Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання транспортного засобу - автомобіля мари Skoda модель Octavia A5 /д.н.з [NUMBER]/ спільним сумісним майном подружжя та стягнення за нього грошової компенсації. Вимоги мотивовані тим, що вище вказаний автомобіль був придбаний в період перебування в шлюбі з відповідачем по справі, а відтак він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання автомобіля марки Skoda модель Octavia A5 /д.н.з [NUMBER]/ її особистою приватною власністю. Вимоги обґрунтовані тим, що транспортний засіб був придбаний нею за її особисті кошти і в той час, коли шлюбні відносини з [PERSON] були припинені. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримала з вище наведених підстав наполягала на їх задоволенні, категорично заперечуючи щодо задоволення зустрічних позовних вимог. Представник відповідача та відповідач за первісним позовом в задоволенні заявлених позовних вимог просили відмовити, обґрунтовуючи правомірністю їх вимог в зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін та допитавши свідків, дослідивши наявні докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що 15.07.2016 року між сторони по справі було укладено шлюб, який заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 04.10.2018 року було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 27.11.2018 року. Згідно договору-купівлі продажу від 07.12.2017 року, відповідач по справі за первісним позовом придбала автомобіль мари «Skoda» модель Octavia A5, який 16.05.2018 року нею був реалізований. Тобто, вище вказаний автомобіль був придбаний сторонами по справі в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст.119 СК України, а тому щодо спірного автомобіля не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст.120 СК України. Обставини, що зазначені в заочному рішенні Прилуцького міськрайонного суду від 04.10.2018 року, щодо моменту припинення шлюбних стосунків та окремого проживання сторін, з урахуванням невизнання їх позивачем за первісним позовом, не враховуються судом як преюдиційні. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до вимог ЦК України. Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч.1 ст.69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом реалізувала спірне майно вже після розірвання шлюбу, що обумовило звернення позивача про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки спільного сумісного майна подружжя. Відповідач за первісним позовом, категорично заперечуючи щодо задоволення вимог, посилається на недоведеність позивачем фінансової участі у придбанні спірного автомобіля, одночасно заявивши зустрічний позов про визнання вказаного транспортного засобу її особистою власністю, оскільки він був набутий нею за особисті кошти. Згідно п.3 ч.1, ч.6 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Надані в розпорядження суду письмові докази щодо заробітної плати відповідача за первісним позовом, а також договір купівлі-продажу житла від 25.11.2010 року, окрім припущень, всупереч процесуального обов'язку не доводять факту придбання спірного майна саме за її особисті кошти і як наслідок не спростовують презумпцію права спільної сумісної власності на транспортний засіб. Допитані у справі свідки [PERSON], [PERSON], яка є донькою відповідача за первісним позовом, та [PERSON] вказала про фінансову спроможність [PERSON] придбати спірний автомобіль за її особисті кошти, мотивуючи їх обізнаністю з даного факту виключно з пояснень останньої. Проте, обґрунтовано підтвердити про належність грошових коштів, які були сплачені саме в рахунок придбання автомобіля, не змогли. Їх показання об'єктивно обумовлені особливим характером сімейних відносин та недоступністю для оточуючих, а тому вони не враховуються судом при ухваленні рішення. Оскільки судом встановлено, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу у рівних частках кожному, з огляду на погодження сторонами по справі його дійсної вартості, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення грошової компенсації в розмірі 135 632 підлягають задоволенню. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року (провадження № 6-843цс17). Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в сумі 1356 грн 32 коп. та 500 грн за проведення незалежної оцінки спірного майна, що є витратами, пов'язаними з розглядом справи.

Outcome: approved