Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 12.03.2005 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим виконкомом Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 02.04.2013 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі за № 182/1607/13-ц шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу діти стали проживати разом із відповідачем, він змінив своє місце проживання та проживає окремо. Фактично з самого моменту розлучення, у нього з Відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, їх відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони Відповідачки, стосовно неможливості його нормального спілкування із дітьми. Всі його намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки Відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з дітьми. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв'язок із дітьми, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними. 25.09.2013 року він звернувся до Служби у справах дітей Нікопольської міської ради з проханням визначити спосіб участі його у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами. 09.10.2013 року виконавчим комітетом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області винесено рішення № 892, яким визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкування з малолітніми синами - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], через зустрічі 1 раз на тиждень, в вихідний день з урахуванням графіку роботи батька та 50 % канікулярного часу за попередньою домовленістю з матір'ю дітей. Але незважаючи на вищевказане рішення відповідачка продовжує чинити перешкоди щодо його участі у спілкуванні та вихованні дітей, а саме незважаючи на неодноразові спроби з його сторони попередньо домовитись про день зустрічі з дітьми, [PERSON] так і не надала можливість зустрітися з ними. За місцем проживання дітей не було. На телефонні дзвінки відповідачка не відповідала, або вела себе в розмові так, ніби не чує, в подальшому він дізнався, що молодший син [PERSON] захворів. Ним було запропоновано допомогу у проведенні необхідного обстеження дитини, але відповідачка відмовляється та незважаючи на стан здоров'я дитини вона планує його відвезти до с. Покровського - до своїх батьків, що може негативно позначитися на здоров'ї дитини, на його прохання про проведення медичного обстеження дитини не реагує. Про невиконання з боку [PERSON] рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 09.10.2013 року та чинення йому, як батьку перешкод у спілкуванні з синами він повідомляв Службу у справах дітей Нікопольської міської Ради заявами від 21.10.2013 р., від 24.10.2013 р., від 28.10.2013 р., але йому запропоновано звернутися до суду для розв'язання спору. Зважаючи на чисельні марні спроби вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. На підставі викладеного, позивач просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітніми синами - [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]; визначити спосіб його участі у вихованні малолітніх дітей через зустрічі 1 раз на тиждень у вихідний день з урахуванням графіку роботи батька (субота на першому та третьому тижні місяця з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., неділя на другому та четвертому тижні місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.) та 50 % канікулярного часу за попередньою домовленістю з матір'ю дітей; необмежене спілкування з малолітніми синами [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та синами. Позивач та його представниик [PERSON] у судове засідання не з'явилися на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, на позовних вимогах наполягають, просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради - Канчук І.І. у судове засідання не з'явився на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності не заперечує проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як було встановлено судом, 12.03.2005 року між позивачем та відповідачем, був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.8), [PERSON], [INFO] (а.с.9). 02.04.2013 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі за № 182/1607/13-ц шлюб між сторонами було розірвано та після розірвання шлюбу діти залишились проживати з відповідачем (а.с.10). Позивач змінив своє місце проживання та проживає окремо. У позивача з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, їх відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки, стосовно неможливості позивача нормального спілкування із дітьми. Всі його намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводили лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає позивачу, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з дітьми. Весь цей час позивач намагається налагодити нормальний зв'язок із дітьми, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними. 25.09.2013 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Нікопольської міської ради з проханням визначити спосіб участі його у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами. 09.10.2013 р. виконавчим комітетом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області винесено рішення № 892, яким визначено спосіб участі позивача як батька у вихованні та спілкування з малолітніми синами - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.12). Незважаючи на вищевказане рішення відповідачка продовжує чинити перешкоди щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей. Про невиконання з боку відповідача, рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 09.10.2013 р. та чинення позивачу, як батьку, перешкод у спілкуванні з синами позивач повідомляв Службу у справах дітей Нікопольської міської Ради заявами від 21.10.2013 р., від 24.10.2013 р., від 28.10.2013 р.,(а.с.13-15). Службою у справах дітей Нікопольської міської Ради позивачу було запропоновано звернутися до суду для розв'язання спору (а.с.16). Відповідно до ст. 19 СК України, «звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду». Стаття 153 Сімейного кодексу України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ст. 141 СК України «мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини». Відповідно до статті 142 СК України зазначає, що «діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою». Відповідно до ст. 150 СК України, «батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя». Відповідно до ст. 157 СК України, «той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини». Відповідно до ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судом не встановлено будь-яких обставин, що спілкування батька з дітьми перешкоджатиме їхньому нормальному розвиткові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved