Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 15130,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.09.2017 р. та 09.09.2017 р. позивач уклав з відповідачем у простій письмовій формі договори позики меду під реалізацію, за якими відповідач усно домовлявся з позивачем, що розрахується за отримааний мед після його реалізації третім особам, про отримання меду відповідач власноруч написав дві розписки. Весь мед був розфасований у тару чотирнадцять пластикових відер ємкістю 10 л кожне та в два алюмінієвих бідони ємкістю 20 л і 40 л відповідно, які є власністю позивача. Відповідач не повернув позивачеві мед і тару в натурі і не слатив вартість отриманого за розписками. Відповідач отримав вимогу позивача 22.02.2018 р. про сплату вартості меду та повернення тари, після чого відповідач телефонував позивачеві та обіцяв добровільно сплатити вартість отриманого за роззписками меду та порвернути тару, але взяті на себе зобов'язання не виконав, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та проти ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечив. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку статей 128, 130 ЦПК України, в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у встановлений судом строк не подала відзиву на позовну заяву, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2017 р. [PERSON] взяв у [PERSON] мед 35 л по 80 грн. за 1 л під реалізацію, про що свідчить письмова розписка (а.с. 25), а також 09.07.2017 р. [PERSON] взяв у [PERSON] мед 238 кг по 50 грн. за 1 кг під реалізацію, про що свідчить письмова розписка (а.с. 24). 19.02.2018 р. [PERSON] звернувся до [PERSON]М з вимогою, в прядку ст. 503 ЦК України, про добровільне повернення боргу у сумі 13950,00 грн. та передати належне позивачу майно тару для зберігання меду (а.с. 7), дану вимогу [PERSON]С отримав 22.02.2018 р., що підтверджується копіями рекомендованного поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 8). Зобов'язання позичальника, який отримав у власність грошові кошти, повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, підпадають під регулювання розділу І книги п'ятої Цивільного кодексу України, яким визначені загальні положення про зобов'язання, параграфу 1 глави 71 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, яким визначені положення про договір позики. Згідно частин першої та другоїстатті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. За загальним правилом, визначеним устатті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першоїстатті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положеньстатті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно достатті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначеніродовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другоюстатті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України). Таким чином, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046,1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63 цс13 та від 02.07.2014 р. у справі № 6-79цс14. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що з тексту розписок відповідача вбачається визнання відповідачем свого боргу, а відтак і отримання визначеної кількості речей відповідачем меду в тарі, його кількості і вартості, строк та порядок сплати вартості отриманого за розписками меду, та враховуючи, що відповідач належним чином свої зобов'язання не виконав та не повернув позивачу грошові кошти, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами вирішуэться за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 704,80 грн. з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved