Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 січня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір займу, відповідно до якого [PERSON] було передано грошові кошти у розмірі 1430,00 доларів США, що еквівалентно 25000,00 грн. строком повернення до 01.08.2015 року зі сплатою щомісяця 100 доларів США. У встановлений строк відповідач свій обовязок не виконав і суму боргу не сплатив. З моменту укладання договору займу відповідач жодного місяця не здійснював сплату грошових коштів. На неодноразові письмові претензії ніяким чином не реагував. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у розмірі 25000,00 грн., пеню у розмірі 122500,00грн., три відсотки річних у розмірі 750,00грн., а всього 125750,00 грн. та сплачений судовий збір. В судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просив розглянути справу у його відсутність і у випадку неявки відповідача в судове засідання розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 22 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір займу, відповідно до якого [PERSON] було передано грошові кошти у розмірі 1430,00 доларів США, що еквівалентно 25000,00 грн. строком повернення до 01.08.2015 року зі сплатою щомісяця 100 доларів США. У встановлений строк відповідач свій обовязок не виконав і суму боргу не сплатив. З моменту укладання договору займу відповідач жодного місяця не здійснював сплату грошових коштів. На неодноразові письмові претензії позивача [PERSON] ніяким чином не реагував. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст.526, 651 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, у разі істотного порушення договору іншою стороною, договір може бути розірвано за рішенням суду. У відповідності до умов зазначеного договору позивач зобовязувався надати відповідачу позику в зазначеній сумі, а відповідач, в свою чергу, зобовязувався повернути позику, в обумовлений договором строк. Позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав в повному обсязі, передавши кошти, відповідач своєчасно суму позики не повернув. У звязку з чим утворилась заборгованість, яка становить 25000,00 грн. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню сума пені за період з 22 січня 2015 року по 26 травня 2016 року у розмірі 122500,00 грн., три процента річних за 490 днів у розмірі 750,00грн. (25500х3%*490/365/100), як відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором займу від 22.01.2015 року в сумі 125750 грн., з урахуванням трьох відсотків річних та пені. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved