overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суд з вказаним позовом до відповідача мотивуючи тим, що він працює на посаді заступника голови правління з економічної безпеки ВАТ «Пресмаш» з 05 травня 2014 року, згідно наказу № 01 від 05.05.2014 року, і на даний час. Укладаючи вищевказаний трудовий договір, позивач зобов'язувався виконувати роботу, визначену договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові. З моменту укладення трудового договору свої трудові обов'язки позивач виконував добросовісно, сумлінно, приймав активну участь в господарській діяльності підприємства та виконував всі накази та вказівки керівника підприємства з додержанням трудової і технологічної дисципліни. Проте, наказом ВАТ «Пресмаш» № 21 від 18 травня 2016 року до нього було застосовано дисциплінарне стягнення, а саме догана. Будь-яких порушень трудової дисципліни зі сторони позивача не було, а оголошення догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між позивачем та безпосереднім керівником. Описова частина наказу не містить визначення який саме дисциплінарний проступок позивач вчинив. Відповідач обмежився лише загальним посиланням на перелік вимог. З урахуванням наведеного просив визнати наказ незаконним та скасувати його. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечили з мотивів наведених в письмових запереченнях. Просили в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не виконує розпорядження свого керівника [PERSON], наносив керівнику тілесні ушкодження, не виконує своїх обо'язків, не доповідає керівнику про виконану роботу, взагалі нічого не робить, а навпаки вчиняє розкрадання майна, спричиняє збитки підприємству. Суд роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, а також наслідки їх невиконання і постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом, в якому вказав, що відповідач самовільно займає квартиру [ADDRESS], хоча зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Просив виселити відповідача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник 3-ї особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. У судовому засіданні дослідженні докази: копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 30.04.2014 р.; копія рішення Лисичанського міського суду від 23.12.2013 р.; копія ухвали апеляційного суду Луганської області від 13.02.2014р.; копія довідки ЛКП «Паспортна служба»; копія припису КП «ЛЖЕК №5»; копія припису; копія інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] є комунальною власністю і належить територіальній громаді м. Лисичанська, балансоутримувачем є комунальне підприємство «ЛЖЕК №5». Відповідач 02 лютого 2007 р. був знятий з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою та зареєстрований в [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності, в зв'язку з чим втратив право користування квартирою [ADDRESS] Рішенням Лисичанського міського суду від 23.12.2013 р., яке набрало законної сили, відповідачу відмовлено в задоволенні позову про визнання за ним права користування вказаним житлом. Договір найму жилого приміщення з відповідачем не укладався, тому він незаконно займає жиле приміщення та не вважається наймачем вказаної квартири. Згідно із ст.116 ч.3 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, суд вважає надані позивачем докази вимог достатніми та переконливими і задовольняє позов. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору у розмірі 243,6 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом в якому зазначив, що 20.4.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачеві (надалі Позичальник) кредит у розмірі 13436 доларів США зі сплатою 12,5% річних на строк з 20.4.2007 року по 21.4.2013 року, про що був укладений кредитний договір № 11144694000, з зазначенням умов і порядку повернення кредиту. На виконання умов кредитного договору, позивач видав позичальникові кредит у вказаному розмірі. В свою чергу, позичальник, згідно умов погашення, повинен був своєчасно сплачувати на рахунок позивача кредит та відсотки по ньому, щомісячно по 159,95 доларів США. 8.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитом, згідно якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, украденим між АКІБ «УкрСиббанк» і позичальником. Позичальник не належним чином виконував умови погашення кредиту, останній платіж внесено 1.1.2012 року в розмірі 442,85 доларів США. Станом на 28.7.2015 року, заборгованість становить 344242,36 грн. з яких: 188136,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; 156105,84 грн. заборгованість по відсоткам. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просить вимоги задовольнити. Відповідач до суду не зявився, надавши заперечення в яких просить відмовити в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давнини. Представник відповідача доводи заперечень підтримав, просить відмовити в задоволенні позову застосувавши строк позовної давнини. Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні 20.4.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] уколений кредитний договір № 11144694000 за яким останній отримав кредит в розмірі 13436 доларів США, під 12,5% річних і поверненням до 21.4.2014 року, щомісячно по 159,95 доларів США (а.с.5-19). Станом на 28.7.2015 року, заборгованість становить 344242,36 грн. з яких: 188136,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; 156105,84 грн. заборгованість по відсоткам, яка не оскаржується відповідачем. Останній платіж проведено 1.1.2012 року. Таким чином, дата 2.1.2011 року є датою виконання зобовязань і з цієї дати почався строк позовної давності, визначений, в даних правовідносинах ст.257 ЦК України в три роки, яки сплив 3.1.2014 року. Звернення до суду відбулося 1.9.2015 року тобто зі спливом строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку про застосування строку позовної давнини, відповідно до ст.261 ЦК України, про що заявив відповідач в своїх запереченнях.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01.01.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 1 995,21 грив., з яких 1 325,26 грив. - основна заборгованість, 628,06. грив. - інфляційні витрати, 41,89 грив. - три відсотка річних від простроченої суми. Вказував, що відповідачі зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS], і отримують послуги з вивезення побутових відходів, але плату за це не проводять, у зв'язку з чим, слалась заборгованість у вказаній сумі. Після звернення до суду з вказаним позовом відповідачі погасили основній борг в сумі 1 325,26 грив., а тому сума позову зменшена на вказану суму. Представник позивача просить стягнути з відповідачів 628,06. грив. - інфляційні витрати, 41,89 грив. - три відсотка річних від простроченої суми, та сплачений судовий збір. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] проти уточненого позову не заперечували, вказали, що основний борг вони погасили у листопаді 2015 року. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] про дату і час розгляду справи повідомлені повістками, але в судове засідання не заявили вдруге. Суд розглянув справу за їх відсутністю на підставі наявних в справі доказів. В судовому засіданні встановлене наступне. Відповідачі зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS], і отримують послуги з вивезення побутових відходів. Дані послуги ім. надає позивач. Але за період з 01.01.2013 року по 31.07.2015 року вони не сплачували плату за надані їм позивачем послугу, у зв'язку з чим, слалась заборгованість в сумі 1 995,21 грив., з яких 1 325,26 грив. - основна заборгованість, 628,06. грив. - інфляційні витрати, 41,89 грив. - три відсотка річних від простроченої суми, що підтверджується розрахунком заборгованості. Після надходження даного позову до суду і призначення справи до судового розгляду відповідачі погасили суму основного боргу, а саме 1 325,26 грив., що підтверджується квитанцією від 03.11.2015 року. Але відповідачі не сплатили нараховані на суму боргу суми інфляційних витрат і три відсотки річних. Оскільки заборгованість склалась з вини відповідачів, яки не сплачували надані їм позивачем послуги, то суд стягує з них на користь позивача нараховані сумі інфляційних витрат і три відсотки річних

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та витрати, понесені при зверненні до суду. В позовній заяві зазначено, що 27.8.2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачеві (надалі - Позичальник) кредит у розмірі 4800 грн. зі сплатою 22,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном та умова повернення у відповідності до узгоджених умов. Відповідно до умов, позивач перерахував кредитні кошти на картковий рахунок позичальника. В свою чергу, позичальник, згідно умов погашення, повинен був своєчасно сплачувати на рахунок позивача кредит та відсотки по ньому. Позичальник не виконував належним чином умов погашення кредиту, своєчасно не сплачував заборгованість по кредиту, що й призвело до утворення заборгованості. Станом на 31.12.2014 року, заборгованість за кредитом становить 6950,20 грн. з яких: 2306,41 грн. - заборгованість за кредитом; 2674,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1400 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 319,06 грн. - штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просить позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, просить відмовити у повному обсязі, застосувавши строк позовної давнини. Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони 27.8.2008 року позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 4800 грн., на умовах повернення, визначених умовами кредитування з використанням кредитки, за якими погашення повинно здійснюватися до 25 числа кожного місця в розмірі не менш 7% залишку заборгованості, тобто за 14,2 місяці, останній платіж повинен бути проведений в січні 2010 року. Таким чином, дата 1.2.2010 року є датою виконання зобов'язань і з цієї дати почався строк позовної давності, визначений, в даних правовідносинах ст.257 ЦК України в три роки, яки сплив 2.2.2013 року. Звернення до суду відбулося 2.2.2015 року тобто зі спливом строку позовної давності. Таким чином суд приходить до висновку про застосування строку позовної давнини в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, в розмірі 2674,73 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом, в розмірі 1400 грн.; штрафу в 250 грн. (фіксована частина); та 319,06 грн. (процентна складова). Щодо стягнення основної суми в розмірі 2306,41 грн. в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню понесені позивачем судові витрати в розмірі задоволених позовних вимог - 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та витрати, понесені при зверненні до суду. В позовній заяві позивач зазначив, що 19.6.2008 року позивач надав відповідачеві (надалі Позичальник) кредит у розмірі 950 грн., потім кредитний ліміт було збільшено до 6610 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з обумовленими терміном та умова повернення, строк дії кредитної картки до 08 2009 року. Позивач перерахував кредитні кошти на картковий рахунок позичальника, яким позивальник скористувався. В свою чергу, позичальник, згідно умов погашення, повинен був своєчасно сплачувати на рахунок позивача кредит та відсотки по ньому. Позичальник не належним чином виконував умови погашення кредиту, у звязку з чим станом на 8.7.2013 року заборгованість становила 32227,89 грн., з якої частина суми в розмірі 25464,78 грн. стягнута за рішенням суду від 15.10.2013 року. Решту заборгованості в розмірі 6763,11 грн., а також 500 грн. штраф (фіксована частина) та 338,16 грн. штраф (процентна складова), що разом становить 7601,27 грн., позивач, разом з судовими витратами й просить стягнути Сторони до суду не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю, представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, відповідач просить відмовити у позову, застосувавши строк позовної давнини. Перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні 19.6.2008 року між сторонами укладений кредитний договір б/н, за яким позивач надав відповідачеві кредит (встановив кредитний ліміт) в розмірі 950 грн., на умовах повернення, визначених в договорі. Рішенням заводського районного суду міста Запоріжжя від 15.10.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто 25464,78 грн. (а.с.6). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість саме за тілом кредиту становить 6608,71 грн., яка й була стягнута рішенням суду від 15.10.2013 року, тобто позовні вимоги стосуються лише відсотків та штрафних санкцій. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж взагалі був 8.9.2008 року (7-10). Таким чином, дата 9.9.2008 року є датою виконання зобовязань і з цієї дати почався строк позовної давності, визначений, в даних правовідносинах ст.257 ЦК України в три роки та щодо штрафних санкцій відповідно до ст.258 ЦК України в один рік, які сплили 10.9.2011 року та 10.9.2009 року. Звернення до суду відбулося 21.9.2015 року тобто зі спливом строку позовної давності. Таким чином суд приходить до висновку про застосування строку позовної, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та витрати, понесені при зверненні до суду. В позовній заяві позивач зазначив, що 2.8.2006 року позивач надав відповідачеві (надалі - Позичальник) кредит у розмірі 2200 грн. зі сплатою 48% на суму залишку заборгованості за кредитом з обумовленими терміном та умова повернення. Позивач перерахував кредитні кошти на картковий рахунок позичальника, яким позивальник скористувався 31.10.2006 року. В свою чергу, позичальник, згідно умов погашення, повинен був своєчасно сплачувати на рахунок позивача кредит та відсотки по ньому. Позичальник не належним чином виконував умови погашення кредиту, останній платіж внесено 24.4.2007 року в розмірі 155 грн. За судовим наказом про стягнення, виданим судом 29.7.2008 року, за яким заборгованість за кредитом - 2193,90 грн., проценти 2115,28 грн., разом 4309,18 грн., повне погашення здійснено лише у 2011 році. Станом на 13.7.2014 року, заборгованість становить 6177,66 грн. з яких: 5407,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 270,36 грн. - штраф (процентна складова). Сторони до суду не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю, представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, відповідач просить відмовити у позову, застосувавши строк позовної давнини. Перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні 3.8.2006 року позивач надав відповідачеві кредит (встановив кредитний ліміт) в розмірі 2200 грн., на умовах повернення, визначених в заяві від 2.8.2006 року (а.с.9). Останній платіж проведено 9.3.2011 року, заборгованість за тілом кредиту погашена повністю, оскільки позивач просить стягнути лише відсотки та штрафні санкції. Таким чином, дата 9.3.2011 року є датою виконання зобов'язань і з цієї дати почався строк позовної давності, визначений, в даних правовідносинах ст.257 ЦК України в три роки, яки сплив 10.3.2014 року. Звернення до суду відбулося 29.7.2014 року тобто зі спливом строку позовної давності. Таким чином суд приходить до висновку про застосування строку позовної давнини в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5407,30 грн.; 500 грн. - штрафу (фіксованої частини); 270,36 грн. - штрафу (процентної складової). У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає вирішенню доля судових витрат.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до відповідачів про визнання договору дійсним. В судовому засіданні позовні вимоги уточнив і суду пояснив, що 14.02.2014р. він придбав у відповідача автомобіль «ГАЗ-12» 1960 р. випуску, регістр. [NUMBER] за 18300грн., про що той написав розписку. [PERSON] передав йому автомобіль, ключі, технічний паспорт і він став користуватися автомобілем. Написавши розписку вони мали на увазі що зареєструють машину через МРЄО через деякий час. Однак Краматорськ захватили терористи і відповідач зник з міста. Зараз він його знайти не може щоб переоформити машину на себе, що змусило звернутися до суду. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про час слухання справи був належним чином повідомлений, судовою повісткою. За таких обстави суд вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі наявних матеріалів і доказів, ухваливши заочне рішення. Вислухавши позивача, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з копії технічного паспорту автомобіль «ГАЗ-12» 1960р. випуску, регістр. [NUMBER], № двигуна [NUMBER], шасі [NUMBER] належить [PERSON] /а.с.5/. Як вбачається з копії розписки від 14.02.14р. [PERSON] отримав від [PERSON] за проданий автомобіль «ГАЗ-12» 1960р. випуску, регістр. [NUMBER] - 18300грн. /а.с.6/. Згідно ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона/продавець/ передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином суд вважає, що [PERSON] юридично маючі право розпоряджатися автомобілем 14.02.14р. продав автомобіль «ГАЗ-12» 1960р. випуску, регістр. [NUMBER] позивачу і отримав за нього гроші, що підтверджується вище дослідженою розпискою. На підставі викладено та враховуючи, що сторони обумовили всі істотні умови договору, суд приходить до висновку про необхідність визнання договору дійсним. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягнули згоди з усіх істотних умов. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 14.02.2014 року був укладений договір купівлі-продажу автомобіля «ГАЗ-12» 1960р. випуску, регістр. [NUMBER] і сторони фактично виконали всі умови договору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до відповідачки, а також до [PERSON] і [PERSON] про стягнення солідарно зі всіх відповідачів заборгованості за надані послуги. Але в ході розгляду справи позивач уточнив позов і просить стягнути заборгованість в сумі 15661,38 грив. і судовий збір в сумі 229,40 грив. дише з одної відповідачки [PERSON]. Вказував, що відповідачка проживає в [ADDRESS] і їй надаються послуги з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Але відповідачка не сплачує тривалий час за надані їй послуги і допустила заборгованість у вказаній сумі. Відповідачка про дату і час розгляду справи повідомлена під розписку. Але в судове засідання не з'явилась і заяв про перенос розгляду справи або про розгляд справи за її відсутністю до суду не подавала. Зі згоди позивача суд розглянув справу в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлене наступне. Відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], і вона одна зареєстрована у вказаній квартирі, а тому вона є споживачем послуг з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Дані послуги їй були надані і нею отримані. Згідно вимог п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 р. та п. 18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води» №630 від 21.07.2005 року, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Але відповідачка, отримуючи надані їй послуги з центрального водопостачання і водовідведення, вказані послуги своєчасно не оплачувала, у зв'язку з чим, за нею утворилась заборгованість в сумі 15 661,38 грив. за період з 01.03.2005 р. по 31.01.2013 р.. Оскільки відповідачка ухиляються від сплати заборгованості і заяви про застосування строку позовної давності від неї до суду не надійшло, суд задовольняє позов в повному обсязі. Суд також стягує з відповідачки на користь позивача і судовий збір в сумі 229,40 грив., сплачений позивачем.

Outcome: approved