Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до Орловського психоневрологічного інтернату Запорізької обласної ради, за участю третьої особи - відділу опіки та піклування Світлодолінської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок дії відповідача щодо утримання його в установі насильницьким шляхом обмежено його Конституційні права та завдано моральні страждання. Моральну шкоду він оцінює у сумі 50000 грн. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у разі відсутності представника відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача - Орловського психоневрологічного інтернату Запорізької обласної та третьої особи - відділ опіки та піклування Світлодолінської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи про що свідчить їхні підписи на розписці про явку, у судове засідання не зявились, заяв та клопотань від них не надходило. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 16.06.2017 позовну заяву [PERSON] до КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР про стягнення моральної шкоди залишено без руху. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 18.07.2017 позовну заяву [PERSON] до КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР про стягнення моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачеві. 18.10.2017 ухвалою Апеляційного суду Запорізької області скасовано ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду від 18.07.2017 та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 30.10.2017 позовну заяву [PERSON] до КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР про стягнення моральної шкоди залишено без руху. 21.11.2017 ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду відкрито провадження у справі. 19.03.2018 Мелітопольським міськрайонним судом постановлено ухвалу про витребування доказів у КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР. 19.03.2018 Мелітопольським міськрайонним судом постановлено ухвалу про залучення у якості третьої особи відділу опіки та піклування Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач є обмежено дієздатним та проживає в КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР. Факти визнання [PERSON] обмежено дієздатним та його проживання [PERSON] в КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнаються сторонами, а у суду немає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Листом директора КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР №107 від 23.03.2017 на заяву [PERSON] від 20.03.2017 повідомлено, що згідно Положення про психоневрологічний інтернат до його заяви про надання відпустки повинна бути ще додана заява матері на згоду прийняти його на час відпустки та резолюція на його заяві лікаря-психіатра про його стан здоровя. Директором КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР листом №106 від 11.03.2014 відмовлено у видачі пропуску підопічному інтернату [PERSON], у звязку з тим, що пропуск видається на підставі висновку лікаря, а [PERSON] не приймає ліки, призначені психіатром та порушує режим проживання інтернату. Директор КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР листом №417 від 09.11.2017 на заяву [PERSON] від 23.10.2017 щодо забезпечення його явки до окружного адміністративного суду міста Києва, повідомлено, що згідно Положення про Орловський психоневрологічний інтернат п.6.12 до його заяви повинна бути додана заява особи, яка бере відповідальність за збереження його життя та здоровя під час поїздки, то адміністрація інтернату не буде заперечувати проти його поїздки до суду. \~ \~ \~ \~ Згідно листа директора КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР №436 від 23.11.2017 на заяву [PERSON] від 13.11.2017, йому розяснено, що директор інтернату відповідно до Типового положення про інтернат не має права відпустити підопічного у тимчасову відпустку, якщо немає заяви особи, яка має намір тимчасово забрати підопічного немає. \~ \~ \~ \~ [PERSON] видано постійний пропуск КУ «Орловський психоневрологічний інтернат» ЗОР, згідно якого [PERSON] дозволяється виходити за територію інтернату у світлий час доби строком до 01.01.2019. Відповідно до\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідачем по справі всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надано жодних доказів на спростування обставин вказаних у позові.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~Суд також враховує, що відповідач не виконав ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду від 19.03.2018 про витребування доказів, та обставину, що особи, які страждають на психічні захворювання, повинні користуватися тими ж правами громадянина та основними свободами, що й всі громадяни. Психічні хворі мають право на професійну, гуманну та достойну допомогу. Разом з тим, вказані особи потребують не лише ефективної та своєчасної медичної допомоги, а й захисту їх прав, свобод, гідності і законних інтересів. Вони повинні бути захищені від незаконної експлуатації, негідного ставлення та приниження. Ставлення до таких громадян повинно відповідати вимогам етичних стандартів Гавайської декларації, яка була переглянута та схвалена Генеральною асамблеєю Всесвітньої психіатричної асоціації у Відні у 1983 році, а також Мадридській декларації, прийнятої у 1996 році на Х Конгресі ВПА. Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. До психічно хворих громадян поміж застосування комплексу заходів соціальної реабілітації, повинен здійснюватись медикаментозний та інший медичний вплив на здоровя з метою виліковування чи поліпшення їх стану здоровя. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 Цивільного кодексу України\~моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4). З огляду на п.5\~постанови\~вказаного вище Пленуму Верховного Суду України, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Разом з тим, при вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд, враховує положення п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У судовому засіданні встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача по відношенню до позивача, які виразились у обмеженні його права вільного пересування [PERSON] завдано моральну шкоду. Однак, позивачем не доведено, що кошти у сумі 50000 грн. відповідають характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, які ним було понесено. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кошти у сумі 2000 грн. Суд визнає, що саме така сума є достатньою грошовою компенсацією понесених позивачем моральних страждань, що за вказаних обставин відповідає засадам розумності, поміркованості і справедливості, ураховує характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial