Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 21.11.2014 року та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ДП «Агролайт» 2387,49 грн. в рахунок відшкодування збитків завданих підприємству працівником, у зв'язку з нестачею матеріальних цінностей. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 01.08.2013 року [PERSON] була прийнята на посаду продавця продовольчих товарів ДП «Агролайт» та з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Займаючи вказану посаду вона отримувала на складі готової продукції, відповідно до накладних внутрішнього переміщення, для реалізації, молочну продукцію, яку реалізувала на точці виїзної торгівлі автолавці ТАТА [NUMBER]. В період з 01.11.2013 року по 21.11.2013 року [PERSON] відповідно до накладних отримувала молочну продукцію та реалізувала її. 24.11.2013 року вона частину нереалізованої продукції повернула на склад готової продукції ДП «Агролайт», а в період з 25.11.2013 року по 29.11.2013 року була відсутня на робочому місці у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. 02.12.2013 року [PERSON] подала заяву про звільнення за власним бажанням, яку залишила на пропускному пункті охорони, на телефонний зв'язок не виходила. 02.12.2013 року [PERSON] була звільнена на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а вже 13.01.2014 року, у зв'язку зі звільненням [PERSON], на підставі наказу № 10 ДП «Агролайт» було проведено інвентаризацію товаро-матеріальних цінностей за результатами якої виявлено недостачу товаро-матеріальних цінностей переданих [PERSON] на загальну суму 3654,31 грн., з яких 1234,12 грн. було утримано із заробітної плати [PERSON] на підставі наказу № 13 від 14.01.2014 року. Відповідно невідшкодованою лишилася сума - 2387,49 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача та судові витрати. Представник позивача Андрющенко А.О. (а.с. 41, 55-57) до суду не з'явився, відповідно до його заяви просив справу розглянути за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в силу ч.5 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується довідкою адресного бюро про зареєстроване місце проживання боржника: [ADDRESS] (а.с. 36) та поштовими повідомленнями надісланими за вказаною адресою, які повернулися до суду за закінченням строку зберігання (а.с. 40, 49, 52). Частина 5 ст. 74 ЦПК України визначає, що судові повістки фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилаються за адресою їх місця проживання чи місцем перебування, яка зареєстрована у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручено їм належним чином. Оскільки відповідач будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду повторно не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 62), тому суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір за умовами якого [PERSON] прийнята на посаду продавця продовольчих товарів ДП «Анролайт» з 01.08.2013 року (а.с. 6, 60). Як вбачається з її особової картки [PERSON] була ознайомлена з умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 5 зворот). 01.08.2013 року ДП «Агролайт» уклали з [PERSON] договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 10). Згідно зі ст. 134 -135-1 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, серед іншого, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. При цьому, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, до яких відноситься зокрема продавець. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про правомірність укладення між сторонами договору про повну матеріальність [PERSON] Як вбачається з накладних внутрішнього переміщення за період з 01.11.2013 року по 21.11.2013 року [PERSON] отримувала молочну продукцію для її реалізації (а.с. 19-34). Як стверджував позивач у позовних вимогах і що не було спростовано відповідачем, [PERSON] була відсутня на робочому місці в період з 25.11.2013 року по 29.11.2013 року, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, а в перший робочий день після закриття лікарняного листка - 02.12.2013 року передала через пост охорони заяву про звільнення за власним бажанням і на робоче місце не вийшла. 02.12.2013 року [PERSON] була звільнена на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України , тобто у зв'язку прогулом (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (а.с. 7). У зв'язку зі звільненням матеріально-відповідальної особи [PERSON], наказом № 10 від 13.01.2014 року по ДП «Агролайт», була призначена інвентаризаційна комісія (а.с. 13). За результатами проведеної інвентаризації було виявлено недостачу в розмірі 3654,31 грн., що підтверджується інвентарним описом від 13.01.2014 року (а.с. 17-18), який містить підпис [PERSON] Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Як стверджував позивач у позові вказаний розмір недостачі є збитками, яких зазнало підприємство з вини відповідача, а відповідач до суду не з'явився і доказів протилежного не надав. Згідно наказу № 13 від 14.01.2014 року по ДП «Агролайт» з [PERSON] було вирахувано 1234,12 грн., що підтверджується вказаний наказом та порівняльною відомістю (а.с. 16, 61), а отже не відшкодованою залишаються сума збитків в розмірі 2387,49 грн. (яка розрахована за виключенням вартості тари 32,72 грн.) (3654,31 грн. (сума недостачі) -1234, 12 грн. (вирахування) - 32,72 грн. (вартість тари)= 2387,49 грн. ) (а.с.61), яка і підлягає стягненню з відповідача в силу ст. 130, 134, 135-1 КЗпП. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір на суму 243,60 грн. (а.с. 1), який враховуючи задоволення позовних вимог, в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved