Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.02.2017 р., просить: стягнути з ДП «Антонов» різницю між заробітком яку позивач отримував на посаді складальника-клепальника та комірника з 01.09.2015 р. по 31.05.2016 р.; стягнути з відповідача різницю між окладами складальника-клепальника та комірника з 01.09.2015 р. по 31.05.2016 р. згідно з наказом від 11.03.2013 р.; стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 7500,0,0 грн. та кошти, сплачені за медичне обстеження у розмірі 642,10грн.; поновити позивача на посаді складальника-клепальника 6 розряду. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З 14.08.1963 р. і по 31.05.2016 р. позивач працював в Філії державного підприємства «Антонов», та з 1968 р. по 31.08.2015 р. займав посаду складальника-клепальника (з 1984 р. - складальник-клепальник 6 розряду).01.09.2015 р. позивача було переведено на посаду комірника у зв'язку з висновком лікарсько-консультативної комісії від 28.07.2015 р. 30 вересня 2015 року позивач звернувся з заявою про виплату середнього заробітку по попередньому місцю роботи складальником-клепальником в цеху №29 на підставі ст.170 КЗпП України. 13 жовтня отримав відповідь згідно якої підстав для застосування ст. 170 КЗпП підприємство не вбачає. 11.11.2015 р. позивач звернувся з заявою про переведення його на постійне місце роботи, проте 16.12.2015 р. ним отримана відповідь про відмову у його переведенні у зв'язку з непридатністю до робіт, з різким зменшенням складально-клепальних робіт та закриттям 29-ти вакансій складальників-клепальників. 31.05.2016 р. позивач був вимушений звільнитися з роботи у зв'язку з виходом на пенсію. Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій відповідача, він втратив заробіток, який значно зменшився при переведенні на іншу посаду, а також неможливістю повернутися на своє постійне місце. Оскільки позивач був змушений здійснювати додаткові зусилля по зверненню до суду для захисту свого порушеного права, йому спричинені моральні страждання, які він оцінює в розмірі 7500,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 05.10.2016р. провадження у справі відкрито. 05.09.2017року у повторному автоматичному розподілі справа за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Антонов» в особі Філії Державного підприємства «Антонов» «Серійний завод «Антонов» про стягнення різниці в заробітній платі у зв`язку з переведенням на іншу посаду, стягнення моральної шкоди, була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю., у зв'язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді [PERSON]. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року вищевказану справу прийнято до провадження судді Миколаєць І.Ю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2018 р. продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Представником відповідача [PERSON] надано суду відзив на позовну заяву, в якій він просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Позивач працював на філії «Серійний завод «АНТОНОВ» ДП «АНТОНОВ» складальником-клепальником до 31.08.2015 р. З 01.09.2015 р. за особистою заявою позивача, його було переведено на посаду комірника постійно. У тексті цієї заяви посилання на підстави переводу, як то висновки ЛКК чи стан здоров'я, відсутні. Тобто, він був переведений на посаду комірника не з ініціативи роботодавця чи за висновком медичного закладу (ст. 170 КЗпП України), а за власним бажанням. Позивач приховує той факт, що його було переведено не за висновком медичного закладу (ст.170 КЗпП України), а за власним бажанням, а отже підстав для застосування ст.170 КЗпП у даній справі не має. Також позивач у позовній заяві зазначає, що 11.11.2015 р, 23.11.2015 р. 09.12.2015р. звертався із заявами до відповідача про переведення його на посаду складальника- клепальника в цех №29, на які отримав відповідь, що він не придатний до роботи за професії - складальника-клепальника, і що на його думку не відповідає дійсності. Відповідач надав відповідь позивачу вих.№057-08 від 16.12.2015 р., де зазначається, що відповідно до висновків ЛКК МСЧ «АНТОНОВ» від 28.07.2015 р. .423167/1, від 28.01.2015 р. №3037,7, від 21.01.2014 р. №2916/22 позивач не придатний до роботи за професією складальника-клепальника за висновками ЛЕК Міського центру профпатології від 22.10.2015 р. Позивачу дозволено працювати за професією три місяці лише за виключення робіт на висоті. Складальники-клепальники, які працюють в цеху №29, виконують всі роботи на висоті. Тобто надати роботу складальника-клепальника в цеху №29 не має можливості. Отже, для переводу позивача з посади комірника цеху №12 на посаду складальника- клепальника цеху №29 у відповідача не було правових підстав. Стан здоров'я позивача погіршувався і враховуючи його основний діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. та цілий ряд супутніх діагнозів (зазначені в мед. висновках, що є в матеріалах справи), роботодавець на виконання протоколу засідання комісії по працевлаштуванню працівників за результатами медичного огляду філії «Серійний завод АНТОНОВ» від 23.03ю2015 р. намагався раціонально працевлаштувати позивача, та пропонував йому неодноразово, а саме: 29.04.2015 р., 11.06.2015 р., 06.08.2015 р. ознайомитись з переліком наявних вакансій та намагався вручити попередження про звільнення у разі незгоди на переведення. Позивач відмовлявся від ознайомлення із запропонованими вакансіями, наявними на підприємстві, про що було складено наступні документи: Акт №1 від 29.04.2015 ''..Акт 3 2 від 11.06.2015 р., Акт №3 від 06.08.2015 р. Вичерпавши всі можливості щодо працевлаштування позивача, отримуючи його відмови до запропонованих вакансій та переведення, 31.08.2015 р. був оформлений наказ №4137 ВК про звільнення позивача у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стан здоров'я згідно п.2 ст.40 КЗпП України. Письмово позивача було повідомлено про те, що у зв'язку із звільненням 31.08.2015 р. йому необхідно у касі заводу отримати остаточний розрахунок, у відділі кадрів - трудову книжку, позивач розписався на цьому повідомленні 31.08.2015р. Але до кінця робочого дня 31.08.2015 р. він сам знайшов вакансію на підприємстві, яка його повністю влаштовувала, написав заяву, та його було переведено 01.09.2015 р, за власним бажанням на підставі наказу про переведення на іншу роботу №2257/ВК від 01.09.2015р. комірником в цех №12. Представник відповідача також звертає увагу на те, що позивачем не зазначаються незаконні дії вчинені відповідачем в результаті яких позивач втратив заробіток. По-друге, переведення на іншу посаду позивача відбулося за власним бажанням на підставі заяви від 01.09.2015 р. По-третє, позивач переводився на посаду комірника в цех №12 на постійній снові. Чинним законодавством України не передбачено два чи більше постійних місць роботи. Представник відповідача просить також відмовити у задоволені вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки права позивача не були порушені. Позивач відповіді на відзив не надав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне отримання винагороди за працею захищається законом. Статтею 1, 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконувану ним роботу. Відповідно до ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 169 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Відповідно до ст. 170 КЗпП працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Судом встановлено, що з 14.08.1963 р. і по 31.05.2016 р. позивач працював в Філії державного підприємства «Антонов», та з 1968 р. по 31.08.2015 р. займав посаду складальника-клепальника (з 1984 р. - складальник-клепальник 6 розряду) (а.с. 7-8). Відповідно до висновків ЛКК МСЧ «АНТОНОВ» від 28.07.2015 р. №423167/1, від 28.01.2015 р. №3037,7, від 21.01.2014 р. №2916/22 позивач не придатний до роботи за професією складальника-клепальника, а за висновками ЛЕК Міського центру профпатології від 22.10.2015 р. позивачу дозволено працювати за професією три місяці лише за виключення робіт на висоті. Складальники-клепальники, які працюють в цеху №29, виконують всі роботи на висоті. Тобто надати роботу складальника-клепальника в цеху №29 не має можливості (а.с. 58). Враховуючи все вищезазначене та висновки: ЛКК від 21.01.2014 р., від 28.01.2015 р., від 28.07.2015 р. (необхідне раціональне працевлаштування без робіт в шумі, вібрації та на висоті); ЛЕК Міського центру профпатології від 22.10.2015 р. (дозволено працювати за професією три місяці лише за виключення робіт на висоті). Позивач не міг і надалі продовжувати роботу складальника- клепальника. Отже, для переводу Позивача з посади комірника цеху №12 на посаду складальника- клепальника цеху №29 у Відповідача не було правових підстав. За результатами медичного огляду філії «Серійний завод АНТОНОВ» від 23.03.2015 р. відповідач намагався працевлаштувати Позивача, та пропонував йому 29.04.2015 р. 11.06.2015 р, 06.08.2015 р. ознайомитись з переліком наявних вакансій та намагався вручити попередження про звільнення у разі незгоди на переведення. Позивач відмовлявся від ознайомлення із запропонованими вакансіями, наявними на підприємстві, про що було складено наступні документи: Акт №1 від 29.04.2015 (а.с. 50), Акт № 2 від 11.06.2015 р. (а.с. 51), Акт №3 від 06.08.2015 р. .(а.с. 55). 09.06.2015 р. позивачу було надано в МСЧ «АНТОНОВ» Довідку №298 про те, що він не придатний для роботи за професією. Після відмови позивачем 11.06.2015 р. від ознайомлення з вакансіями та переведенням на іншу легшу роботу, 23.06.2015 р. відбулося засідання цехового комітету, де розглядалося питання про його звільнення, і де було запропоновано провести повторний медичний огляд позивача на його прохання За висновками ЛКК №3037/7 від 28.07.2015 р. після повторного медогляду було встановлено, що позивач не придатний для роботи за професією. Після чого профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача засідання цехового комітету №8 від 14.08.2015 р. (а.с. 56). 31.08.2015 р. був оформлений наказ №4137 ВКп ро звільнення Позивача у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я згідно п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.14). Письмово Позивача було повідомлено про те, що у зв'язку із звільненням 31.08.2015 р. йому необхідно у касі заводу отримати остаточний розрахунок, у відділі кадрів - трудову книжку. Проте, з 01.09.2015 р. його за особистою заявою було переведено на посаду комірника постійно (а.с. 41). У тексті цієї заяви посилання на підстави переводу відсутні. Тобто, він був переведений на посаду комірника не з ініціативи роботодавця чи за висновком медичного закладу (ст. 170 КЗпП України), а за власним бажанням. 01.09.2015 р. був виданий наказ № 2257/ВК про переведення [PERSON] на іншу роботу (а.с. 40). 11.11.2015 р. позивач звернувся з заявою про переведення його на постійне місце роботи, проте 16.12.2015 р. ним отримана відповідь про відмову у його переведенні у зв'язку з непридатністю до робот, з різким зменшенням складально-клепальних робіт та закриттям 29-ти вакансій складальників-клепальників. 19.04.2016 р. позивач звернувся із заявою до Відповідача про переведення його на посаду складальника- клепальника в цех №29 (а.с. 12), на яку отримав відповідь, що вакансії складальників-клепальників в цеху 29 закриті та запропонована інша вакансія (а.с. 13), так як він не придатний до роботи за професією - складальника-клепальника. 31.05.2016 р. був виданий наказ № 4298/ФВК, на підставі особистої заяви (а.с. 43), згідно якого [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 42). Оскільки судом не встановлено порушення з боку відповідача, позовні вимоги не знайшли свого правового обґрунтування. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд вважає, що позивач всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надав доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтував позовні вимоги, а розрахунки заборгованості не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed