Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 07.01.2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 260 000 грн., зі строком повернення до 31 травня 2017 року. Факт отримання грошових коштів було підтверджено розпискою від 07.01.2017 року, згідно якої [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмірі 260 000 грн. [PERSON] свої зобов'язання не виконав, в обумовлений строк грошові кошти не повернув. В добровільному порядку ухиляється від повернення коштів. Оскільки вищезазначені грошові кошти позичались для погашення боргу за договором позики від 07.01.2009 року, який було укладено, на думку позивача, в інтересах сімї, позивач вважає, що відповідачі несуть за договором позики від 07.01.2017 року солідарну відповідальність. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь грошові кошти в розмірі 260\~000 грн. та судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явився, але в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутністю, наполягає на заявлених позовних вимогах. Відповідачі в судове засідання не з'явився, але від їх представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного. Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-63-цс 13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, факт написання відповідачем власноручної розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, є підтвердженням отримання відповідачем грошової суми, вказаної в розписці та за умовами\~ст. 545 ЦК України\~вказує на відсутність виконання грошового зобовязання відповідачем в повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог\~ст. 525 ЦК України\~вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 07.01.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 10\~000 долларів США, зі строком повернення до 07.01.2016 року, що підтверджується розписками, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Допитані в якості свідків громадяни [PERSON] та [PERSON] пояснили, що договір позики грошових коштів був укладений між [PERSON] та [PERSON] з метою придбання квартири № 37 в будинку № 42 по проспекту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі. З метою повернення боргу громадянину [PERSON], [PERSON]Є зайняв у громадянина [PERSON] 260\~000 грн., отриманні у останнього грошові кошти [PERSON]Є передав громадянину [PERSON] в якості погашення боргу за договором займу від 07.01.2009 року. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] підтвердив факт отримання [PERSON] грошових коштів з метою придбання квартири [ADDRESS], проти задоволення позову не заперечував. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснив, що договори позики укладались без згоди [PERSON], пояснень відносно того за які грошові кошти була придбана квартира [ADDRESS] суду не надав. Також представником відповідача було надано копію заочного рішення від 09.03.2017 року про розірвання шлюбу та довідку з КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про те, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 26.02.2016 року з діагнозом «шизофренія» параноїчна форма, непереривний тип. Також представник відповідача зазначив, що відповідачка [PERSON] звернулася до суду 09.06.2016 року з позовною заявою про розірвання шлюбу, а заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.03.2017 року шлюб був розірваний. Крім того, в провадженні Мелітопольтського міськрайонного суду знаходиться позовна заява [PERSON]О до [PERSON] про поділ майна подружжя Таким чином, судом встановлено, що 07.01.2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 260 000 грн., зі строком повернення до 31 травня 2017 року. Вищезазначені грошові кошти позичались для погашення боргу перед громадянином [PERSON], який, в свою чергу, позичив [PERSON] 10\~000 доларів США для придбання квартири № 37 в будинку № 42 по проспекту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі. Враховуючи пояснення представника [PERSON] адвоката [PERSON], пояснення свідків та представника [PERSON] адвоката [PERSON], суд приходить до висновку, що квартира № 37 в будинку № 42 по проспекту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі була придбана за грошові кошти отриманні [PERSON] на підставі договору позики від 07.01.2009 року. Грошові кошти позичались [PERSON] без попередньої згоди [PERSON], в звязку з чим вимоги про стягнення з останньої грошової суми у розмірі 260\~000 грн. є необґрунтованими. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON]Є суми заборгованості в розмірі 260\~000 грн. законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Також, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат в розмірі 2600 грн. підлягають задоволенню, згідно квитанції позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2600,00 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання відносно оплати правової допомоги суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 , п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 1, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а з'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору в частині компенсації витрат на правову допомогу, суд вважає витрати позивача на правову допомогу недоведеними. На підставі викладеного, ст. ст.\~526,\~530,\~549,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial