Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просив визнати укладеним на строк з 01.03.2020 року по 30.06.2020 року трудовий договір між ним та Акціонерним товариством «РАССВЕТ», ЄДРПОУ 13626540 за роботу на посаді сторожа за договорами підряду та зобов`язати Акціонерне товариство «РАССВЕТ», ЄДРПОУ 13626540 внести відповідний запис до його трудової книжки а також стягнути з Акціонерного товариства «РАССВЕТ», ЄДРПОУ 13626540 на його користь грошову компенсацію за затримання розрахунку при звільненні в сумі 35\~759,10 грн., заробітну плату за виконання робіт за договорами підряду в сумі 18\~892,00 грн., грошову компенсацію за затримання розрахунку при звільненні за договорами підряду в сумі 28\~787,2 грн., моральну шкоди в сумі 20\~000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що з 01 серпня 2011 по 28 лютого 2020 він працював на посаді сторожа в АТ «Рассвет», ЄДРПОУ 13626540, юридична адреса: вул. Парамонова, 15-а, м. Запоріжжя, інд. 69059, адреса для листування: вул. Олександра Пивоварова, 4, м. Запоріжжя, інд. 69035 (далі-Підприємство). Фактично він працював на території Підприємства, яка знаходиться за адресою: вул. Північне шосе, 30 в м. Запоріжжі. До його посадових обов`язків входило здійснення відкритого візуального спостереження об`єкту, стеження за санітарним станом місць загального користування, прибирання сміття на прилеглій території по [ADDRESS] . 28.02.2020 [PERSON] було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України на підставі поданої ним заяви. Але, Підприємство з позивачем в день звільнення не розрахувалося, про нараховані суми, належні йому при звільненні, його повідомили, про що свідчить копія оборотно-сальдової відомості по рахунку 661. На момент звільнення позивача, сума заборгованості по заробітній платі разом з компенсацією за невикористану відпустку становила 6\~187 грн. 43 коп. Після проведеної перевірки Управлінням з питань праці Запорізької міської ради, 05.08.2020 року позивачеві було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 5187 грн. 43 коп. Після свого фактичного звільнення, [PERSON] працював на тому ж підприємстві за договорами підряду без укладення трудового договору. Дана обставина підтверджується копіями цих договорів, замовлень, актів приймання-передачі виконаних робіт та відповіддю Управління з питань праці Запорізької міської ради. Його робоче місце не змінилося, фактично позивач виконував ті ж самі обов`язки сторожа. Так, відповідно до Договору підряду № 7 від 02.03.2020 року, [PERSON] працював в АТ «Рассвет» з 02.03.2020 по 31.03.2020. Свою роботу виконав, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 7 від 02.03.2020 року, та замовлення № 1 від 02.03.2020 року. За виконану роботу позивач повинен був отримати 2\~400 грн., але зазначені кошти він не отримав. Згідно Договору підряду № 14 від 01.04.2020 року, позивач працював в АТ «Рассвет» з 01.04.2020 по 30.04.2020. Свою роботу виконав, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 14 від 30.04.2020 року, та замовлення № 1 від 01.04.2020 року. За виконану роботу він повинен був отримати 2\~400 грн., але зазначені кошти позивач не отримав. Згідно Договору підряду № 25 від 30.04.2020 року, [PERSON] працював в АТ «Рассвет» з 01.05.2020 по 31.05.2020. Свою роботу позивач виконав, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 25 від 30.04.2020 року, та замовлення № 1 від 30.04.2020 року. За виконану роботу він повинен був отримати 2\~400 грн., але зазначені кошти не отримав. Згідно Договору підряду № 30 від 01.06.2020 року, позивач працював в АТ «Рассвет» з 01.06.2020 по 30.06.2020. Свою роботу він сумлінно виконав, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 30 від 30.04.2020 року, та замовлення № 1 від 01.06.2020 року. За виконану роботу він повинен був отримати 2\~400 грн., але зазначені кошти не отримав. Усього за даними договорами підряду позивач мав отримати 9\~600 гривень, які йому не виплат. Зайшовши до свого електронного кабінету на сайті Пенсійного фонду України, [PERSON] побачив, що з належних йому сум заробітної плати та сум, які позивач у справі повинен був отримати за договорами підряду, АТ «Рассвет», сплачено ЄСВ. Сума оплати за його працю, яка була вказана в Договорах, була майже вдвічі меншою за мінімальну заробітну плату. На думку позивача, дані договори підряду є прихованими трудовими відносинами, які спрямовані на те, щоб свідомо порушувати трудові права працівника: сплачувати заробітну плату в розмірі, який менший за мінімальну заробітну плату, встановлену ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», не надавати працівникові оплачувану