Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12 963 грн. 48 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., зазначивши, що 05 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір № 02011597482, згідно якого йому було надано кредит в сумі 47 730 грн. на строк до 10 травня 2015 року. Однак, відповідач свої зобов'язання виконує неналежним чином, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 12 963 грн. 48 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього в матеріалах справи мається клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що до травня 2014 року він беззастережно виконував умови кредитного договору, сплачуючи встановлені платежі. В травні 2014 року він сплатив встановлений платіж, однак кошти йому були повернуті в зв'язку з тим, що банківська установа була ліквідована. В подальшому, не знаючи яким чином виконувати свої зобов'язання за вказаним кредитним договором, він припинив проводити платежі за вказаним кредитним договором. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 05 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір № 02011597482, згідно якого йому було надано кредит в сумі 47 730 грн. на строк до 10 травня 2015 року. Відповідно до п. 1.1. договору кредитодавець згідно умов цього договору зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитодавцю кредит в сумі 47 730 грн., яка підлягає погашенню в термін до 10 травня 2015 року. Позичальник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити кредитодавцю всі передбачені цим кредитним договором проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту, комісію за управління кредитом та виконати всі інші грошові зобов'язання, передбачені кредитним договором. Відповідач в порушення вказаних вимог закону, не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка склала 12 963 грн. 48 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором. Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Суд вважає неприйнятними заперечення відповідача, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підтверджені відповідними доказами. Аналізуючи забрані у справі докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12 963,48 грн., а також з урахуванням ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved