Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 11.09.2010 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення взятих на себе зобовязань позичальник не виконував умови кредитного договору та станом на 31.08.2015 року має заборгованість в розмірі 22109 грн. 25 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6599 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 12507 грн. 64 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1472 грн. 83 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процента складова) в сумі 1029 грн. 01 коп. В звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився. В наданому до позову клопотанні а порядку ч.2 ст.158 ЦПК України просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, кредитний договір між банком та відповідачем не укладався, кредитні кошти не видавались, відповідних доказів позивачем не надано. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 11.09.2010 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підтвердженням укладеного договору є анкета-заява [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ознайомлення відповідача з вказаними Умовами та Правилами, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, що викладені на відповідному банківському сайті, що складає між відповідачем та банком договір та підтверджується підписом [PERSON] в анкеті-заяві. В судовому засіданні представник відповідач заперечував факт укладення кредитного договору між банком та відповідачем, ознайомлення останнього з його умовами та тарифами, погодження останніх та отримання кредитної картки. Як вбачається з наданої позивачем на підтвердження позовних вимог щодо укладення кредитного договору анкети-заяви, підписаної [PERSON] 11.09.2010 року, відповідний розділ останньої не містить відміток про бажання відповідача укласти кредитний договір шляхом оформлення відповідного виду кредитної картки, погодженого розміру кредитного ліміту, строку дії картки. Памятка клієнта, яка згідно акти-заяви є невідємною частиною укладеного договору, до позовної заяви та під час розгляду справи позивачем не надана. Умови та Правила надання банківських послуг, які також є невідємною частиною договору, довідка про умови кредитування, не містять підпису відповідача, а тому в силу ст.207 ЦК України вказані умови не можуть вважатись такими, що погоджені відповідачем. Також позивачем не надано доказів щодо відкриття відповідного карткового рахунку, номеру кредитної карти, рішень щодо встановлення розміру кредитного ліміту, видачі кредитної картки відповідачу. В наданому до позовної заяви клопотанні в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України, позивач просив проводити розгляд справи за відсутності його представника. Під час розгляду справи, з урахуванням заперечень представника відповідача, суд повідомляв позивача про наявність заперечень та їх підстави, а також пропонував позивачу в звязку з цим забезпечити участь свого представника в судовому засіданні для дачі пояснень та надання відповідних доказів на спростування заперечень. Разом з тим, позивач вказаним правом не скористався та відповідних доказів в обґрунтування позовних вимоги та на спростування заперечень сторони відповідача, у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надав. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову банку в повному обсязі за недоведеністю позовних вимог належними доказами. В звязку з відмовою в задоволенні позову сплачений позивачем судовий збір слід віднести на користь держави.

Outcome: dismissed