відпустку, не оплачувати лікарняні. Також, позивач вважає, що йому заподіяно моральну (немайнову шкоду) яка полягає в моральних стражданнях, які полягають в душевних переживаннях відносно протиправної поведінки відповідача відносно нього: на протязі тривалого часу йому не виплачувалася заробітна плата, через що він не міг на належному рівні утримувати свою родину. Через нестачу коштів в родині постійно виникали побутові конфлікти. Для захисту своїх порушених прав позивач був змушений звертатися за професійною правничою допомогою до адвоката, до органів Держпраці та до правоохоронних органів. Навіть після проведеної перевірки Управління з питань праці ЗМР у серпні-вересні 2020 року, роботодавець не в повному обсязі вжив заходів щодо відновлення трудових прав позивача: йому не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та заробіток за договорами підряду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач також\~до суду\~не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, крім того надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає вимоги позивача надуманими, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач фактично визнає, що у АТ «Рассвет», є фінансові труднощі, тому на час звільнення, з позивачем не було проведено розрахунку в повному обсязі. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 05 серпня 2020 року в розмірі 5187,43 грн. Також він вважає, що сума середнього заробітку за час затримки до дня фактичного розрахунку становить не 35\~759,1 грн., як зазначено позивачем, а в розмірі 25\~766,64 грн. Відповідач вважає, що те, що позивач в подальшому працював у нього на підставі договорів підряду є цивільно-правовими відносинами і, на його думку, не може бути визнано трудовими відносинами. На думку\~відповідача,\~сума витрат\~позивача на\~професійну правничу\~допомогу адвоката\~є невиправдано\~завеликою. ( а.с. 40-43) У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. З 01 серпня 2011 по 28 лютого 2020 позивач працював на посаді сторожа в АТ «Рассвет», ЄДРПОУ 13626540. Це підтверджується копією його трудової книжки та не оспорюється стороною відповідача. ( а.с.9) Фактично він працював на території АТ «Рассвет», яка знаходиться за адресою: вул. Північне шосе, 30 в м. Запоріжжі. До посадових обов`язків позивача входило здійснення відкритого візуального спостереження об`єкту, стеження за санітарним станом місць загального користування, прибирання сміття на прилеглій території по [ADDRESS] . 28.02.2020 позивача було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України на підставі поданої ним заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 47 вказаного Кодексу, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Але, АТ «Рассвет», з позивачем в день звільнення не розрахувалося, про нараховані суми, належні йому при звільненні, позивача повідомили, про що свідчить копія оборотно-сальдової відомості по рахунку 661. На момент його звільнення, сума заборгованості по заробітній платі становила 10\~020 грн.64коп. Згідно даної відомості, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 25 766,64 грн.(а.с.45 ) 05.08.2020 року позивачеві було виплачено заборгованість по заробітній платі, що не заперечується сторонами, таким чином кількість робочих днів до фактичного розрахунку за позивачем складає 108 днів, середньоденний заробіток 238,58 грн. , таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку складає, що складає 25 766,64 грн. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Відповідач зобов`язаний був при звільненні позивача виплатити всі сум, що йому належать, у день звільнення, у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Після свого звільнення, [PERSON] фактично продовжував працювати на тому ж підприємстві за договорами підряду без укладення трудового договору. Дана обставина підтверджується копіями цих договорів, замовлень, актів приймання-передачі виконаних робіт та відповіддю Управління з питань праці Запорізької міської ради. Його робоче місце не змінилося, фактично він виконував ті ж самі обов`язки сторожа і в тому ж самому обсязі, що і раніше, тобто до звільнення. Так, відповідно до Договору підряду № 7 від 02.03.2020 року, позивач працював в АТ «Рассвет» з 02.03.2020 по 31.03.2020. Свою роботу виконав, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 7 від 02.03.2020 року, та замовлення № 1 від 02.03.2020 року. За виконану роботу позивач повинен був отримати 2\~400 грн.( а.с. 11-12) Згідно Договору підряду № 14 від 01.04.2020 року, [PERSON] працював в АТ «Рассвет» з 01.04.2020 по 30.04.2020. Свою роботу позивач виконав, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 14 від 30.04.2020 року, та замовлення № 1 від 01.04.2020 року. За виконану роботу він повинен був отримати 2\~400 грн.(а.с.13-14) Згідно Договору підряду № 25 від 30.04.2020 року, позивач працював в АТ «Рассвет» з 01.05.2020 по 31.05.2020. Свою роботу позивач виконав, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 25 від 30.04.2020 року, та замовлення № 1 від 30.04.2020 року. За виконану роботу [PERSON] повинен був отримати 2\~400 грн.( а.с. 15-16) Згідно Договору підряду № 30 від 01.06.2020 року, позивач працював в АТ «Рассвет» з 01.06.2020 по 30.06.2020. Свою роботу [PERSON] сумлінно виконав, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 30 від 30.04.2020 року, та замовлення № 1 від 01.06.2020 року. За виконану роботу він повинен був отримати 2\~400 грн.(а.с. 17-18). Таким чином\~заборгованість перед\~ [PERSON] АТ «Рассвет» , складає 9600 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Згідно ч. 3 цієї ж статті, мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривні. Суд вважає, що вказані договори підряду є трудовими відносинами. Згідно з ч.\~1\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.ч. 1,3\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання і момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи, що відповідно до ст. 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об`єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема ст.ст.\~3,\~7,\~9,\~91\~,\~44 КЗпП України) положення\~ЦК України\~щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв`язку з укладенням трудового договору (контракту). Така правова позиція викладена у Постанові ВС/КЦС № 757/49315/16-ц від 22.05.19 (провадження № 61-28768св18). Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі № 6-530цс15. Вищевикладені факти свідчать про порушення трудових прав позивача, які полягають у невиплаті належних позивачеві сум компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також коштів, які він заробив за договорами підряду. Оскільки оплата праці не може бути меншою, ніж це гарантовано державою, позивач перебував в трудових відносинах з позивачем на протязі чотирьох місяців, тому суд керується ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», якою встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 грн, відповідно середньоденний заробіток становить 224, 90 грн. Таким чином, кількість робочих днів до фактичного розрахунку за позивачем складає на момент звернення до суду 91 день, середньоденний заробіток 224,90 грн. суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку складає, що складає 20\~465,90 грн. Також, [PERSON] заподіяно моральну (немайнову шкоду) яка полягає в моральних стражданнях, які полягають в душевних переживаннях відносно протиправної поведінки відповідача відносно нього: позивачеві на протязі тривалого часу не виплачувалася заробітна плата, через що він не міг на належному рівні утримувати свою родину. Через нестачу коштів в його родині постійно виникали побутові конфлікти. Для захисту своїх порушених прав він був змушений звертатися за професійною правничою допомогою до адвоката, до органів Держпраці та до правоохоронних органів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на принципи розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 5 000(п`ять тисяч) гривень 00 коп. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З квитанції до прибуткового касового ордеру № 0010 від 02.11.2020 вбачається, що\~\~ [PERSON] було сплачено 4 700,00 гривень на користь адвоката Трифонова А.В. за договором професійної правничої допомоги від 03.08.2020. З договору про надання професійної правничої допомоги від 03.08.2020 вбачається, що договір укладений між\~\~ [PERSON] та адвокатом Трифоновим А.В. Згідно акту наданих послуг від 05 листопада 2020 року, відповідачу позивачу були надані наступні послуги: вивчення правовідносин, консультація, складання звернення до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, складання позовної заяви та її подання до суду, складання заяви про забезпечення позову та її подання, представництво інтересів позивача в суді . Вартість вказаних послуг визначена сторонами в розмірі 4 700,00 гривень. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи, що представником позивача надано до суду опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 4 700,00 гривень є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 4 700,00 гривень. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовну заяву задоволено частково судовий збір підлягає задоволенню в сумі1542,04грн., що пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial