Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.02.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 29.02.2016 року має заборгованість 57912,92 грн., що складається з заборгованості за кредитом 19326,22 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 33642,80 грн., заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом 1709,95 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 2733,95 грн. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 57912,92 грн. та судові витрати у справі у сумі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати у його відсутність, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. 13.02.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви, в якій міститься підпис виконаний від його імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с.6-32). Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с.4-5) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та штрафних санкцій. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Заяви, підписаної позивачем, він ознайомлений та згоден з Тарифами банку. Відповідач не виконав умови договору, тому станом на 29.02.2016 року має заборгованість 57912,92 грн., що складається з заборгованості за кредитом 19326,22 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 33642,80 грн., заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом 1709,95 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 2733,95 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.4-5). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує суму заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та штрафними санкціями. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, штрафу. Разом із тим, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення пені з огляду на наступне. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно зі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач [PERSON] мешкає у с. Лисичанський Попаснянського району Луганської області, вул. Паркова, буд.10. Відповідно до Розпорядження Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р\~«Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» с. Лисичанський Попаснянського району Луганської області відноситься до переліку таких населених пунктів. З письмових пояснень представника позивача (а.с.77) вбачається, що пеня боржнику нарахована з 14.04.2014 у сумі 1709,95 грн. Таким чином, оскільки місце проживання відповідача - в зоні АТО, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми пені за період з 14.04.2014 по 29.02.2016 у розмірі 1709,95 грн. Відповідач до суду не зявився, про застосування строку давності суду не заявлено. Отже, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 56\~202,97 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1337,31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial