Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому та відповідачам на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині двокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідачі чинять йому перешкоди в доступі до квартири та штучні перешкоди для повноцінного користування належною йому частиною житла. З огляду на це позивач просив суд встановити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 11,1 кв.м, у користування відповідачів кімнату площею 16.22 кв.м; залишивши в загальному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату та сан.вузол. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та, посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] та її представник, а також відповідач [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на те, що саме позивачем зайнято кімнату площею 11,1 кв.м, яку останній зачиняє на ключ та перешкоджає їм користуватись останньою, порушуючи тим самим рівність часток співвласників квартири. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, зокрема, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині квартири №24 по пр.Пилипа Орлика (колишня вул.Ілліча) в м.Дніпрі. Згідно технічного паспорту на квартиру загальна площа останньої становить 44,2 кв.м, житлова площа 27,3 кв.м, допоміжна площа 16,9 кв.м та квартира складається з: житлової кімнати площею 11,1 кв.м, зали площею 16,22 кв.м, коридору площею 7,35 кв.м, кухні площею 5,41 кв.м, ванної кімнати площею 2,16 кв.м, сан.вузла площею 1,06 кв.м, кладової площею 0,9 кв.м та балкону, площа якого не визначена. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як розяснено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користуванням приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи із рівності часток сторін у спільній частковій власності на квартиру, частка кожного з них в квартирі дорівнює із загальної площі квартири 14,73 кв.м, із житлової площі 9,1 кв.м. Виходячи із заявлених позовних вимог позивач просить виділити йому в користування житлову кімнату площею 11,1 кв.м, залишивши у користуванні відповідачів житлову кімнату площею 16,22 кв.м, що призведе до порушення рівності часток сторін у спільній частковій власності на користь позивача та протирічить вимогам ч.3 ст.358 ЦК України. Крім того, самим позивачем в судовому засіданні не заперечувався той факт, що ним фактично зайнято та він одноособово проживає в кімнаті площею 11,1 кв.м, встановивши на дверях кімнати замок та обмеживши доступ до неї інших відповідачів, що свідчить про порушення самим позивачем прав відповідачів на користування спільним майном виходячи із рівності часток кожного з них. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови в їх задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України та в звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати слід віднести на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed