Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.09.2013 року між ним та [PERSON] розірвано шлюб за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час, через повну психологічну несумісність із [PERSON], позивач проживає окремо. Після розлучення відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином без обєктивних на те причин. Позивач тимчасово не працює. За місцем проживання характеризується позитивно. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. Жодних шкідливих звичок не має. 25.12.2013 року за № 433 було видано рішення виконавчого комітету при Білоцерківський міській раді, в якому встановлений порядок участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO]: перша субота і неділя місяця 10.00 години суботи до 17.00 години неділі, щосуботи з 10.00 години до 17.00 години, яке відповідач не виконує. Позивач неодноразово звертався до служби у справах дітей в особі виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, з заявою про те, що відповідач перешкоджає йому спілкуватися з сином, на що отримав відповідь № 1077 від 06.07.2016 року. Позивач просив суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]; визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з сином у 1-у та 3-ю суботу, неділю місяця (з 10.00 години суботи до 17.00 години неділі) та в день народження сина з 12.00 год. до 16.00 год.. Позивач в відкрите судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просив суд провести розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача до суду не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, подав до суду, через канцелярію суду, письмову заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просив суд провести розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Представник третьої особи до суду не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, подав до суду, через канцелярію суду, письмову заяву, в якій просив суд провести розгляд справи без участі представника третьої особи, позов підтримує. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом. Суд, оглянувши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання матеріальної шкоди; інші юридичні акти. Цивільні права, згідно ст.13 ЦК України, здійснюються особою у межах, наданих їй договором, або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. В суді встановлено, що 06.06.2009 року між сторонами було укладено шлюб, який 05.09.2013 року розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 357/9090/13-ц, 2/357/2971/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 17.09.2013 року, що підтверджується його копією. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього, серії 1-ОК № 151375. 25.12.2013 року за № 433 було видано рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради «Про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON], в якому встановлений порядок участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO]: перша субота і неділя місяця з 10-00 години суботи до 17-00 години неділі, щосуботи з 10-00 години до 17-00 години. Позивач звертався до служби у справах дітей, з заявою про те, що відповідач перешкоджає йому спілкуватися з сином, на що отримав відповідь № 1077 від 06.07.2016 року, в якій йому рекомендовано вирішити спір у судовому порядку. Як вбачається з характеристики № 539 від 05.09.2016 року, яка видана Городище Пустоварівською сільською радою Володарського району Київської області, [PERSON] характеризується позитивно, за час проживання в селі скарг на нього не надходило, компрометуючих даних на нього сільська рада не має, поводження в громадських місцях задовільне, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і тому відповідач як батько повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Сторони по справі проживають окремо один від одного, а дитина проживає разом з відповідачем [PERSON]. Предметом доказування у даній справі є та обставина, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 157 ЦПК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони не досягли згоди щодо участі кожного з них у вихованні спільної дитини. Захист прав та свобод громадянина покладено на суд, однак, право на звернення до суду не є беззаперечним і повинно бути обумовлено певними обставинами. Так, законодавцем передбачено порядок вирішення спору між батьками щодо участі у вихованні спільних дітей, зокрема, у ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, у встановленому законом. Аналогічна норма закріплена і у ч.1 ст.158 СК України. У названій статті вказується і про те, що рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Проаналізувавши встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, слід дійти висновку, що підставою звернення одного з батьків до суду, є невиконання іншим з батьків рішення органу опіки та піклування про участь одного з батьків у вихованні дитини. Враховуючи, що відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування про участь батька [PERSON] у вихованні сина та в особистому спілкуванні батька з сином [PERSON], тому суд вважає, що його порушене право підлягає судовому захисту. Матеріали справи містять достатньо доказів, які дають підстави вважати, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, і тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved