Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що він працював в ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підземним прохідником три роки шість місяців до моменту травмування. 19.05.2003 о 12.30 год з ним стався нещасний випадок на виробництві і він отримав відкритий перелом нігтьової фаланги 1 пальця лівої кисті. По факту трудового каліцтва було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що були складені акт форми Н-1 за № 19 від 20.07.2003 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом та акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 19.07.2003. Було встановлено, що 19.05.2003 позивач отримав наряд на буріння шпурів. Після оббрання кусків породи, яка відшарувалася, він приступив до буріння. Під час роботи при збурюванні чергового шпуру, випав шматок породи та травмував позивача. За висновком МСЕК від 06.08.2003 [PERSON] була встановлена стійка втрата професійної працездатності 15%. За висновком МСЕК від 19.10.2016 серії 12 ААА № 016048 йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 10% безстроково з 01.09.2017. Таким чином, внаслідок отримання трудового каліцтва у позивача виник відкритий перелом нігтьової фаланги першого пальця лівої кисті, як наслідок: порушення функції захвату, кістяна деформація, набряклість м`яких тканин, біль. Через отримання трудового каліцтва позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений перебувати на обліку у ЛПЗ, постійно турбує ниючий біль у руці, відчуває себе неповноцінною людиною на фоні обмеження руху в ділянці 1 пальця, присутності деформації, відчуття болю при фізичному навантаженні на руку, зниження сили кисті лівої руки. [PERSON] став комплексувати через увіччя, вже не відчуває себе повноцінною людиною, відчуває ніяковість. У зв`язку з травмою він змушений був змінити ритм та організацію свого життя. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 06.08.2003, при встановленні втрати працездатності первинно. [PERSON] оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов`язків у розмірі 40 мінімальних розмірів заробітних плат: 4173 грн (розмір мінімальної заробітної плати на дату звернення з даним позовом) х 40 = 166920,00 грн. Вказана сума компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду відповідає вимогам ст..ст. 23,1167 та 1168 ЦК Уекраїни, ступеню і тривалості моральних страждань, з урахуванням роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4» від 31.03.1995. На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 166920,00 грн без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду у зв`язку з втратою здоров`я на виробництві. У судовому засіданні представник позивача адвокат Карнаух Т.В. наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Лутоніна Н.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у письмовому відзиві на позовну заяву. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням\~встановлених у\~справі обставин,\~суд дійшов\~висновку,\~що спірні\~правовідносини,\~що виникли\~між сторонами,\~регулюються положеннями\~Цивільного кодексу\~України,\~ КЗпП України, Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~та\~Законом України «Про охорону праці». Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював підземним прохідником три роки та шість місяців до моменту травмування, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 14-17). 19.05.2003 з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві та він отримав перелом нігтьової фаланги 1 пальця лівої кисті. За даним фактом було складено акт ф. Н-1 № 19 від 19.07.2003 (а.с. 3-4). Згідно з актом форми Н-5 розслідування нещасного випадку від 19.07.2003 (а.с. 5-6) вбачається, що причиною нещасного випадку стало порушення позивачем п. 2.5 «Інструкції з охорони праці для прохідника», а також порушення гірничим майстром дільниці № 7 [PERSON] п. 3.3.2 «Посадової інструкції гірничого майстра гірничої дільниці». 06.08.2003 висновком МСЕК від 06.08.2003 (а.с. 8) [PERSON] первинно встановлено 15% втрати працездатності. Висновком МСЕК від 19.10.2016 (а.с. 7) йому було встановлено 10% безстроково. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998). Законом України Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Згодом, Законом України\~від 28\~грудня 2014\~року №\~77-VIII\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо реформування\~загальнообов`язкового\~державного соціального\~страхування та\~легалізації фонду\~оплати праці» Закон №\~1105-XIV було викладено у новій редакції, у тому числі було змінено назву вказаного Закону на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Зазначений Закон України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року. Відповідно до частини восьмої статті 36\~Закону №\~1105-XIV у редакції Закону України\~від 28\~грудня 2014\~року №\~77-VIII відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу\~України та Кодексу законів про працю України. Закріплений у статті 58\~Конституції України принцип незворотності дії Законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зазначені положення частини восьмої статті 36\~Закону №\~1105-XIV у редакції «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» про те, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечить змісту частини першої статті 58\~Конституції України та статті 5 ЦК України. Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної не порушено, оскільки статтею 1167\~ЦК України та статтею 237-1\~КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Пунктом 13 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, [PERSON] звернувся 14 травня 2019 року (а.с. 1). З цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію\~Закон № 1105-XIV\~в редакції, чинній з 01 січня 2015 року, яким покладено відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачено можливості такого відшкодування Відділенням Фонду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. З урахуванням вищевказаного, оскільки позивачу, який звільнений від сплати судового збору, відмовлено в задоволенні його позовних вимог, суд вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, ст.ст.\~153,\~173,\~237-1 КЗпП України,\~ЗУ «Про охорону праці», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~та

Outcome: dismissed