Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що в травні 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір на виконання ремонтних робіт в приміщенні ВАТ «Терни-Авто». Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язався сплатити за виконання робіт та вартість будівельних матеріалів наступні суми: 1) за виконання робіт на сходах пожежного входу 36800,00 грн, з яких відповідачем було сплачено 8000,00 грн, 2) за ремонт у приміщенні спальні - 17960,00 грн, 3) за ремонт у дитячій кімнаті 13570,00 грн, 4) за ремонт у приміщенні холу та коридору 29200,00 грн. Ремонтні роботи було виконано та завершено в період з травня по жовтень 2009 року. Після завершення робіт [PERSON] відмовився сплачувати повну суму, посилаючись на відсутність коштів. 01.10.2009 між ними були погоджені остаточні суми заборгованості за проведені ремонтні роботи, що на думку позивача, підтверджується підписаними власноруч відповідачем розрахунками заборгованості. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити заборгованість, однак отримував відмови, посилаючись на відсутність коштів. 15.01.2018 він надіслав на адресу відповідача вимогу про оплату, проте до теперішнього часу вона не задоволена. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за виконані ремонтно-будівельні роботи в сумі 89530,00 грн, а також судові витрати. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував. Крім того, від нього надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] заперечує факт наявності будь-яких договірних відносин між ним та [PERSON] та факт проведення ним ремонтно-будівельних робіт на території будівлі [ADDRESS] . Також відповідач зазначає, що підписи на всіх документах, які надані позивачем до суду на підтвердження суми боргу в розмірі 89530,00 грн, виконані не ним. Разом з цим, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи наявність письмового відзиву проти позову, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно з роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. З обґрунтувань позивача судом встановлено, що в період з травня по жовтень 2009 року він виконував ремонтні робіт в приміщенні ВАТ «Терни-Авто», в якості доказів він надав кошторис ремонту на сходах (пожежний вхід) (а.с. 10), заборгованість за виконання ремонтно-будівельних робіт на 4-му поверсі будівлі ВАТ «Терни-Авто» (11-13), в яких замовником вказано [PERSON] . Відповідач стверджує, що підписи на вказаних документах виконані не ним. Згідно з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи від 10.10.2019 №3/2.1/742 встановлено, що оскільки в розпорядженні експерта відсутні науково-обгрунтовані методики дослідження з визначення абсолютного та відносного віку документів в частинах документів, виконаних пишучими приладами кулькового типу, та виготовлених за допомогою копіювально-розмножувальної техніки струминного та електрофотографічного типів, - це унеможливлює проведення судової експертизи за поставленими на її вирішення запитаннями. Як встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187820352 від 07.11.2019, власником нерухомого майна, а сааме: комплексом за адресою: [ADDRESS] , є ВАТ «Терни-Авто», правонаступником якого є ПАТ «Терни-Авто». З відповіді на адвокатський запит, наданої головою правління ПАТ «Терни-Авто» Коваленком Ю.В. від 12.12.2019 вбачається, що [PERSON] з моменту створення і до теперішнього часу не працював в ПАТ «Терни-Авто», не займав будь-якої посади, в тому числі і керівні, йому ніколи не видавалося довіреності, грошових коштів, товаро-матеріальних цінностей, зокрема для виконання будівельно-ремонтних робіт в будівлі [ADDRESS] , яке належить на праві власності ПАТ «Терни-Авто». Взагалі, і зокрема в період 2007-2010 років [PERSON] особисто не виконувалися будівельно-ремонтні роботи в ПАТ «Терни-Авто». [PERSON] є одним із 56 акціонерів ПАТ «Терни-Авто». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту укладення договору будівельного підряду з відповідачем, об`ємів робіт, які планувалося виконати та які виконані. Долучена ним до позовної заяви вимога про сплату заборгованості за договором (а.с. 14), кошторис ремонту на сходах (пожежний вхід) (а.с. 10), заборгованість за виконання ремонтно-будівельних робіт на 4-му поверсі будівлі ВАТ «Терни-Авто» (11-13) не можуть слугувати належним доказом існування між сторонами договірних зобов`язань щодо побутового підряду, оскільки [PERSON] не є власником вищевказаних приміщень, не представляв власника ПАТ «Терни-Авто» у відносинах щодо ремонтно-будівельних робіт та не працював там. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами виникли зобов`язання з виконання договору будівельного підряду та те, що відповідачем було завдано збитки позивачу за порушенням виконання зобов`язання, тому підстав для стягнення коштів у їх відшкодування не має. Таким чином суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] .. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Таким чином, у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Постанова Верховного Суду від 26.06.2019 ц справі №303/3567/16-ц). Виходячи з вимог процесуального законодавства вбачається, що у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не заявляє клопотання про її заміну, суд не вправі з власної ініціативи залучати до участі в справі іншу особу як належного відповідача (співвідповідача). Судом встановлено, що позов про стягнення заборгованості за договором пред`явлено не до власника нерухомого майна, в якому зі слів позивача були проведені ремонтно-будівельні роботи, та не до особи, яка уповноважена на його представництво, та яка має бути належним відповідачем у справі, клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем до суду не надходило, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до таких висновків. У ЦК позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 цього кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність встановлена тривалістю 3 роки (ст. 257 ЦК). Відповідно до ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Разом з цим, згідно з абз. 2 пункту 11 роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У даному випадку, суд прийшов до висновку про відсутність порушеного права чи інтересу позивача, оскільки [PERSON] не є належним відповідачем у справі, у зв`язку з чим, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed