Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні за період з 13 листопада 2019 року по 20 квітня 2021 року в сумі 101\~455,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01 серпня 2016 року по 12 листопада 2019 року працював в Лисичанському комунальному спеціалізованому підприємству по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал». 12 листопада 2019 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільнені позивачу не була виплачена заробітна плата. 20 березня 2020 року видано судовий наказ яким стягнуто з відповідача заборгованість з заробітної плати. Даний судовий наказ був виконаний лише 21 квітня 2021 року. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 листопада 2019 року по 20 квітня 2021 року (360 робочих дня). Ухвалою від 14 травня 2021 року справа прийнята до провадження суддею Луньовою Д.Ю. відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Копію вказаної ухвали надіслано сторонам, представник відповідача отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками 15 червня 2021 року, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 22). Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява в якій він просив розгляд справи провести за його та позивача відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не направив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. З урахуванням положень ст. ст.\~223,\~280 ЦПК України\~та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з копії трудової книжки серії [NUMBER] , 01 серпня 2016 року, [PERSON] прийнятий до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» на посаду слюсаря з контрольно-вимірювальної техніки та автоматики, 12 листопада 2019 року, позивач звільнений за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 12 листопада 2019 року звільнений. З копії судового наказу від 20 березня 2020 року у справі № 415/2035/20 з відповідача на користь [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 21\~244,61 грн. З виписки по картковому рахунку [PERSON] , що 21 квітня 2021 року на рахунок позивача зараховано 21\~244,61 грн, призначення платежу заробітна плата згідно судового наказу № 2-н/415/193/20 від 20 серпня 2020 року. З викладеного судом встановлено, що на час звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість з заробітної плати у розмірі 21\~244,61 грн, яка була виплачена 21 квітня 2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117\~КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), а обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив [PERSON] заробітну плату. Статтею 110\~КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У\~ст. 30 Закону України «Про оплату праці»\~міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 13 листопада 2019 року по 20 квітня 2021 року в розмірі 101\~455,20 грн. Щодо даних позовних вимог суд зазначає наступне. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число\~відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-648цс15 від 16 грудня 2015 року). З довідки відповідача від 30 січня 2020 року середньоденна заробітна плата позивача становить 281,82 грн. Розрахована сума середньоденної заробітної плати не спростована відповідачем, нової довідки не надано. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає сплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 листопада 2019 року (наступний за звільненням день) по 21 квітня 2021 року (день повного розрахунку) в розмірі 101\~455,20 грн (360*281,82). В той же час, суд зазначає, що встановлений ст.\~117\~КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі № 711/4010/13-ц). Отже, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117\~КЗпП України (висновок Постанови Великої Палати Верховного Суду України, висловлений у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості (середній заробіток майже в 5 разів перевищує заборгованість з заробітної плати), характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 50 000,00 грн, Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.\~141\~ЦПК України згідно якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що суд дійшов переконання про часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає сплаті 499,56 грн (50000/101544,20*1014,55).

Outcome: partial