Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.10.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 5778185, за умовами якого позивачем було надано [PERSON] кредит в розмірі 72 800,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 16.10.2019 року зі сплатою 12,40% річних за користування коштами. [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконала, а саме заборгувала банку кошти на загальну суму 45 011,53 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за згаданим кредитним договором між позивачем та відповідачами 16.10.2007 року укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідачі (іпотекодавці) передали в іпотеку позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,2 кв.м, що належить їм на праві власності. У зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, у відповідності до положень іпотечного договору, у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі наведеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах з визначенням вартості предмета іпотеки в порядку виконавчого провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заяві, просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав. Вказував, що [PERSON] виконувала свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі до моменту настання кризових явищ в державі та зростання курсу долара США. Також, зауважував, що спірна квартира використовується відповідачами як місце постійного проживання, іншої нерухомості у відповідачів немає, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., а тому дане житло не може бути примусово стягнуте (відчужене) без згоди власника в силу приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. 16.10.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 5778185, за умовами якого позивачем було надано [PERSON] кредит в розмірі 72 800,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 16.10.2019 року зі сплатою 12,40% річних за користування коштами, а позичальник зобов'язувалася повертати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному договором. Позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та видано відповідачу [PERSON] кредитні кошти, що стверджується меморіальним валютним ордером від 16.10.2007 року № 359751848. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору та взяті на себе за ним зобов'язання не виконує та, згідно з розрахунком позивача, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором станом на 28.01.2015 року становить 45 011,53 доларів США. Даний розрахунок складений у відповідності до умов кредитного договору, відповідачами не спростовано, а відтак, такий приймається судом до уваги. Відповідно до ст.ст. 546, 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, яка, в свою чергу, є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Так, у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачами 16.10.2007 року укладено договір іпотеки № [NUMBER], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 4940. Відповідно до умов іпотечного договору відповідачі (іпотекодавці) з метою повного та своєчасного виконання основного зобов'язання за наведеним вище кредитним договором передали в іпотеку банку (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,2 кв.м (предмет іпотеки), що належить їм на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 01.02.2000 року № [NUMBER]. Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Також, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України від 03.06.2014 року№ 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Стаття 4 названого вище Закону визначає, що протягом дії цього Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, беручи до уваги положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та враховуючи, що в спірній квартирі загальною площею 68,2 кв.м. проживають відповідачі, спірна квартира перебуває в іпотеці для забезпечення належного виконання умов споживчого кредиту, такий надано в іноземній валюті, а тому суд приходить до висновку про неможливість звернення стягнення на спірну квартиру під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті. Підстав, які б виключали можливість застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачами, в судовому засіданні не встановлено. Зокрема, всупереч приписам ст.ст. 10, 60 ЦПК України з надання доказів у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України, представником позивача не було представлено суду жодних доводів чи заперечень, які б виключали можливість застосування цього Закону до спірних правовідносин. Враховуючи вищевикладене, а також приписи ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з введенням мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому на даний час ця обставина унеможливлює задоволення позовних вимог. За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню та в такому слід відмовити. Крім цього, на думку суду, позивач не позбавлений права при зміні обставин, а саме скасування мораторію, повторно звернутися до суду з аналогічним позовом. Також, згідно із ст. 88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду через відмову судом у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed