Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що мав у власності автомобіль марки ЗАЗ «ЛАНОС» 2011 р.в., д.р.з. [NUMBER], який вирішив обміняти на інший автомобіль та з цією метою позивач розмістив оголошення в мережі Інтернет і підшукав собі схоже оголошення про обмін автомобіля «Опель Вектра В», зв'язався з власником цього автомобіля, домовився про зустріч та обмін. Оглянувши автомобіль «ОпельВектра В», позивач погодився на обмін, зняв з обліку свій автомобіль для перереєстрації, надав невідомій особі технічний паспорт та свій ТЗ, облікову картку та копію свого паспорта, передав автомобіль. Натомість отримав автомобіль «Опель ВектраВ», технічний паспорт на нього, довідку рахунок виписану на ім'я позивача та транзитні номерні знаки. Однак, наступного дня з'ясувалося, що позивач не може зареєструвати отриманий автомобіль «Опель Вектра В», оскільки цей ТЗ не зареєстрований на території України. На даний час автомобіль ЗАЗ «ЛАНОС» 2011 р.в., д.р.з. [NUMBER], який був у власності позивача, зареєстрований за [PERSON]. Позивач зазначає, що з [PERSON] не укладав договір купівлі-продажу, не підписував довідку рахунок на перереєстрацію в м. Рівне, а тому просить суд визнати довідку рахунок №327323 купівлі легкового автомобіля «ЗАЗ» модель «Lanos»№ кузова\\шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] ім'я [PERSON] недійсним. Зобов'язати Територіальний сервісний центр 3242 регіонального сервісного центру МВС у Київській області скасувати реєстрацію вказаного ТЗ за [PERSON] та витребувати майно, автомобіль «ЗАЗ» модель «Lanos»№ кузова\\шасі № [NUMBER], з незаконного володіння [PERSON], зобов'язати [PERSON] повернути даний автомобіль позивачу. В судовому засіданні позивач та його представник, уточнивши свої позовні вимоги, просили суд визнати довідку рахунок №327323 купівлі легкового автомобіля «ЗАЗ» модель «Lanos»№ кузова\\шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] ім'я [PERSON] недійсною. Визнати правочин про відчуження у [PERSON] вказаного автомобіля - нікчемним, зобов'язати Територіальний сервісний центр 3242 регіонального сервісного центру МВС у Київській області скасувати запис про зняття з обліку автомобіля «ЗАЗ», модель «Ланос» з [PERSON] і поновити державну реєстрацію цього легкового автомобіля за [PERSON], та витребувати майно - авто «ЗАЗ» модель «Lanos»№ кузова\\шасі [NUMBER], з незаконного володіння [PERSON] та зобов'язати відповідача [PERSON] повернути даний ТЗ позивачу. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали. Представник Територіального сервісного центру 3242 Регіонального сервісного центру МВС у Київській області, позовні вимоги, що стосуються саме центру - не визнав. Відповідачі [PERSON] ТОВ «АвтоДімЮ» в судове засідання не направили своїх представників, про день та час розгляду справи були неодноразово повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, який дав покази, як свідок, пояснення представника відповідача, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В суді встановлено, що за позивачем був зареєстрований автомобіль «ЗАЗ» модель «Lanos» № кузова\\шасі [NUMBER], який він добровільно зняв з обліку для перереєстрації (а.с.97). Встановленим є те, що на підставі довідки рахунку №327323 за відповідачем [PERSON] було зареєстровано легковий автомобіль «ЗАЗ» модель «Lanos» кузова\\шасі № [NUMBER] (а.с.102). Встановлено, що розпочато досудове розслідування за заявою [PERSON] де визнано його потерпілим у кримінальному провадженні № 12014120020001481 від 15.03.2014 року за ст.190 ч.1 КК України. Доказів того, що між позивачем та відповідачами укладався договір купівлі-продажу чи договір міни, в письмовій формі, не надано. Позивач зазначає, що є власником автомобіля «Lanos» кузова\\шасі № [NUMBER], який на даний час безпідставно перебуває у власності відповідача [PERSON] При цьому позивач пояснює, що мав за мету обміняти своє авто на автомобіль «ОпельВектра В», але потрапив під шахрайські дії особи на ім'я [PERSON]. На даний час позивач бажає визнати нікчемним договір відчуження автомобіля «Lanos» кузова\\шасі № [NUMBER] та витребувати даний ТЗ у [PERSON] Одночасно позивач зазначає, що уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, який підтверджено довідкою рахунком №327323, яку слід визнати недійсною та застосувати наслідки недійсного правочину і витребувати майно з чужого незаконного володіння [PERSON], оскільки з [PERSON] позивач не укладав договору купівлі-продажу, і не уповноважував нікого укладати від свого імені договір на відчуження ТЗ. Відповідач [PERSON], який був допитаний в якості свідка, суду показав, що придбав автомобіль ЗАЗ«Lanos» кузова\\шасі № [NUMBER] про який дізнався з інформаційного сайту «Авторіо». Автомобіль продавався в м. Рівне куди й поїхав відповідач, оглянув документи і сам ТЗ, та погодився придбати авто. В спеціальній організації м. Рівне провели переєстрацію даного автомобіля. Відповідач сплатив власнику 38 000 грн. На даний час [PERSON] є власником але не керує вказаним ТЗ, з 2014 року віддав автомобіль у володіння іншої особи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду ствердив, що на прохання товариша [PERSON] поїхав з ним в м. Житомир для обміну автомобіля ЗАЗ«Lanos» на авто «ОпельВектра В». Було оглянуто автомобілі, [PERSON] погодився на обмін, сторони передали один одному документи, техпаспорти на ТЗ і обмінялися автомобілями та роз'їхалися. В м. Рівно не їздили, ніякі договори чи довідки в спеціальних організаціях де здійснюють перереєстрацію ТЗ, не підписували. При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Та згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. В Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який регламентується Законом України «Про дорожній рух» та постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, якою затверджений «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Зокрема, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, копія рішення суду та ін. Обґрунтовуючи позов, позивач спочатку вказував, що між ним та особою на ім'я [PERSON] було укладено в усній формі договір міни, сторони добровільно обмінялися ТЗ, але наступного дня [PERSON] виявив обман, тобто отриманим ним автомобіль «ОпельВектра В» не був зареєстрованим на території України. В судовому засіданні 19.09.2017 року позивач зазначав, що між ним та особою на ім'я [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ТЗ ЗАЗ«Lanos», і позивачем, як продавцем було отримано кошти, але не було підписано ні самого договору купівлі-продажу, ні довідки рахунок. Однак, дані пояснення не підтверджено належними доказами і вони не узгоджуються з встановленими судом обставинами та показами свідка сторони позивача [PERSON], який підтвердив обмін автомобілями, без передачі коштів. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Слід зазначити, що довідка-рахунок не є договором. Згідно ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. В судовому засіданні позивач вказав, що бажав обміняти свій автомобіль та добровільно його обміняв і в той же час пояснив, що не надавав згоди на відчуження свого автомобіля, не був присутнім при реєстрації ТЗ за [PERSON], тобто продаж майна відбувся поза його волею, та вважає себе й на даний час власником майна, бажає повернути ТЗ, а тому спірний правочин /довідку-рахунок/ слід визнати недійсним. Позивач доводив, що не був стороною правочину за яким відповідач [PERSON] набув у власність автомобіль ЗАЗ «Ланос», а від його імені в шахрайський спосіб діяла інша особа. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У таких відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Отже, якщо особа не була стороною оспорюваного договору і вважає себе власником майна, то права такої особи не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 203,215 ЦК України. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у справах № 6-107цс12 від 07.11.2012 року, № 6-36цс11 від 03.10.2011 року, № 6-1920цс15 від 04.11.2015 року, предметом позовів у яких є визнання недійсним договору купівлі-продажу на вимогу особи, яка вважає себе власником майна й не була стороною оспорюваного договору. А відповідно до ст.360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов'язковими до застосування. Як було розяснено в Узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Як встановлено судом і вказано вище, позивач просить суд визнати недійсною довідку-рахунок №327323 купівлі ТЗ ЗАЗ «Ланос», зазначає, що не був присутнім в м. Рівне, не підписував даної довідки та не укладав жодного договору, а від його імені, та не в його інтересах і поза його волею діяла інша особа, а тому з врахуванням наведеного вище, суд вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в розумінні ст.16 ЦК України, який не узгоджується з нормами діючого законодавства та суперечить правовій позиції Верховного Суду України. Позивач в уточнених позовних вимогах від 17.05.2017 року посилається на ст. 400 ЦК України, що є безпідставним, оскільки стороною позивача не доведено, що він є власником чи володільцем спірного ТЗ . Позивач ствердив факт зняття автомобіля ЗАЗ «Ланос» з реєстраційного обліку для відчуження, підтвердив факт передачі документів та даного ТЗ іншій особі з метою обміну. Так, згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог за даним позовом . Відповідно до до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed