Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що 11 липня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів. Однак в порушення умов договору, відповідачем не було сплачено другого та третього платежу. Відповідач повинен сплатити 6100 гривень основного боргу. Таким чином, відповідач прострочив виконання грошового зобовязання і зобовязаний сплатити позивачу крім суми основного боргу, 24 % річних з заборгованості та пеню, а саме: пеня 5673 грн., 24 % річних 373,01 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 6100 грн., пеню у розмірі 5673 грн., 24 % річних у розмірі 373,01 грн., а загалом 12146,01 грн. та судовий збір. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання сторони не явилися. Через ненадання відповідачем, який не має статусу підприємця, інформації щодо його адреси відповідна судова повістка була йому надіслана за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, відповідач викликався до суду через відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При цьому відповідач про причини своєї неявки не повідомив, не подав відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, дійсно 11 липня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів. Загальна сума договору - 9100 грн., по договору 14.07.2018 року була внесена передплата у розмірі 3000 грн., про що слідує із відповідного графіка платежів. Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач зобовязався зняти розміри віконних отворів відповідача, виготовити, доставити та встановити вироби згідно із специфікацією. Відповідачем була погоджена специфікація на три металопластикових вікна. Відповідач отримав продукцію 05.08.2018 року за адресою м. Запоріжжя, вул. Гризодубової, 19. Відповідно до п. 1.2 Договору, відповідач зобовязався оплатити вартість виробів згідно з «Графіком погашення платежів», тобто винен був ще сплатити 3050 гривень 11.08.2018 року, та 3050 гривень 11.09.2018 року. За поясненнями позивача, відповідач не виконав свого зобовязання - не було сплачено другого та третього платежу. Суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобовязань за договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином суд доходить до висновку, про те, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання, та має прострочення з відповідних виплат. Отже, відповідач повинен сплатити 6100 гривень основного боргу. Крім того, відповідач, прострочивши виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити позивачу крім суми основного боргу, пеню згідно п.7.5. укладеного договору 1 відсоток за кожен день прострочення від суми заборгованості, що становить: період розрахунку: 12.08.2018 - 28.11.2018 (по день подання позову); кількість днів: 108; борг: 3050 грн. сума пені: 3294.00 грн. період розрахунку: 12.09.2018 - 28.11.2018 (по день подання позову); кількість днів: 77; борг: 3050 грн. сума пені: 2348.50\~грн. Отже, загальний розмір пені (5642,50 грн.) менше суми неустойки, про стягнення якої просить позивач, через що в названій частині позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Разом із тим, умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата і неустойки як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по грошовому зобовязанню, передбаченому договором 24 відсотка річних. Одночасне застосування неустойки за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 24 відсотків річних не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial