Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 09.04.2012 року, відповідач отримала кредит у розмірі 2300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 10.07.2019 року має заборгованість - 11952,27 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту - 2830,11 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2472,12 грн., відсотків за користування кредитом - 0,00 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 4464,64 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1140,05 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 540,35 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце його проведення. У наданій суду письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності у якій позов визнає частково, визнає лише тіло кредиту. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, суд приходить до наступних висновків. Згідно обставин викладених у позові, 09.04.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримала кредит у сумі 2300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-24). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернула належні грошові суми, внаслідок чого у утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком (а.с.5-7) Так, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 10.07.2019 року складає 11952,27 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту - 2830,11 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2472,12 грн., відсотків за користування кредитом - 0,00 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 4464,64 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1140,05 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 540,35 грн. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 09.04.2012. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми процентів, пені та штрафів. Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.04.2012, що укладений між «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] , не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Не надано підтверджуючих даних про те на який строк надавався кредит, про термін дії кредитної картки, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримала кредит, яких саме платежів, коли саме, і в яких сумах відповідач не сплатив. Надана суду копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 09.04.2012 містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про отримання відповідачем кредиту, не зазначено кредитний ліміт, відсоткову ставку, не визначено порядок та строки нарахування штрафів, пені. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом суми отриманого відповідачем кредиту, умов кредитування, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проте, встановлено, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, про що свідчить часткове визнання нею позову. Укладений між сторонами кредитний договір від 09.04.2012 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позов у частині стягнення з [PERSON] на користь банку суми боргу у розмірі 2830,11 грн.- заборгованості за тілом кредиту. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 23,68%, з урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 454,89 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.61 Конституції України, ст.ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, 1069 ЦК України,

Outcome: partial