Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 03.07.2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачкою було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 485-003/07Ф, за умовами якого надав відповідачу грошові кошти в іноземній валюті у відповідності до графіка ліміту кредитування зі сплатою 15 % річних для споживчих цілей та сплати страхових платежів за договорами страхування заставного майна. Вказує, що 20.07.2008 року, 19.01.2010 року та 19.01.2012 року між сторонами були укладені договори про внесення змін та доповнень до вищезазначеного кредитного договору, однак, станом на 06.07.2015 року відповідачкою неналежним чином виконуються зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість всього у розмірі 200 648,36 доларів США, з яких: 90 746 доларів США - заборгованість за кредитом; 44 726,08 доларів США - заборгованість за процентами; 30 961,79 доларів США - неустойка (пеня) за кредитом; 34 214,49 доларів США - неустойка (пеня) за процентами, у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з останньої заборгованість та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подала до суду заяву в якій позов підтримала, просила його задоволити повність з підстав, викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, тому суд з урахуванням положення п. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та заяви представника позивача, в якій він не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 03.07.2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачкою було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 485-003/07Ф, за умовами якого надав відповідачу грошові кошти в іноземній валюті у відповідності до графіка ліміту кредитування зі сплатою 15 % річних для споживчих цілей та сплати страхових платежів за договорами страхування заставного майна (а.с.9-17). Пунктом 4.4. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується повертати кредит згідно графіка зменшення ліміту кредитування встановленого в п. 1 Кредитного договору. Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.2. кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії кредитного договору (повернення кредиту), зазначеного в пункті 1.2. кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи 20.07.2008 року (а.с.18), 19.01.2010 року (а.с.19-22) та 19.01.2012 року (а.с.23-24) між сторонами були укладені договори про внесення змін та доповнень до вищезазначеного кредитного договору. Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що за порушення термінів повернення кредиту та/або погашення чергової частини кредиту згідно графіка зменшення ліміту кредитування, встановленого в п. 1.1. кредитного договору, або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2. кредитного договору, від суми заборгованості за весь період прострочення. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, на відміну від відповідачці, яка у порушення умов договору свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим у відповідачки виникла заборгованість станом на 06.07.2015 року всього у розмірі 200 648,36 доларів США, з яких: 90 746 доларів США - заборгованість за кредитом; 44 726,08 доларів США - заборгованість за процентами; 30 961,79 доларів США - неустойка (пеня) за кредитом; 34 214,49 доларів США - неустойка (пеня) за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-8). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Позичальник всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, враховуючи вищевикладене та виходячи з наявного у матеріалах справи розрахунку про стан заборгованості, загальна сума заборгованості відповідачки станом на 06.07.2015 року має заборгованість перед позивачем у розмірі всього 200 648,36 доларів США, з яких: 90 746 доларів США - заборгованість за кредитом; 44 726,08 доларів США - заборгованість за процентами; 30 961,79 доларів США - неустойка (пеня) за кредитом; 34 214,49 доларів США - неустойка (пеня) за процентами. Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в ході судового розгляду, обґрунтовані належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з вищезазначеним з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 654 гривні судового збору (а.с.6). На підставі викладеного, ст.ст.525, 526, 530, 610-612, 634, 638, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved