Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду 05.08.2015 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк». Позовні вимоги мотивовані наступним. 09.02.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №41/7/07-СС, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30.000,00 дол. США з розрахунку 10,66% річних за користування кредитом на строк по 09.02.2032 р. 26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» став новим кредитором. Як зазначено в позовній заяві, оскільки зобовязання по кредитному договору забезпечено іпотекою, а відповідач своїх зобовязань по поверненню кредиту не виконав, то позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на вказаний обєкт. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа Національний банк України в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У звязку з зазначеним, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст.\~10\~та ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що 09.02.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», (далі - Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір №41/7/07-СС (далі Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 30.000,00 дол. США на умовах платності річних на строк по 09.02.2032 р. (п. 2, 3 базових умов кредитування Кредитного договору). 09.02.2007 року між Банком та [PERSON] (майновим поручителем) укладено іпотечний договір №41/7/17/07-СС (далі Іпотечний договір), за умовами якого зобовязання по Кредитному договору забезпечено іпотекою, і предметами іпотеки є: 1) будинок №18, загальною площею 85,6 кв.м., житловою 42,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл.., Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Леніна, що складається з наступних будівель та господарських споруд: житловий будинок (літера А); огорожа (літера О); літня кухня (літера Б); сарай (літера В); погріб (літера Г); вбиральня (літера Д); 2) земельна ділянка площею 0,0650 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер №3221455801:02:001:0024, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Леніна (терміни та визначення Іпотечного договору). 26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» став новим кредитором у спірних правовідносинах. 13.04.2015 року позивач направив лист вимогу від 10.04.2015 року [PERSON] 27.07.2015 року позивач направив лист вимогу від 24.10.2015 року [PERSON] У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України\~зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, судом встановлено, що позичальник [PERSON] порушив умови вищезазначеного Кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Суду не надано договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того,як вбачається з умов Іпотечного договору, останній не містить відповідного застереження, яке прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, підстава для звернення стягнення на предмет іпотеки, визначена в ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відсутня. Згідно ч. 3 ст. 37Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першої\~статті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Також суд виходить з правових позицій Верховного Суду України, викладених при розгляді справ № 6-2479цс15, № 6-61цс15, № 6-340цс15. Позивачем не надано суду доказів оцінки вартості предмету іпотеки, яка б була визначена субєктом оціночної діяльності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджується, атому позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed