Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитно-заставним договором № DN81AR02000027 від 19.06.2008 року у розмірі 29 831,34 дол. США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 238 352,35 грн.; з ПАТ Акцент - банк, [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON], [PERSON] солідарно стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DN81AR02000027 від 19.06.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 12160,94 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 9,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.06.2015 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, та договором поруки № DN81AR02000027від 18.06.2008 року з [PERSON],у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» були задоволені частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2014 року заочне рішення від 04 червня 2013 року було скасовано. При новому розгляді справи представник позивача у судові засідання зявився, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON],[PERSON] у судові засідання зявилася, заперечувала проти задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач[PERSON] в судове засідання у справі з'явився, проти позову заперечував. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2008 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № DN81AR02000027 від 19.06.2008 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 12160,94 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 09,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.06.2015 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору № DN81AR02000027 від 19.06.2008 року між Банком та [PERSON]було укладено договір поруки від 03 жовтня 2008 року. Крім того, з метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п.4 договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10000 грн. Як зазначає позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № DN81AR02000027 від 19.06.2008 року заборгованість за ним станом на 26.02.2013 р. склала 31082,90 дол. США, в тому числі 9648,36 дол. США заборгованість за кредитом; 3580,88 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2340,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 14003,72 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 дол. США штраф (фіксована частина), 1478,65 дол. США (процента складова). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя В судовому засіданні встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-2280/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк « ПриватБанк» про внесення змін у кредитно-заставний договір та стягнення моральної шкоди, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитно-заставним договором № DN81AR02000027 від 19.06.2008 року в розмірі 161843 грн. 21 коп. звернено стягнення на предмет застави : автомобіль DAEWOO Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий, № кузова XWB3D31UD8A163448, реєстраційний номер: АР 0591 МІ, що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ « ПриватБанк», зустрічний позов задоволено частково, визнано недійсним договір поруки № DN81AR02000027 від 19.06.2008 року, укладеного Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та невідомою особою від імені [PERSON], в іншій частині позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 14.10.2011 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року виправлено описку в імені та по-батькові відповідача допущену в резолютивній частині рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2011 року по цивільній справі №2-2280/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк « ПриватБанк» про внесення змін у кредитно-заставний договір та стягнення моральної шкоди, так зазначено «визнано недійсним договір поруки № DN81AR02000027 від 19.06.2008 року, укладеного Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та невідомою особою від імені [PERSON] » . Ухвала набрала чинності 05.08.2014 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не допускається при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Виходячи із вищевикладеного, оскільки рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2011 року набрало законної сили та ним визнано недійсним договір поруки, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості із поручителя [PERSON]. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості із [PERSON] та солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та ПАТ Акцент-Банк». Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається із матеріалів справи, та встановлено в судовому засіданні, про що не заперечували сторони відповідачем, [PERSON] було отримано в ПАТ КБ « ПриватБанк» кредит на придбання автомобіля DAEWOO Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий, № кузова XWB3D31UD8A163448, реєстраційний номер: АР 0591 МІ, та на який у звязку з неналежним виконанням кредитного договору згідно до рішення суду було звернення стягнення, та автомобіль був реалізований за 41500 грн. Відповідачем [PERSON] та його представником в запереченням позовних вимог позивача вказано на ненадання належних розрахунків заборгованості за кредитним договором, а саме з чого складається заборгованість за тілом кредиту та за який період, заборгованості по процентам, комісійних та пені і за який період нараховані ці суми. З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач в порушення вимог ст. 131 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості, та беручи до уваги виписку по рахунку №29093055700533 за період з 19.06.2008 року по 15.04.2015 року наданої позивачем, по якій борг погашено в розмірі 41068,37 грн. у звязку з реалізацією 17.04.2012 року предмета застави автомобіля, що підтверджується довідкою - рахунком Серія ДПІ №545795 (а.с.151) та приймаючи до уваги суперечливість виписки по рахункам із розрахунком заборгованості (а.с.4-5), з якої вбачається, що сума боргу за тілом кредиту збільшувалася вже після реалізації автомобіля, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed