобов'язання, у період, коли строк виконання зобов'язання настав, але не минув, у період, коли строк виконання минув, до моменту припинення зобов'язання. У зв'язку з тим, що на момент укладання договору факторингу та договору про відступлення права вимоги, у ЗАТ «ОТП банк» не існувало права вимоги дострокового повернення в повному обсязі кредиту, він не міг передати таке право позивачу, а відтак й у відповідачів не виник обов'язок щодо дострокового погашення заборгованості за Кредитним договором та Договором поруки. До того ж не надіслання повідомлення про заміну кредитора в зобов'язанні позбавило відповідачу [PERSON] можливості оскаржити дії ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Окрім викладеного, з самого тексту вимоги вбачається, що позивачем не було направлено відповідачам доказів переходу прав до нового кредитору, за таких обставин відповідачі, навіть за умови отримання такої вимоги, мали право не виконувати вимоги позивача, адже ним не було надано підтвердження переходу права вимоги. Окрім викладеного, як вбачається з наданого до суду розрахунку заборгованості його було здійснено станом на 30 квітня 2014 року, позов подано до суду 20 травня 2014 року. Розрахунком охоплено період, що виходить за рамки строку позовної давності, з огляду на наступне. Укладеним між сторонами кредитним договором, з додатками, передбачено повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення щомісячних платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання, вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Оскільки умовами договорів передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З наданого позивачем розрахунку неможливо встановити дотримання позивачем строку звернення до суду, який має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. До того ж згідно правової позицію Верховного Суду України, висловленої у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, вимога до поручителя пред'являється протягом визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку та перебіг такого строку починається з моменту порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. У зв'язку з цим необхідно застосувати позовну давність до вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом та щодо нарахованих штрафних санкцій, пені та штрафів. Як вбачається з наданого Позивачем розрахунку розмір ставки FIDR неодноразово на протязі існування кредитних відносин з відповідачами змінювався. З метою здійснення власного підрахунку заборгованості відповідачів, перевірки даних та сум наданих суду позивачем, представник позивача відвідав сайт Банку, де повинно було розміщено інформацію щодо коливання ставки FIDR, втім така інформація виявилась недоступною. У зв'язку з чим, представник відповідача зателефонував на інформаційну лінію позивача, але й там йому не вдалося отримати інформацію щодо того коли, як, та на підставі якого розпорядження Банком було встановлено зміну розміру ставки FIDR. До того ж, зміна в односторонньому порядку Банком розміру ставки FIDR, також впливає на об'єм обсягу відповідальності [PERSON] як поручителя в рахунок збільшення її зобов'язань, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання договору поруки припиненим. Стаття 1056-1 ЦК України встановлює, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, як: склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, умова банку, щодо одностороннього збільшення плаваючої кредитної ставки у договорі є нікчемною, банк не мав права збільшувати зобов'язання [PERSON] за Кредитним договором без підписання відповідної додаткової угоди. Змінивши в бік збільшення зобов'язання відповідача [PERSON] за Договором поруки, банк фактично припинив поруку за даним договором. В своїй Постанові від 18 червня 2012 року ВСУ зазначив, що за змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦКУ). За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника зі невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Окрім того, розмір штрафних санкцій нарахований позивачем значною мірою перевищую розмір основного зобов'язання. Зокрема, позивач зазначає, що залишок заборгованості за кредитом складає 63107,23 доларів США, сума відсотків за користування кредитом складає 10090,45 доларів США, в той самий час, як сума пені за прострочення виконання зобов'язань складає 267766,89 доларів США, тобто розмір пені за прострочення виконання зобов'язань в 4 (чотири) рази перевищує розмір основного зобов'язання, що не співмірно із сумою основного боргу. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. В матеріалах справи відсутні докази будь-яких заподіяних позивачу відповідачами збитків, а тому з урахуванням того, що [PERSON] здійснює догляд за своєю хворою літньою матір'ю, має обмежене джерело доходу, з урахуванням того, що розмір штрафних санкцій нарахованих позивачем в декілька разів перевищує розмір основного зобов'язання, тому, необхідно зменшити розмір штрафних санкцій, шляхом приведення його у відповідність до суми основного боргу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (зараз - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України») та [PERSON] був укладений договір № ML-501/056/2008, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 63461,0 доларів США строком до 07 березня 2038 року зі сплатою 4,49% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором, частиною №2 кредитного договору та графіком погашення. Згідно п. 1.1. частини № 2 Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний своєчасно повернути суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у Кредитному договорі. Порядок виконання Боргових зобов'язань за Кредитним договором встановлений пунктом 1.5. (з підпунктами) частини №2 Кредитного договору. Зокрема, відповідно до підпункту 1.5.1 частини №2 Кредитного договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до Кредитного договору), шляхом безготівкового перерахування на Поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому Кредитним договором, проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту в строк, передбачений в Графіку повернення Кредиту та сплати процентів. Порядок нарахування процентів врегульовано підпунктом 1.4.1.2. пункту 1.4. частини №2 Кредитного договору, відповідно до якого, проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до Кредитного договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до п. 1.5. Кредитного договору. Відповідно до п. 1.9.1. Частини №2 Кредитного договору, незважаючи на інші положення кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або майновим поручителем своїх Боргових та інших зобов'язань за Кредитним договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 Кредитного договору), чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов Документів забезпечення. При цьому, зобов'язання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги. Отже,

Outcome: partial