Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09.06.2010 року визнано недійсним в ? частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.2006 року на ім'я відповідача [PERSON] та за ним (позивачем) визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. 17.11.2010 року ним в КП «ДМБТІ» було зареєстроване право власності на ? частину квартири згідно рішення суду. Право власності на іншу частину квартири за відповідачем не зареєстроване. Згідно відповіді КП «ДМБТІ» за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS]. Виходячи з технічної характеристики спірної квартири вона не може бути поділена між співвласниками. Питанням утримання житла в належному стані та оплати комунальних послуг відповідач не займається. На теперішній час він в змозі виплатити відповідачу ринкову вартість ? частини квартири та внести ці кошти на депозитний рахунок суду після проведення експертизи. З урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що відповідач має інше житло, багато років не займається оформлення документів на квартиру, її доглядом та ремонтом, позивач у відповідності до ст.365 ЦК України просив суд припинити право [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS], з виплатою ним на користь відповідача ринкової вартості ? частини квартири, а також визнати за ним право власності на вказану ? частину квартири. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав та посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. З урахуванням повторної неявки відповідача та думки представника позивача, судом з урахуванням положень ст.ст.169,224 ЦПК України, було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09.10.2010 року було визнано недійсним в ? частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.2006 року на ім'я [PERSON], на квартиру [ADDRESS] та визнано за [PERSON], право власності на ? частину вказаної квартири. На підставі вказаного заочного рішення суду від 09.10.2010 року, що набрало чинності, 17.11.2010 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на ? частину спірної квартири. Посилаючись на те, що відповідач право власності на іншу ? частину спірної квартири до теперішнього часу не зареєстрував, в ній не проживає, не несе витрати з утримання квартири та не оплачує комунальні послуги, має інше житло, позивач на підставі ст.365 ЦК України просив припинити право власності відповідача на ? частину квартири та визнати за ним право власності на останню з виплатою відповідної грошової компенсації. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За клопотання позивача ухвалою суду від 07.11.2012 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення ринкової вартості квартири [ADDRESS]. 26.03.2013 року до суду надійшов висновок Дніпропетровського НДІСЕ від 28.02.2013 року, згідно якого ринкова вартість спірної квартири визначена в сумі 205212 грн. Однак, з березня 2013 року та по березень 2014 року, позивачем у відповідності до вимог ч.2 ст.365 ЦК України на депозитний рахунок суду вартість ? частки спірної квартири в розмірі 102606 грн. внесена не була. В судовому засіданні 04.03.2014 року позивач просив суд відкласти розгляд справи на декілька місяців для можливості внесення відповідної суми на депозитний рахунок. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом позивач зазначав в позовній заяві про наявну у нього можливість для внесення вартості ? частки спірної квартири на депозитний рахунок суду, мав для цього можливість протягом майже року з моменту проведення експертизи та ознайомлення із висновком останньої. Проте, до теперішнього часу цього не зробив. Клопотання позивача про відкладення розгляду справи до з'явлення у нього матеріальної можливості для внесення на депозитний рахунок суду вартості частки у спільному майні, не є передбаченою ЦПК України підставою для відкладення розгляду справи, протирічить доводам позовної заяви щодо наявності такої можливості на момент звернення до суду з позовом. А тому, враховуючи положення ч.2 ст.365 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, що не перешкоджає останньому в подальшому повторно звернутись до суду з відповідним позовом за наявної можливості виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України та при наявності підстав. передбачених ч.1 вказаної статті. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed