Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 лютого 1975 року [PERSON] було видано рішення Шосткинської міської ради народних депутатів №87-а, яким дозволено будівництво та встановлення металічного гаражу по вул. 9-го Січня в м.Шостка Сумської області, але фактично було побудовано капітальний гараж. 25 листопада 1993 року [PERSON], як спадкоємиці [PERSON], було передано у приватну власність земельну ділянку під вищевказаним гаражем по вул. 9-го Січня в м.Шостка Сумської області. 02 лютого 2001 року між позивачем та [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу гаражу. На момент придбання даний гараж являв собою капітальну споруду, був підключений до системи електропостачання. Під час підписання даного договору позивачем [PERSON] було сплачено грошові кошти за гараж в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, а нею було передано ключі позивачу від вказаного гаражу, разом із всіма наявними у неї документами. Станом на 2001 рік ЦК УРСР було чітко визначено оформлення в нотаріальному порядку тільки договорів купівлі-продажу житлових будинків і не було будь-яких заборон по переходу права власності на об'єкт нерухомого майна у вигляді гаража і не вимагало його обов'язкової реєстрації в державних органах. Тому угода купівлі-продажу була здійснена між позивачем та [PERSON] лише за письмовим договором. Протягом цього часу, з 2001 року, [PERSON] відкрито почав користуватись даним майном. За весь цей час він робив його поточний ремонт, там зберігаються належні йомуречі та автомобіль. Протягом часу з 2001 року суттєво змінилось законодавство стосовно укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна та його реєстрації. На початку 2012 року позивач вирішив зайнятись оформленням правовстановлюючих документів на даний гараж. [PERSON] на той час була особою похилого віку і тому всі необхідні йому документи почала збирати її донька (відповідач по справі) [PERSON] В 2013 році померла [PERSON] і тому позивач вирішив звернутись до суду. Позивач до судового засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі та наполягаву на задоволенні позову. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце якого повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позов визнає повністю. Отже, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході дослідження доказів по справі, судом було встановлено, що копією свідоцтва про смерть, підтверджується факт смерті [PERSON] (а.с.8). Згідно копії рішення Шосткинського міської ради (а.с.5-6) [PERSON] було дозволено будівництво гаражу по вул. 9-го Січня м. Шостка з виділенням земельної частки. Згідно договору купівлі-продажу (а.с.7) [PERSON] продала вищезазначений гараж [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved