Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив усунути йому перешкоди в здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] та малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування цією квартирою . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, виданого 28.07.1999 р. Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради, їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] З 16.07.2008р. в належній їй квартирі зареєстрована відповідач [PERSON]. Вона є дружиною її онука - [PERSON]. [PERSON] запевнила її, що її реєстрація в квартирі носитиме чисто формальний характер, через кілька місяців вона зніметься з реєстрації. До її квартири [PERSON] фактично не вселялася, її речі та документи в квартирі відсутні. [INFO]. у відповідача [PERSON] народився син [PERSON]. 19.01.2011р. від\-повідач зареєструвала місце проживання сина у спірній квартирі. Реєстрація [PERSON] була здійснена без її відома. Відповідач з чоловіком та сином постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. В липні 2015р. вона звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позо\-вом до [PERSON] про втрату права користування квартирою, а [PERSON] по\-дала зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні житлом. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2016р. у справі №331/4528/15-ц їй було відмовлено у задоволенні позову через недоведеність того, що [PERSON] та її син не проживали в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а зустрічний позов було задоволено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2016р. рішення Жовтне\-вого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2016р. в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] було скасоване. В цій частині було ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову. Рішення апеляційного суду в цій частині вмо\-тивоване відсутністю доказів того, що для [PERSON] та її сина створені перешкоди у користуванні спірною квартирою. Після набрання чинності рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2016р. та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2016р. і до теперішнього часу, тобто протягом двох з половиною років, відповідач не намагалася вселитися до спірної квартири та продовжує мешкати з дитиною за адресою, вказаною вище. Оскільки відповідач та її син зареєстровані в належній їй квартирі, плата за ко\-мунальні послуги нараховується і на них, а вона вимушена нести зайві витрати та позбавле\-на можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг через реєст\-рацію вказаних осіб, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року провадження по справі відкрито, визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У вступному слові представник позивача надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила , відзив на позов не надала, в зв»язку з чим на підставі ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Представник органу опіки та піклування просила суд ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи , вислухавши вступне слово представника позивача та представника третьої особи, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 28.07.1999 року № [NUMBER], виданим Жовтневою районною адміністрацією . В квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] , [PERSON]. Листом Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.07.2018 року за № 7883/42/04/06-2018 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі ніколи не мешкали. Крім того , листом КЗ «ЗЦПМСД № 1» від 31.08.2018 року підтверджено , що дитина [PERSON], [INFO] , обслуговується КЗ «ЗЦПМСД № 1» та мещкає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2016р. у справі № 331/4528/15-ц [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про втрату права користування квартирою через недоведеність того, що [PERSON] та її син не проживали в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод в користування житлом було задоволено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2016р. рішення Жовтне\-вого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2016р. в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] було скасоване. В цій частині було ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову. Рішення апеляційного суду в цій частині вмо\-тивоване відсутністю доказів того, що для [PERSON] та її сина створені перешкоди у користуванні спірною квартирою. Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачка з неповнолітньої дитиною в квартирі належній на праві власності [PERSON] ніколи не проживала, в квартирі відсутні речі останньої, будь-яких перешкод [PERSON] не чинила у вселенні [PERSON] та дитини до спірного житла . Також, суду надані докази того, що батько [PERSON] - [PERSON] є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло№ 89 виданого 27.07.2012 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Жовтневому району. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо можливості зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини від 18.03.2019 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування вважає можливим розглянути питання зняття з реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з адреси: [ADDRESS], за умови одночасної реєстрації місця проживання малолітньої дитини за адресою його батька [PERSON], у разі визнання судом [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Частиною першою статті 383 ЦК Українита статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 405 ЦК Україничлени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Оцініючи наявні в матеріалах справи докази ,висновок органу опіки та піклування, та враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що з моменту набрання чинності рішення Жовтне\-вого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2016р. у справі № 331/4528/15-ц [PERSON] не вселилася до спірного житла разом з дитиною, фактично проживає в [ADDRESS], частина якої на праві власності належить батьку неповнолітньої дитини [PERSON], а реєстрація відповідачки з малолітньої дитиною в квартирі позивача, порушує її права як власника. На підставі ст. ст. 383, 391,405 ЦК України,

Outcome: approved