Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, що укладено 15.07.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], у загальному розмірі 13881,06 грн. Згідно уточненої позовної заяви позивач, вказуючи на те, що нині [PERSON] помер, а спадкоємцем після його смерті є [PERSON], та за життя [PERSON] отримав від банку кредит, зобов'язання з повернення якого своєчасно не виконав, в наслідок чого станом на 30.05.2014 року заборгованість за таким договором склала 13881,06 грн, посилаючись на умови зазначеного кредитного договору та положення діючого законодавства, просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість. В подальшому представник позивача уточним позовні вимоги та просив суд стягнути заборгованість за договором у розмірі 8517,78 грн., що мала місце на дату смерті позичальника. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце вирішення справи повідомлений належним чином. Звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Додатково представник позивача надав письмові пояснення, щодо того, що вважає посилання відповідача на пропущення банком однорічного строку пред'явлення вимоги до спадкоємця - неналежними, оскільки на його думку строк дії кредитного договору закінчився у вересні 2014 року, а банк звернувся до суду - в червні 2014 року, тобто за його переконаннями банком передбачений законом строк на пред'явлення відповідної вимоги не пропущено. Відповідач звернулась до суду з письмовими запереченнями проти позову у яких вказувала на те, що термін дії договору, в супереч посилань представника банку, закінчився у липні 2012 року, та такий договір, відповідно до правової позиції Верховного суду України пролонговано не було, а з такого, зважаючи на те, що банк звернувся до суду з відповідними вимогами лише у червні 2014 року, наголошувана та томі, що банк позбавлено, в розумінні положень ч. 4 ст. 1281 ЦК України, права вимагати від спадкоємця боржника виконання зобов'язань за кредитним договором від 15.07.2011 року, а тому, на її думку, у задоволенні позову слід відмовити. Дослідивши матеріали та надані сторонами письмові пояснення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та встановив наступні обставини і кореспондуючі ним правовідносини. Так, 15.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Такий договір в цілому складається з «Умов та правил надання банківських послуг», Правил користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.032010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, що випливає з підпису позичальника у «Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до викладених у вказаних документах положень, строк дії договору сторонами було визначено у 12 місяців від моменту його підписання, та якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то такий договір автоматично пролонгується на наступні 12-ть місяців (п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг). Так, позичальник з часу укладення договору користувався кредитними коштами, однак свої зобов'язання виконував неналежним чином, що в вбачається з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, та вже з листопада 2011 року мав прострочену заборгованість, яка згодом тільки збільшувалась, за наслідками чого станом на 30.05.2014 року, згідно розрахунків позивача склала 13881,06 грн. З наведеного розрахунку вбачається, що а ні у строк до 15.07.2012 року ( дата, коли відповідно до умов договору він мав бути пролонгований), а ні у подальшому, зобов'язання позичальника за кредитним договором належним чином виконані не були. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої під час розгляду справи №6-167 цс 14, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Відповідно до положень ч.1 ст. 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та обов'язки відповідно до договору. Зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Таким чином суд доходить висновку про те, що договір б/н від 15.07.2011 року не було пролонговано через невиконання позичальником його обов'язків у повному обсязі, тобто його не було виконано сторонами у повному обсязі, та за такого право вимоги у ПАТ КБ «Приват Банк» щодо виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором від 15.07.2011 року виникло 15.07.2012 року - після закінчення строку дії договору. [INFO] [PERSON] помер, що випливає з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2013 року. Виходячи зі змісту спадкової справи №393/2013 від 02.02.2013 року (копія якої долучена до матеріалів справи), заведеної після смерті [PERSON], його спадкоємцем є [PERSON]. З такого суд приймаючи до уваги посилання [PERSON] щодо її необізнаності про наявність боргу зауважує про те, що іншого перед судом не доведено, та вбачає, що вона не повідомила та не могла повідомити кредитора про відкриття спадщини. Від так, згідно ч.3 ст. 1281 ЦК України, кредитор (позивач по справі) мав право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, протягом одного року від настання строку вимоги, про який зазначено вище. З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідних вимог згідно ч. 1, ч.3 ст. 1281 ЦК України у передбачений законом строк заявлено не було, а позов пред'явлено до суду лише у червні 2014 року, з чого випливає висновок про те, що відповідно до ч.4 ст. 1281 ЦК України, позивач втратив (позбавлений) право такої вимоги. Виходячи з викладеного суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. При цьому щодо посилань представника позивача на те, що право вимоги банку виникло у вересні 2014 року, - після закінчення строку дії кредитної картки, та припущень про те, що з такого строк пред'явлення вимог до спадкоємця банком не пропущено, то суд зазначає, що п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг визначає строк дії картки - до останнього місяця, вказаного на лицьовій стороні Картки, включно, що згідно відомостей , наданих позивачем закінчився в вересні 2014 року, однак по при посилання представника позивача, строк дії картки ніяким чином непов'язаний з строком надання кредиту у 12-ть місяців від дати підписання договору, визначеним п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, а тому суд такі посилання не приймає, за наслідком чого слідує відмова у задоволенні позову. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідач про понесені ним судові витрати не заявляла.

Outcome: dismissed