Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що Позивачу по даній справі на підставі договору дарування 1/2 частини домоволодіння від 15.06.2006 року, належить 1/2 частка домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частка домоволодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.04.2015 року, виданого на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15.02.2010 року, належить відповідачу по справі та була успадкована ним після смерті [PERSON] , який в свою чергу, так само як і відповідач по справі, ніколи в житловому будинку не мешкали, та не здійснювали фактичного володіння та користування ним. Позивач в свою чергу, ставши власником 1/2 частки нерухомого майна, ще до фактичного отримання у свою власність цієї частки майна, вступив у володіння та користування ним. Ще до того, як позивач став власником майна, будівлями ніхто не користувався, не ніс витрат на їх утримання. Фактично вказане нерухоме майно, перебувало в занедбаному стані, та враховуючи, що ця територія перебувала у такому стані, там часто були замічені особи без визначеного місця проживання, які зловживали алкоголем, у зв`язку із чим на території вказаного домоволодіння часто виникати пожежі, які привели житловий будинок в непридатний до проживання стан. Позивач за свої власні кошти замовив виготовлення технічних проектів із електропостачання та водопостачання домоволодіння, уклав відповідні договори на надання даних послуг, поніс витрати на підключення енергозабезпечення та забезпечення водопостачання, та в даний час фактично сплачує вартість даних послуг. Окрім того, він за свої кошти, привів всю земельну ділянку в належний стан, позбавив її від чагарників, здійснив вивезення всього мусору, за свій кошт фактично провів будівництво огорожі, щоб обмежити доступ до території земельної ділянки інших сторонніх осіб. Сам житловий будинок, зачинений та користування ним позивач не здійснює, оскільки будинок перебуває у аварійному стані, та одноосібним власником майна позивач не є. Відповідач в свою чергу жодних витрат на відновлення стану нерухомого майна не несе та станом майна не цікавиться. Коли позивач запропонував відповідачу по справі виплатити на його користь грошову компенсацію за йото частку нерухомого майна, яка складається із 1\\2 частки вартості непридатного до проживання житлового будинку, то домовитися із приводу його вартості сторони не змогли, оскільки відповідач попросив за свою частку майна таку компенсацію, яка не є співмірною його вартості, що і змушує позивача звернутися до суду з даним позовом. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд припинити право власності для [PERSON] на 1/2 частку нерухомого майна - житлового будинку з господарчими побудовами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , та яке складається із житлового будинку А-1, житл. пл.. 42, 0 кв.м., заг. пл. 68,0 кв.м., літньої кухні Б, погреба В., вбиральні Г., сараю Д, парканів 1-5, водоколонки І, вимощення її, та стягнути із позивача по справі [PERSON] на користь [PERSON] , грошову компенсацію вартості 1/2 частки вищезазначеного нерухомого майна в розмірі 27 200 грн., що розміщені позивачем на депозитному рахунку суду. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи з викликом сторін вирішено у встановленому законом порядку. Відповідач надав на адресу суду у встановлені строки та за визначеними законодавством правилами відзив на позов, згідно якого у задоволенні позову просив відмовити, оскільки позбавлення його права власності спричинить йому суттєвої шкоди. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина домоволодіння, яке в цілому складається: А-1 житловий будинок, загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., Б - літня кухня, В - погріб, Г- вбиральня, 1-5 - паркани, І- водокодонка, ІІ - замощення, Д - сарай, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування 1/2 частини домоволодіння посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстрованого в реєстрі за №6186 (а.с. 9,10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.04.2015 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с. 15). Зі звіту про оцінку майна домоволодіння площею 68 м.кв., від 15.03.2016 року проведеною ФОП [PERSON] встановлено, що вартість житлового будинку з господарчими спорудами загальною площею 68,0 кв.м розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 54400 грн., вартість 1/2 частини об`єкта - 27200 грн. (а.с. 44-54). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. Зазначена правова позиція також висловлена в постанові Верховного суду від 26.12.2019 року у справі № 303/4849/16-ц. Так, Європейський суд у п. 36 справи «Андрій Руденко проти України» (Заява №35041/05, Страсбург, 21 грудня 2010 року) зауважує, той факт, що не має значення чи було судом присуджено компенсацію за таку втрату (майна) для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України», № 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року). Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ (з п. 42. рішення ЄСПЛ в справі «Андрій Руденко проти України») слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення, адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Як раніше було зазначено, відповідачу належить 1/2 частка домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно проведеної оцінки, вартість 1/2 частини домоволодіння становить 27200 грн. При цьому, суд бере до уваги твердження відповідача щодо проведення оцінки лише частини належного відповідачу майна. Так, оцінка проведена без урахування кухні літньої, погребу, вбиральні літньої, сараю, паркана, водоколонки, вимощення. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному випадку окремо, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Оскільки сторонам у справі кожному окремо належить по 1/2 частини домоволодіння, суд доходить до висновку, що стороною позивача не обґрунтовано ту обставину, що частина спірного домоволодіння, яка належить [PERSON] є незначною порівняно з частиною [PERSON] , в тому числі з урахуванням загального розміру домоволодіння та його вартості. Твердження позивача про наявність у відповідача на праві власності іншого житла не підтверджено належними засобами доказування. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що вищевказане домоволодіння є неподільним або не може бути виділене в натурі, так відповідного висновку експерта суду надано не було. При цьому, позивачем не доведено і факт неможливості спільного володіння і користування майном. Суд вважає, що 1/2 частка у праві власності на нерухоме майно є значною часткою, а припинення права власності відповідача на значну частку в майні, не може бути визнано таким, що не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] та членам його сім`ї, оскільки така шкода є очевидною. За таких обставин, суд доходить до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Також, з письмових матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] розмістив на депозитний рахунок ТУ ДСА України кошти в розмірі 27200 грн. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, вказані кошти підлягають поверненню. Відповідно до ст.141ЦПК України у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed