Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення основної суми боргу за договором позики, штрафу та трьох процентів річних, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму основного боргу у національній валюті - гривні, еквівалентну 2 500,00 доларів США, визначену за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, стягнути з відповідачки на користь позивача суму 3% річних у національній валюті - гривні, еквівалентну 4,25 доларам США визначену за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, стягнути в відповідачки на користь позивача суму штрафу у національній валюті - гривні, еквівалентну 500,00 доларам США визначену за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення та стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору. При цьому позивач зазначає, що 05 березня 2018 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого, позивач передав відповідачці у власність грошові кошти в сумі 65 000,00 грн., що на момент укладання договору еквівалентно 2 500 доларів США, а відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути йому грошові кошти в строк до 31 липня 2018 року, через його уповноваженого представника за довіреністю [PERSON] Договір позики між ними був оформлений борговою розпискою відповідача. Однак до 31.07.2018 року позика повернута не була. У зв'язку з цим, 03.08.2018 року відповідачці було надіслано Вимогу про повернення позики та сплати штрафу за Договором від 05 березня 2018 року, із зазначенням номеру рахунку для перерахування коштів. Дану вимогу було отримано відповідачкою 08.08.2018 року, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти. Пошук було здійснено за штрих-кодовим ідентифікатором, який міститься на фіскальному чеку такого відправлення, а саме: 6903524603782. До теперішнього часу відповідачка суму позики не повернула, у зв'язку з чим, він змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника, адвоката [PERSON], до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи маються повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.43, 51). Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 05 березня 2018 року між сторонами укладено договір позики про що вказують надані позивачем оригінал договору позики та оригінал розписки відповідача (а.с.58-59). На підставі договору грошової позики позивач передав відповідачці у власність грошові кошти в сумі 65 000,00 грн., що на момент укладання договору було еквівалентно 2 500 доларів США, а відповідач взяла на себе зобов'язання повернути грошові кошти позивачу в строк до 31 липня 2018 року через його уповноваженого представника за довіреністю [PERSON]. У зазначений у договорі строк відповідач не повернула позивачу запозичену суму грошей. Внаслідок порушення зобов'язання з боку відповідача, позивач 3.08.2018 року надіслав їй Вимогу про повернення позики та сплати штрафу за Договором від 05 березня 2018 року, із зазначенням номеру рахунку для перерахування коштів. Дана вимога була отримана відповідачем 08.08.2018 року, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти (а.с.6-9). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Крім того, відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Не виконавши зобов'язання щодо своєчасного повернення грошової позики до 31 липня 2018 року, відповідачка продовжує користуватися грошима позивача, таким чином, позивач обґрунтовано просить стягнути з відповідачки відсотки за користування позикою. Відповідно до ст.527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргових документів - оригіналів розписки та договору позики грошових коштів у позивача, свідчить про невиконання зі сторони відповідачки своїх боргових зобов'язань. Відповідно до ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ у справі № 6-36цс14, зокрема, «У частині першій статті 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція ошатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики». Згідно з правового позицією ВСУ, викладеною в постанові у справі № 6-369цс15, проценти за договором позики нараховуються до дня фактичного повернення позики. У зв'язку з тим, що відповідач і досі не повернула позивачу позичені кошти, то вимоги позивача суд вважає законними та обґрунтованими, а тому з неї слід стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Неповернута відповідачем сума позики складає 2500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення (100 доларів США - 2771, 3165 гривень) еквівалентна - 6 9282, 91 гривень. Згідно п. 6 Договору позики грошових коштів від 05.03.2018 року, в разі прострочення повернення чергової частини позики Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, при цьому Позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 20 % від всієї несплаченої суми боргу. У зв'язку з тим, що відповідач не повернула позивачу запозичені кошти у встановлений договором строк, вона має сплатити позикодавцю штраф відповідно до п.6 Договору позики в розмірі 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішенняеквівалентно 13 856,58 гривень. Загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 4,52 долари США що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення еквівалентно 125, 25 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики, яка належить до стягнення з відповідача, становить 3 004,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення еквівалентна 83 255,25, яка складається з наступного: неповернута сума боргу - 2 500,00 доларів США, що на день ухвалення рішення еквівалентно 69275,00 гривень; 3% річних за прострочення повернення боргу - 4,52 доларів США, що на день ухвалення рішення еквівалентно 125,25 гривень; сума штрафу за прострочення повернення суми боргу - 500 доларів США, що еквівалентно 13 855,00 гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого при зверненні позивача до суду, у розмірі 832,55 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved