Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 12.02.2007 року у розмірі 967 875,83 грн., яка виникла станом на 23.09.2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.10.2012 р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором №15.3/СЖ-012.07.2 від 12.02.2007 року у розмірі 1 027 478, 50 грн. Вказали, що незважаючи на рішення суду, зобов'язання за кредитним договором відповідачами перед ПАТ «РОДОВІД БАНК» не виконано, а тому останній, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] (боржника) та [PERSON] (поручителя) суму збитків, що виникла за курсовою різницею у розмірі 948 583,71 грн. та пеню у сумі 19 292,12 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з наведених в ньому підстав та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що оскільки кредитний договір був у доларах, то, незважаючи на виконання судового рішення про стягнення заборгованості в гривнях, курсова різниця є збитками для банку. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Представником відповідачів, через канцелярію суду подані письмові заперечення, в яких посилаються на те, що дійсно рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.10.2012 р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором №15.3/СЖ-012.07.2 від 12.02.2007 року у розмірі 1 027 478, 50 грн. Протягом судового розгляду та переговорами щодо реструктуризації боргу [PERSON] до квітня 2014 року фактично погасила більшу частину боргу, залишок заборгованості становив 46 988, 50 грн. У зв'язку з тимчасовими фінансовими труднощами дану суму позичальник не могла повернути на користь Банку, а тому ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до Подільського РВ ДВС для примусового стягнення залишку боргу. 18.07.2016 року, у зв'язку з належним та повним виконанням рішення суду [PERSON], державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та скасував всі арешти. А тому, наведене свідчить, що заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі, рішення суду виконано, а тому даний позов безпідставний. Суд, вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Родовід Банк», та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 15.3/СЖ-012.07.2 та в подальшому між банком та позичальником було укладено додаткові договори та договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15.11.2013 року між [PERSON] та Банком був укладений договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 умов кредитного договору, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.10.2012 р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором №15.3/СЖ-012.07.2 від 12.02.2007 року у розмірі 1 027 478, 50 грн. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25.10.2012 р. у цивільній справі № 2607/9458/12 з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 1 027 478,5 грн. У судовому засіданні представник відповідачів пояснювала, що протягом судового розгляду та переговорами щодо реструктуризації боргу, [PERSON] до квітня 2014 року фактично було погашено більшу частину боргу, залишок заборгованості становив 46 988, 50 грн. У зв'язку з тимчасовими фінансовими труднощами дану суму позичальник не могла повернути на користь Банку, а тому ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до Подільського РВ ДВС для примусового стягнення залишку боргу. 29.04.2016 року постановою державного виконавця Відділу ДВС Подільського РУЮ у м. Києві Ясінської К.М. було відкрито виконавче провадження ВП №50803205 про примусове стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» залишку боргу у розмірі 46 988,50 грн. Постановою державного виконавця Відділу ДВС Подільського РУЮ у м. Києві Ясінської К.М. від 18.07.2016 року, у зв'язку з належним та повним виконанням рішення суду [PERSON], було закінчено виконавче провадження. Перевіряючи доводи позивача, що курсова різниця доларового еквівалента між стягнутою за рішенням суду та сплаченою на його виконання суми, є збитками для позивача, суд виходить з того, що ці доводи не засновані на законі, виходячи з такого. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до декрету КМ України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» курс валют в Україні є змінним, що передбачає те, що держава не взяла на себе відповідальність по встановленню єдиного і незмінного курсу долара США по відношенню до гривні, а тому це є ризики учасників валютного ринку, в тому числі і банку, який видає кредит у валюті. Ст. 192 УК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом № 15-93, «Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України», затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 р. № 200, «Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 р. № 520, та іншими документами. Як вбачається з вищевказаного рішення районного суду від 25.10.2012 р. у цивільній справі № 2607/9458/12, позивач не скористався своїм правом на стягнення заборгованості по договору кредиту, який надавався відповідачу [PERSON] у доларах, саме в доларах, і тому за рішенням суду сума стягнута в національній валюті - гривні. На підставі ст.61 ч.3 обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Виходячи з приписів ст.22 ч.2 ЦК України збитками не може бути різниця у курсі валют і не може вважатись невиконанням зобов'язання, а відтак посилання позивача на ст.ст.611, 623 ЦК України, якими регулюється відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, не ґрунтуються на законі. Тому вимоги позивача про стягнення курсової різниці в розмірі 948 583,71 грн., не підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Вказана правова позиція зафіксована і у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-157цс16 від 25 травня 2016 року, відповідно до якої, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України. А, отже, Банк має право на стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи та виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, ПАТ «РОДОВІД БАНК» було нараховано відповідачам суму пені за період з 23.09.2015 року по 26.01.2016 року у розмірі 19 292,12 грн. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги, до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у тому разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Відповідно до вимог ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів. Згідно оформлених позовних вимог, позивач просить стягнути суму пені за період 23.09.2015 р. - 26.01.2016 р. Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся 06.01.2017 р., поважні причини пропуску спеціального строку позовної давності відсутні, при цьому позивач і не просить їх поновити. А тому в межах даного спору слід застосувати спеціальний строк позовної давності, встановлений п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, до заявлених позовних вимог позивача, які стосуються стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору та процентах, відповідно до наданого позивачем розрахунку, за період з 01.01.2016 року по 26.01.2016 року у розмірі 56,23 дол. США, що еквівалентно за встановленим на день постановлення рішення курсом НБУ 1 463,44 грн. ((37,0 + 19,23) х 26,026). Відповідно до ст.553 ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, а відтак дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» підлягають витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1 600,0 грн. (пропорційно від задоволених вимог, але враховуючи мінімальний розмір для сплати юридичною особою), тобто по 800,0 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 22, 526, 553, 598, 599, 610 ЦК України,

Outcome: partial