Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 15.11.2011 року було введено в експлуатацію житловий будинок загальною площею 337,5 кв. м. за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачці на праві власності. Вказує, що 23.12.2011 року відповідачка [PERSON] звернулася із заявою до ГУ економіки та інвестицій виконавчого органу Київської Міської ради про визначення розміру пайової участі у зв'язку із реконструкцією будинку, у зв'язку з чим відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» їй було направлено проект договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста у зв'язку із будівництвом індивідуального житлового будинку, однак на даний проект остання не відреагувала і до цього часу договір про пайову участь не уклала. У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та посиланням на те, що будинок відповідачки введено в експлуатацію, а договір про пайову участь вона не підписала, чим порушила вимоги законодавства України, просить зобов'язати [PERSON] укласти договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста із Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у зв'язку із будівництвом індивідуального житлового будинку літ «А», загальною площею 337, 5 кв. м. по [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задоволити повністю з підстав, викладених в ньому. Відповідачка та її представники позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що він необґрунтований та безпідставно заявлений. Крім того, [PERSON] зазначила, що 29.01.1999 року на законних підставах придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та, оскільки даний будинок виявився аварійним, вона за власний рахунок провела його реконструкцію та в листопаді 2011 року пред'явила його для огляду Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва, яка видала їй Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 15.11.2011 року, тому просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок під літерою «А», загальною площею 337,5 кв.м, який знаходиться з адресою: [ADDRESS] належить відповідачці на праві приватної власності та з 15.11.2011 року йога було прийнято до експлуатації. Крім того, слід зазначити, що 23.12.2011 року відповідачка звернулася до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі у зв'язку із реконструкцією вказаного житлового будинку. Судом встановлено, що позивачем було підготовлено проект договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста у зв'язку із будівництвом індивідуального житлового будинку, який відповідачка отримала особисто 23.01.2012 року разом із супровідним листом, у якому зазначалось, що оформлений договір та розрахунки підлягають поверненню для реєстрації не пізніше 03.02.2012 року, однак договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста так і не було укладено. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який був прийнятий 17.02.2011 року та набрав чинності 12.03.2011 року, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Відповідно до абз.2 п.1 Порядку визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м.Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради 30.12.2010 року № 573/5385, дію якого продовжено на 2014 рік згідно з рішенням Київської міської ради від 04.02.2014 року № 6/10152, пайова участь (внесок) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста є внеском, який забудовник (інвестор) має сплатити до бюджету м.Києва без урахування ПДВ. Залучені кошти спрямовуються виключно на фінансування об'єктів соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, передбачених в Програмі соціально-економічного розвитку м.Києва. Відповідно до пп.4.5, 4.7 Порядку вирішення питань щодо пайової участі та розрахунки розмірів пайового внеску здійснюються Управлінням після одержання звернення забудовника (інвестора). Кінцевий термін сплати пайового внеску встановлюється договором або графіком, визначеним договором, але при будівництві (реконструкції) об'єктів - не пізніше, як через календарний місяць після здачі об'єкта в експлуатацію. Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 01.01.2013 року, встановлено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642-643 ЦК України. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України зміст поняття свободи договору полягає у тому, що сторони в праві вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору однак разом з тим ЦК України визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч його положенням та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторонни не в праві відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України), а у разі такої відмови, виходячи з положень ст.ст.3,6,12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України позивач вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 10.10.2012 року у справі № 6-110цс12, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів). У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо зобов'язання [PERSON] укласти договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста із Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у зв'язку із будівництвом індивідуального житлового будинку літ «А», загальною площею 337, 5 кв. м. по [ADDRESS], оскільки останнім обрано спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України - про зобов'язання укласти договір. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed