Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 02.10.2007р. помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 1,31 га., яка складається з трьох земельних ділянок площею 0.2244 га.(кадастровий номер 712208100:01:001:0753), 0.1864 га. (кадастровий номер 7122083100:01:001:1107) та 0.8985 га.(кадастровий номер 7122083100:01:001:0276). Ще за життя, батько склав заповіт за яким заповідав все своє майно [PERSON], яка є дочкою померлого та рідною сестрою позивача [PERSON], яка в свою чергу оформила на себе все спадкове майно. В зазначений законом строк він не звернувся із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Рішенням Канівського міськрайонного суду від 01.02.2016 року йому було продовжено строк для прийняття спадщини терміном на три місяці. Під час розгляду вказаної справи його сестра [PERSON] відмовилась від прийнятої нею після смерті батька спадщини на його користь в частині земельних ділянок у звязку з тим, що вона є громадянкою іншої держави. Після набрання рішенням законної сили він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заповіту та прийняття спадщини сестрою [PERSON] Його сестра [PERSON] відмовляється від прийнятої спадщини в частині земельних ділянок та бажає, щоб він вказану частину спадщини оформив на себе. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, загальною площею 1,31 га., який складається з земельних ділянок: площею 0.2244 га.(кадастровий номер 712208100:01:001:0753), площею 0.1864 га.(кадастровий номер 7122083100:01:001:1107) та площею 0.8985 га.(кадастровий номер 7122083100:01 :001:0276) в межах Конончанської сільської ради Канівського району Черкаської області, виданим на підставі розпорядження Канівської районної державної адміністрації, що належали померлому [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 428733. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в позові просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу розглядати у його відсутність, Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов визнала . Третя особа: державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день слухання справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, земельна ділянка загальною площею 1,31 га, яка складається з трьох земельних ділянок площею 0,2244 га.(кадастровий номер 712208100:01:001:0753), 0.1864 га. (кадастровий номер 7122083100:01:001:1107) та 0.8985 га.(кадастровий номер 7122083100:01:001:0276) в межах Конончанської сільської ради Канівського району Черкаської області, належала на праві власності [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 428733 виданим на підставі розпорядження Канівської районної державної адміністрації (а.с. 8) . 04.07.2007 року [PERSON] склав заповіт за яким все належне йому на день смерті майно заповідав [PERSON] - відповідачу по справі (а.с.24). 02.10.2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-СР № 073845 від 02.10.2007 року (а.с.7). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братом та сестрою. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], як спадкоємець за заповітом., тому коли позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті батька [PERSON] за законом, звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори від 25.05.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.4). Відповідно дост. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Однак, як зазначено в ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Також в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в установленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце, то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, а згідно з ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. З матеріалів справ також вбачається, що хоч відповідач [PERSON] і прийняла спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 02.10.2007 року, але свідоцтво про право власності на спадщину на земельну ділянку не отримала, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку: № НВ-7103645302016 на земельну ділянку 0.8985 га. (кадастровий номер 7122083100:01:001:0276), № НВ-7103645382018 на земельну ділянку 0.1864 га. (кадастровий номер 7122083100:01:001:1107) та № НВ-7103645062016 на земельну ділянку 0,2244 га.(кадастровий номер 712208100:01:001:0753) від 28.04.2016 року згідно яких право власності на зазначені земельні ділянки станом 28.04.2016 року рахується за [PERSON] (а.с.13- 21). В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON] позовні вимоги визнала, тому відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України суд за наявності для того законних підстав може ухвалити рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає можливим визнати за позивачем право власності на вище вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом.. На підставі викладеного та,

Outcome: approved