Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

позивач звернувся до суду 19.07.2018 року з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказав, що в 2016 року [PERSON] взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 8 800 доларів США в строк до 01 червня 2016 року. Згідно даної розписки відповідач мав повернути грошові кошти в розмірі 8800 доларів США до 01 червня 2016 року. Однак відповідач умови договору не виконав та грошові кошти на час подачі позову не повернув, а тому позивач просить з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі суми заборгованості за договором позики за період з 02 червня 2016 року по 11 липня 2018 року в розмірі 8 880 доларів США та три відсотки річних в розмірі 742 доларів США 82 центів. Ухвалою суду від 13.08.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження . Позивач з представником в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином та своєчасно, представник позивача - адвокат Міхальов А.О. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання 14.11.2018 р., 17.01.2019 р., 18.07.2019 р. та 26.11.2019 р. не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В 2016 році позивач - [PERSON] з відповідачем - [PERSON] , уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 8800 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01 червня 2016 року (а.с.20). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач пред`явив оригінал розписки у судовому засіданні, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики. З розписки вбачається, що відповідач отримав в борг 8800 доларів США. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки грошові кошти не були повернуті у визначений ст.1049 ЦК України строк, суд вважає, що позов про стягнення суми боргу підлягає задоволенню. Стягненню підлягають кошти в розмірі заборгованості за договором позики за період з 02 червня 2016 року по 11 липня 2018 року в сумі 8800 доларів США. Згідно зі ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) від 16 січня 2019 року). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст.625 ЦК України, та стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання - з 02.06.2016 року по 25.03.2019 року, а саме 1027 днів. Таким чином 8 800 доларів США х 1027 днів х 3 % річних : 365 : 100 днів = 742 долари США 82 центи, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3831 грн. 29 коп., які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату. На підставі викладеного, ст. 192, 533, 625,1046-1050 ЦК України

Outcome: approved