Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № МКМП-352, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит у сумі 35000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 19.07.2018. Відповідно до додаткового договору № 1 від 15.03.2013 до вказаного кредитного договору валюта кредиту замінена з долару США на гривню, заборгованість позичальника на дату укладення додаткового договору становила 384069,15 грн. і суму заборгованості зменшено на 31202,50 грн. Також 15.03.2013 сторонами укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якого розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 352866,65 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. З метою забезпечення належного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором 23.07.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки № МКМП-352/1, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру № 11, загальною площею 41,26 кв.м, що розташована по вулиці 3-ій Гвардійській, 26 в м. Могилеві-Подільському Вінницької області. Однак відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору та не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 22.01.2016 виникла заборгованість у розмірі 624656,80 грн. Так як відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, позивач просить з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог звернути стягнення на вказаний вище предмет іпотеки шляхом його продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу та отриманням дублікатів усіх правовстановлюючих документів, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідачів з даного предмету іпотеки з наданням їм іншого жилого приміщення, що розташоване по вулиці 3-ій Гвардійській, 26, кв. 6 в м. Могилеві-Подільському і належить [PERSON] на праві власності, а також стягнути судові витрати в справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність. Позов підтримав повністю з підстав, викладених у ньому, та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Позов визнав повністю. В судовому засіданні 22.04.2016 пояснив, що [PERSON] є його дружиною, а [PERSON] - дочкою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин та не повідомили про причини своєї неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. 22.07.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір МКМП-352, згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 35000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 19.07.2018 (а.с. 18-20). Відповідно до додаткового договору № 1 від 15.03.2013 до вказаного кредитного договору валюта кредиту замінена з долару США на гривню, заборгованість позичальника на дату укладення додаткового договору становила 384069,15 грн. і суму заборгованості зменшено на 31202,50 грн. (а.с. 23). Також 15.03.2013 між позивачем та [PERSON] укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якого розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 352866,65 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту в такому порядку: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також з інших витрат. З метою забезпечення належного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором 23.07.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки № МКМП-352/1, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру, загальною площею 41,26 кв.м, що складається з двох жилих кімнат жилою площею 26,9 кв.м, кухні, коридору, санвузла, комори та розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29-31). Вказане нерухоме майно належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Могилів-Подільською міською державною нотаріальною конторою Вінницької області 21.03.2005 № 1-376. Право власності відповідача на предмет іпотеки зареєстровано в комунальному підприємстві «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 03.06.2005 і записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 1. Як встановлено судом, [PERSON] умови кредитного договору не виконує та не сплачує заборгованість за кредитом і відсотки за його користування. Згідно розрахунку суми боргу заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на 22.01.2016 становить 624656,80 грн., з яких 343596,68 грн. - заборгованість по кредиту; 12199,46 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 250217,33грн. - заборгованість по пені, 1000,00 грн. - штраф (фіксована частина, 17643,33 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Частина. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON], на виконання зазначених вище вимог закону, 26.02.2016 було направлено відповідну вимогу, що підтверджується копією вимоги та реєстром поштових відправлень - рекомендованих листів позивача (а.с. 15-17). В той же час, вимоги позивача не були виконані та заборгованість погашена не була. Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 18.8.1 - 18.8.2 договору іпотеки від 23.07.2008 іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, а також у разі порушення іпотекодавцем зобов'язань за цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань зі сплати кредиту та відсотків, винагород, пені, витрат по реєстрації предмету іпотеки, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом, з боку відповідача [PERSON] були порушені умови основного зобов'язання в частині виконання вимог кредитного договору № МКМП-352 від 22.07.2008, внаслідок чого станом на 22.01.2016 виникла заборгованість в сумі 624656,80 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 41,26 кв.м, що складається з двох жилих кімнат жилою площею 26,9 кв.м, кухні, коридору, санвузла, комори та розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Могилів-Подільською міською державною нотаріальною конторою Вінницької області 21.03.2005 № 1-376. Статтею 39 частиною 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В п. 29 договору іпотеки від 23.07.2008 сторони встановили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною і на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від свого імені (а.с. 31). Враховуючи вимоги ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умови укладеного між сторонами договору іпотеки, суд приходить до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено шляхом продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна іпотекодержателем від свого імені. Така ж позиція висловлена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 (справа № 6-29481ск15). В п. 12 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 190120,00 грн., а тому суд вважає за необхідне визначити початкову ціну продажу предмету іпотеки в такому розмірі. Щодо вимоги про виселення позивачів з квартири, що є предметом іпотеки, судом встановлено таке. Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно з довідкою Могилів-Подільського житлово-будівельного кооперативу «Подільський» № 107 від 21.03.2016 в квартирі, що є предметом іпотеки та розташована по [ADDRESS] зареєстровані та проживають такі особи: [PERSON], яка зареєстрована, однак не проживає в даній квартирі, її чоловік [PERSON], який не зареєстрований, однак проживає в даній квартирі, та донька [PERSON], яка зареєстрована, але не проживає в даній квартирі (а.с. 62). Разом з тим, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Така ж позиція висловлена і в висновках Верховного Суду України за І півріччя 2015 року - за змістом статей 39, 40 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР) (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 18 березня 2015 р. у справі № 6-39цс15; від 24 червня 2015 р. у справі № 6-447цс15). Відповідно до копії договору купівлі-продажу серії АЕА № 826807 від 05.07.2001 [PERSON] на праві власності належить квартира № 6 по вулиці 3-ій Гвардійській, 26 в м. Могилеві-Подільському Вінницької області (а.с. 74). Право власності відповідача також підтверджується копією витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 75). Вказане дає суду підстави для задоволення позову в частині виселення відповідачів з предмету іпотеки з наданням їм іншого житлового приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved