Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив про стягнення з останнього на його користь 875 дол. США, та судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 02.08.2011 року відповідач позичив у нього 875 дол. США, які зобовязався повернути до 01.09.2012 року, про що написав розписку. Однак свої зобовязання не виконав, незважаючи на неодноразові вимоги про повернення коштів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, яку просив задоволити. Відповідач позов визнав. Пояснив, що на даний час не має можливості повернути позичені кошти. Однак при першій можливості виконає свої зобовязання. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що 02.08.2011 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав кошти в розмірі 875 дол. США, із зобовязанням повернення вказаної суми коштів до 01.09.2012 року. Факт укладення такого договору та передачі вказаних коштів стверджується розпискою позичальника [PERSON] від 02.08.2011 року. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 629 ЦК закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Договір позики з підстав, визначених ст. 1051 ЦК України відповідач не оспорював. Згідно ст.ст. 627, 628 ЦК України, сторони вільні в укладенні договору, визначенні його умов; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ним та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до положень ст. 203 та ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3-5ст. 203 ЦК України; недійсною визнається угода, що була укладена з порушенням вимог чинного законодавства. При розгляді справи судом прийнято до уваги, що договір позики, укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, що при його укладенні кожна з сторін діяла добросовісно і дійшла домовленості відносно всіх основних і суттєвих його умов, в тому числі про юридичну природу договору, строк його дії, суми позики, коло обов'язків і прав кожної з сторін; що договір позики укладено у письмовій формі (розписки), всі умови договору виконані; договір вчинено правомочними сторонами. Враховуючи вищенаведене, а також наявність у позивача розписки, що свідчить про неповернення відповідачем боргу, та визнання такого відповідачем, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 875 дол. США, що еквівалентно курсу гривні 19197,5 грн. станом на день винесення рішення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved