Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про поновлення строку для звернення до суду з позовом, визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання за ним права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 15 грудня 2001 року між його батьком [PERSON] та чоловіком відповідачки [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 9,9771 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Мар'ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що належала йому згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 093178, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 4351 від 27 березня 2001 року, згідно з яким [PERSON] отримав від [PERSON] 150 000 гривень, про що свідчить його власноручно написана в присутності відповідачки розписка від 15 грудня 2001 року та в свою чергу передав [PERSON] в користування вказану земельну ділянку, надав оригінали вище вказаного державного акта на право приватної власності на землю та технічну документацію на земельну ділянку, в зв'язку з чим його батько почав використовувати її у власних цілях, саджати та обробляти її, тим самим фактично умови договору купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами договору були виконані. Продавши земельну ділянку та отримавши за неї гроші, [PERSON] почав хворіти, що унеможливлювало нотаріальне посвідчення даного договору купівлі-продажу від 15 грудня 2001 року нотаріально, та помер [INFO], при цьому його батько [PERSON] також помер [INFO], в зв'язку з чим останній не встиг оформити належним чином (нотаріальне посвідчення договору та його державна реєстрація) на своє ім'я право власності на вказану земельну ділянку, хоча фактично умови договору купівлі-продажу було виконано в повному обсязі сторонами договору. Він відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги прав та обов'язків свого батька [PERSON] і звернувся з заявою про спадкування ним спадкового майна спадкодавця, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 серпня 2013 року на земельну ділянку площею 4,6083 га, належну саме його батьку, та також вважає, що має право на спадкування вказаної земельної ділянки, належної померлому [PERSON], при цьому відповідачка по справі [PERSON], як дружина померлого [PERSON] є також спадкоємцем першої черги за законом майна належного її чоловіку, подавши також заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В зв'язку з чим, як до спадкоємців першої черги за законом, до нього перейшли права та обов'язки свого батька [PERSON], а до відповідачки [PERSON] права та обов'язки її чоловіка [PERSON], тому правовідносини з приводу володіння спірної земельної ділянки площею 9,9771 га, належної [PERSON], на даний час стосуються його та відповідачки і повинні між ними бути вирішені судом. Позивач вважає, що зі сторони його батька [PERSON] були виконані всі покладені на нього обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу), оскільки він сплатив всю обумовлену суму вартості земельної ділянки, безперешкодно користувався нею, а у зв'язку з неможливістю із за смерті [PERSON] та його дружини - відповідача по справі [PERSON] з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між її чоловіком та його батьком дійсно було укладено, однак нотаріально його посвідчити не має можливості. Таким чином, у нього виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом про визнання вказаного правочину дійсним та визнання за ним права власності на земельну ділянку. Так, згідно до ст. 48 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року), що діяв на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, землі сільськогосподарського призначення передавались у власність і надавалися у користування громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам та організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та у відповідності до п. 2 ст. 6 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) громадяни набували право власності на земельні ділянки в тому числі і на підставі купівлі-продажу, дарування та обміну. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти , користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. При цьому ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні. За ст. 18 ЗК України (в редакції 1990 року), було визначено, що придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, проводиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. За таких обставин, померлий [PERSON],

Outcome: approved