Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 27.11.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач виконав умови договору. Однак, позичальник умови договору не виконав, загальна сума заборгованості відповідача перед банком з нарахуванням процентів, штрафів становить, станом на 30.06.2015 року 22016 грн. 72 коп.. Оскільки боржник не виконав свої зобов'язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором в розмірі 22016 грн. 72 коп., та судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60коп. Заочним Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2015 року була задоволена, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача, додав до позовної заяви письмове клопотання, в якому просив суд розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про день, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. Крім того, подав письмово викладені заперечення проти позову та заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Так, судом встановлено, що 27.11.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з усіма правами та обвязками являється Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір № б/н, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. За умовами договору позивач виконав умови договору, що підтверджується копією заяви та надав позичальнику вказаний кредит. Відповідно до заяви позичальника, банком перерахована сума кредитного ліміту 6000 грн. 00 коп., з базовою процентною ставкою 36 відсотки на рік на залишок заборгованості. Відповідно до п. 3.1 умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і строк дії вказаний в заяві і в пам»ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк заключають договір про надання банківських послуг. Датою заключення договору являється дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви. Відповідно до п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору являється прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п 3.4 умов та правил надання банківських послуг, клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту, відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунок інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів в касах банків, фінансових установах через банкомати, та здійснення інших операцій, передбачених домовленостями сторін і законодавством України. Відповідно до п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» за несвоєчасне виконання боргових зобов»язань(використання простроченим кредитом та овердрафтом) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються тарифами. Відповідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов»язань за цим договором. Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов»язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевикористанню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позичальник зобов'язувався повернути в повному обсязі одержаний кредит та сплатити проценти, та інші платежі, нараховані за обслуговування кредиту. В суді також було встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Наведене підтверджується розрахунком кредиторської заборгованості, який проведено позивачем. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Оскільки відповідач має заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, суд вважає, що кредитне зобовязання він виконує не належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунку позивача заборгованість за договором, станом на 30.06.2015 року становить 22016 грн. 72 коп.( заборгованість за кредитом 5994 грн. 51 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 12459 грн. 30 коп.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 2038 грн. 30 коп.; штрафи, відповідно до умов кредитного договору : штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова - 1024 грн. 61 коп.). Як встановлено судом, та не заперечувалось сторонами, 27.11.2006 року відповідач отримав кредитну картку АТ «ПриватБанк», зі спливом терміну користування карткою 30.11.2009 року. Як передбачено п.9.12. умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору, відповідає строку дії картки «Універсальна», строк дії якої закінчився 30.11.2009 року. Однак, як встановлено судом, з поданого позивачем розрахунку суми утвореної заборгованості слідує, що відповідач здійснив останній платіж за умовами договору 30.08.2012 року. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності суд виходить з такого. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 31.07.2015 року, що підтверджується копією конверту, а канцелярією суду позовну заяву зареєстровано 21.09.2015 року, що підтверджується відповідним штампом. Відповідно до ч.2 ст.255 ЦК України, письмові заяви та повідомлення, здані до установи звязку до закінчення останнього строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Проаналізувавши зазначене, слід дійти висновку, що позивачем строк звернення до суду з вказаним позовом не пропущено, і тому відсутні підстави для застосування позовної давності. Враховуючи, що позивач заявлені позовні вимоги підтвердив належними доказами, а подані відповідачем заперечення їх не спростовують, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати по справі, а саме: сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., відповідно до наданого платіжного доручення, і тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача вказані судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved