Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» в особі Аптеки №1 «Лікарняна аптека» Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що він 29.09.2015 року був прийнятий на роботу до КЗ «Скадовська центральна районна лікарня» в особі Аптеки №1 «Лікарняна аптека» на посаду бухгалтер. В подальшому відповідно до наказу Скадовської ЦРЛ №182 від 24.11.2015 року його призначено тимчасово виконуючим обов'язки завідувача аптекою №1 «Лікарняна аптека». На підставі наказу №8-к від 31.12.2016 року його було звільнено з займаної посади за угодою сторін. Після звільнення відповідачем не проведений з ним повний розрахунок. На момент звільнення заборгованість відповідача складала 42724, 09 гривень. Крім того, Законом передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а зважаючи на те, що середньоденна заробітна плата становить 235, 32 гривні стягненню з відповідача підлягають 19060, 92 гривні. Враховуючи викладене просив стягнути з Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» на свою користь 42724, 09 гривень заборгованості із заробітної плати, 10060,92 гривні середнього заробітку в звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та судові витрати. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 07.09.2018 року за клопотанням представника відповідача розгляд цивільної справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] вважає, що позовні вимоги не доведені належним чином та не підлягають задоволенню, оскільки докази надані суду позивачем викликають сумнів у їх достовірності та просить виключити їх з числа доказів. Відповідно до акту від 24.01.2017 року було зафіксовано, що у період з 07.12.2016 року по 24.01.2017 року включно [PERSON] на роботі був відсутній, на виклик передати документи не з'являвся. Печатка та кутовий штамп Аптека №1 «Лікарняна аптека» комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» були вилучені 24.01.2017 року у [PERSON] та передані на зберігання т.в.о. головного бухгалтера [PERSON]. Таким чином, у період з 24.01.2017 року по 24.04.2017 року будь-які документи засвідчені вищевказаною печаткою та підписом [PERSON] є документами, які отриманні з порушенням діючого законодавства. Крім того, позивач або його представник не зверталися до відповідача з будь-якими запитами стосовно предмету позову. Довідка щодо середньомісячної заробітної плати позивача не є належним та достовірним доказом та здійснена в порушення Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Порядку обчислення середньої заробітної плати». Просила відмовити позивачу у задоволенні позову. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначав, що період роботи позивачки підтверджується відповідними наказами, заборгованість підтверджується довідкою. Відповідач в свою чергу не надав належних та допустимих доказів про те, що позивач не працював в Аптеці №1 «Лікарняна аптека» комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня», а також того, що його заробітна плата була іншою. Враховуючи зазначене, вважає заперечення представника відповідача безпідставними. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні обставини справи. Відповідно до запису у трудовій книжці [PERSON] прийнятий на роботу до КЗ Апетка№1 «Лікарняна аптека» КЗ «Скадовська центральна районна лікарня» з 29.09.2015 року, звільнений з посади в.о. завідуючого КЗ Аптека№1 «Лікарняна аптека» КЗ «Скадовська центральна районна лікарня» за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України з 31.12.2016 року. Як вбачається з довідки № 2 від 27.04.2017 року [PERSON] дійсно працював в КЗ «Скадовська центральна районна лікарня», Аптека № 1 «Лікарняна аптека» заборгованість по заробітній платі станом на 27.03.2017 рік становить 42724,09 грн., заробітна плата за день становила 235,32 грн. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується ст. 7 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, абзацом 3 п. 2 якого встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. З відзиву на позовну заяву вбачається, що представником відповідача сума заборгованості по заробітній платі в сумі 42724, 09 грн. не оспорюється, як і не оспорюється сума середнього заробітку за весь час затримки, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 235, 32 грн та розмір заданої моральної шкоди. Враховуючи позицію представника відповідача, суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком середнього заробітку в зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати з 14.03.2016 року по 13.12.2017 року, а всього 81 робочих днів, що становить 19060, 92 грн. З огляду фактично встановлених обставин, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період вересень 2015 - грудень 2016 року у розмірі 42724, 09 грн., середнього заробітку у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в розмірі 19060, 92 грн. оскільки вказані вимоги відповідають вимогам Закону та підтверджуються матеріалами справи. Посилання представника позивача на те, що Наказ №52-к від 29.09.2015 року, Наказ №57-к від 24.11.2015 року, Наказ №8-к від 31.12.2016 року, довідка від 24.04.2017 року №22, довідка від 27.04.2017 року №22/1, довідка від 27.03.2017 року №21, довідка від 27.03.2017 року №24 не є належним та допустимим доказом судом до уваги не приймається оскільки з відзиву на позовну заяву вбачається визнання відповідачем фактичних обставин справи, а саме факт перебування [PERSON] та Скадовської ЦРЛ в трудових відносинах, що підтверджується наказом від 24.11.2015 року №182, а період роботи позивача підтверджується записом в трудовій книжці. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за вимогами майнового характеру у розмірі 704,80 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір»

Outcome: approved