Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 12.11.2014 року між ним та відповідачем - ТОВ «МАГНУССОН» був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передача останньому у власність грошових коштів в розмірі 50 800 доларів США, строком на 45 днів. Відповідно до п. 2.2. позика повинна бути повернута в наступні строки: 10 000 доларів США: до 28 листопада 2014 року; 15 000 доларів США: до 26 грудня 2014 року; 25 800 доларів США: до 25 січня 2015 року. Відповідно до п. 2.4 за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю 60% річних, що нараховуються щомісячно. Вказує, що у відповідності до умов позики, про що зазначено в Акті прийому-передачі готівки від 12.11.2014 року, ТОВ «МАГНУССОН», в особі директора [PERSON], отримало 50 800 доларів США з метою використання для ведення господарської діяльності. Зазначає, що на виконання вищезазначеного договору відповідач сплатив лише 10 000 доларів США, що підтверджується актом прийому-передачі готівки від 26.11.2014 року директором ТОВ «МАГНУССОН» в особі [PERSON], однак решту отриманої суми позики відповідач вчасно не повернув, у зв'язку з чим позивачем було направлено письмову вимогу від 02.02.2015 року про повернення позики та сплату нарахованих відсотків, однак вона залишилась без виконання. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки до цього часу прийняті на себе зобов'язання відповідачем не виконані, так як останній зазначену суму позики не повернув, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з ТОВ «МАГНУССОН» заборгованості з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з ТОВ «МАГНУССОН» на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 40 800 доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 26 090 доларів США та судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити в повному обсязі за обставин, викладених в ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак будь-яких заперечень щодо позову не надіслав, та не надіслав повідомлення про поважність причини неявки в судове засідання, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі ст. 224 ЦПК України - у порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів з урахуванням думки представника позивачки, який не заперечував проти такого порядку розгляду вищезазначеного спору. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12.11.2014 року між сторонами був укладений письмовий договір позики (а.с.5-6), предметом якого було передача відповідачу у власність грошових коштів в розмірі 50 800 доларів США, строком на 45 днів. Відповідно до п. 2.2. позика повинна бути повернута в наступні строки: 10 000 доларів США: до 28 листопада 2014 року; 15 000 доларів США: до 26 грудня 2014 року; 25 800 доларів США: до 25 січня 2015 року. Відповідно до п. 2.4 за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю 60% річних, що нараховуються щомісячно. У відповідності до умов вищезазначеного договору, про що зазначено в Акті прийому-передачі готівки від 12.11.2014 року (а.с.7), ТОВ «МАГНУССОН», в особі директора [PERSON], отримало 50 800 доларів США з метою використання для ведення господарської діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищезазначеного договору відповідач сплатив лише 10 000 доларів США, що підтверджується актом прийому-передачі готівки від 26.11.2014 року директором ТОВ «МАГНУССОН» в особі [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за вказаним договором перед відповідачем та надав останньому грошові кошти всього у розмірі 50 800 доларів США, однак відповідач на вимоги позивача про повернення боргу (а.с.9), взяті на себе зобов'язання по поверненню позичених коштів не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 2.4 договору за користування позикою Позичальник сплачує Позикодавцю 60% річних, що нараховуються щомісячно, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню також 60% річних за весь час користування позикою, що підлягають сплаті щомісяця до дня повернення позики у розмірі 26 090 доларів США за період 380 днів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості заборгованість за договором позики у розмірі 40 800 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України (2129,9291 гривень за 100 доларів США) складає 869 011,07 гривень, відсотки за користування коштами за договором позики у розмірі 26 090 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України (2129,9291 гривень за 100 доларів США) складає 555 698,50 гривень знайшли своє повне доведення в ході судового розгляду вищезазначеного позову, а тому підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 гривні (а.с.1). На підставі викладеного, ст.ст. 526, 533, 1046, 1047-1050 ЦК України,

Outcome: approved