Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач, звернувся до Приазовського районного суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу за договором позики в сумі 5500 гривень 00 копійок та проценти в розмірі 1100 гривень, а всього 6600 гривень 00 копійок та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 травня 2009 року він надав у борг відповідачу гроші в розмірі 3000 гривень з одержанням від позичальника 5 відсотків від суми позики щомісячно. 24 грудня 2010 року відповідач отримала від нього ще 1000 гривень позики на тих же умовах, а 23 січня 2011 року він надав відповідачу ще 1500 гривень позики на тих же умовах. Таким чином, відповідачу він позичив 5500 гривень під 5% щомісячних платежів. Строк повернення позики був обумовлений його першою вимогою. На підтвердження укладеного договору відповідач надала йому розписку. З квітня 2014 року відповідач припинила сплачувати проценти за позикою, а на його вимогу повернути суму боргу та проценти відповіла відмовою. Посилаючись на вимоги ст. ст. 625, 1047, 1048 ЦК України, просить його позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, 11.08 2014 року звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та зменшення позовних вимог. Просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 4050 гривень та судові витрати на правову допомогу і судовий збір в розмірі 500,00 грн. Відповідач в судове засіданні не з'явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги про стягнення з неї суми боргу в розмірі 4050 гривень і 500 гривень судових витрат визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ч.4 ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст.ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншої сторони (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у термін, встановлений договором, а якщо це не встановлено договором - протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Відповідно до ч.1 ст.1048, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно оригіналу розписки, яка знаходиться в матеріалах справи, 01.05.2009 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 3000,00 гривень під 5%; 24.12.2010 року [PERSON] взяла у [PERSON] ще 1000,00 гривень, а 23.01.2011 року - 1500,00 гривень. Тобто, встановлено, що договір позики, укладений між сторонами, згідно ст.1047 ЦК України, в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного суд вважає необхідним зменшені вимоги позивача задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу в розмірі 4050,00 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 гривень, в межах заявлених позивачем позовних вимог, так як визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved