Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 06 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 233 та стягнути з відповідачки витрати зі сплати судового збору та за участь адвоката у розмірі 5000 грн.. У судове засідання сторони не зявились. Позивач надав заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, за участю його представника адвоката [PERSON], який діє на підставі Угоди про надання юридичної допомоги (а.с.9), позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити (а.с.28). Представник позивача адвокат [PERSON], також надав заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить шлюб між позивачем та відповідачкою розірвати (а.с.29). Відповідачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає частково, просить шлюб між нею та позивачем розірвати, позовні вимоги в частині стягнення витрат на адвоката у розмірі 5000 грн., не визнає (а.с.30). У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою зареєстрований шлюб 06 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 233, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітнью дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згодом, після початку сімейного життя, між сторонами почали виникати сварки. Періодично сторони проживали окремо один від одного. У січні 2017 року позивачу стало відомо, що відповідачка має стосунки з іншим чоловіком. Позивач зазначає, що за таких обставин, збережння шлюбних відносин неможливе, вони втратили повагу один до одного, шлюб став носити формальний характер. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню, оскільки сім`я остаточно розпалася та примирення між сторонами не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Також суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача, понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, яка наявна в матеріалах справи (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, \~стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати Проте, вимогу позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., суд вважає необґрунтованою з наступних підстав. Позовна заява про розірвання шлюбу була підписана та подана саме позивачем [PERSON], а не представником адвокатом [PERSON] (а.с.3). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. Відповідно до ст. 4 Правил адвокатської етики (схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999р.) (далі Правила) угода про надання правової допомоги - це договір (контракт), згідно з яким одна сторона - адвокат, що практикує індивідуально, або адвокатське об'єднання - приймає на себе доручення іншої сторони - клієнта (або його представника) - про надання клієнту юридичної допомоги обумовленого ним виду в інтересах клієнта на умовах, передбачених угодою, а інша сторона - клієнт (або його представник) - зобов'язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також у випадку необхідності - фактичні витрати, пов'язані з виконанням угоди. Гонорар - передбачена угодою про надання правової допомоги винагорода за виконані адвокатом дії по наданню правової допомоги. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту (ст. 33 Правил). Отримання гонорару не може відшкодовуватися за рахунок суми витрат на правову допомогу. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Розрахунок платної допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Проте, надана позивачем до матеріалів справи Угода від 17.01.2017 року про надання юридичної допомоги по цивільним справам (а.с.9) не містить розміру гонорару та порядку його внесення (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо), розрахунку погодинної вартості правової допомоги. До Угоди позивачем надана довідка № 24 від 17.01.2017 року, видана адвокатом [PERSON], відповідно до якої сплата гонорара у розмірі 5000 грн. за надання юридичної допомоги сплачена адвокату [PERSON] у повному обзязі (а.с.8). Проте, ким зазначений гонорар сплачений та по якій справі зрозуміти не можливо. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат на його користь на послуги адвоката у сумі 5000 грн.. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, оцінивши докази по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд, при постановленні рішення, керується також вимогами ч.8\~ст.235 ЦПК України, відповідно до якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За змістом ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2\~ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial