Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21.12.2017 року між сторонами було укладено кредитний договір № 788748664, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 14310,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,91 % від суми кредиту за кожен день кредитування та 3 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору, строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № [NUMBER] ). Позивач своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, виконав. Оскільки, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, станом на 24.04.2018 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 26 777,60 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. 23.05.2018 року суд відкрив провадження у цій справі та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. 26.06.2018 року суд залишив без задоволення заяву відповідача [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються вимог, які слід розглядати в порядку спрощеного провадження. 10.07.2018 року за клопотанням відповідача, суд зупинив провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 752/12290/18 за позовом [PERSON] до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору№ 788748664 від 21.12.2017 року недійсним. 12.04.2019 року суд ухвали відновити провадження у цій справі та розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не направив на адресу суду відзив, однак в матеріалах справи міститься заява відповідача, щодо відмови в задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені в розмірі 8586,00 грн., оскільки її розмір значно перевищує половину суми наданого йому кредиту, крім того зазначив, що він має скрутне матеріальне становище. Позивач у своїй заяві просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв`язку з чим суд, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21.12.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір № 788748664, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 14 310,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,91 % від суми кредиту за кожен день кредитування та 3% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору, строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № [NUMBER] ). Згідно п. 4.3 договору, у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 3% (три проценти) від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, строк дії договору починається з моменту його укладання та становить 30 дні. Виконання позивачем обов`язку щодо надання відповідачу грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № 2116. Як вбачається, з копії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року у справі № 752/12290/18, що міститься в матеріалах справи, 18.06.2018 року відповідач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомого» з позовом про визнання недійсним спірного кредитного договору, з тих підстав, що укладений договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», його умови є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві; в договорі було вказано розмір денної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що свідомо спрямовано на введення його в оману з метою приховання дійсного розміру річної відсоткової ставки. Посилався на те, що перед укладенням оспорюваного договору йому не було надано інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, а в самому договорі не зазначено розпису загальної вартості кредиту, річної відсоткової ставки та графіку погашення процентів. Також в договорі відсутнє зазначення його реальної ціни в розумінні ст. 632 ЦК України, оскільки сума отриманих кредитних коштів не відображає в повному обсязі дійсний розмір грошового зобов`язання позичальника перед кредитором, вищевикладені обставини в сукупності є підставою для визнання кредитного договору недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказаним рішенням відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору№ 788748664 від 21.12.2017 року недійсним в повному обсязі, обставини на які посилався [PERSON] , як на підставу визнання недійсним кредитного договору не знайшли свого підтвердження під час розгляду вказаної справи. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Оскільки, відповідач не виконує умови Кредитного договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту та проценти за користування ним підлягають примусовому стягненню. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача, сума непогашеного відповідачем кредиту станом на 24.04.2018 року складає загальну суму у розмірі 26777,60 грн., з яких: 14310,00 грн. - сума кредиту; 3906,60 грн. - відсотки за користування кредитом; 8586,00 грн. - пеня за кредитом, добровільно відповідачем було внесено - 25,00 грн. в рахунок погашення заборгованості. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що сума пені значно перевищує половину суми отриманих кредитних коштів, з огляду на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). З огляду на зазначене вище до правовідносин, які склались між сторонами не підлягають застосуванню положення ч. 3 ст. ст. 551 ЦК України. Крім цього, суд звертає увагу нате, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження скрутного майнового стану. За вказаних обставин, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, та вважає за можливе позов задовольнити. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 1762 грн. 00 коп., у відшкодування витрат з оплати судового збору.

Outcome: approved