Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 30.12.2009 р. померла його мати [PERSON] після смерті якої спадкоємцями являються він та його брат [PERSON]. Зазначає, що інших спадкоємців першої черги немає та повідомляє, що [PERSON] 06.12.2016 р. звернувся до Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області із заявою про відмову у прийнятті спадщини. Позивач у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Невчасне подання заяви про прийняття спадщини пояснює тим, що із серпня 2001 р. він являється інвалідом другої групи, лікування потребує значних матеріальних витрат. Також вказує, що пенсія у нього не велика. Грошей не вистачає часто на необхідні речі: ліки, продукти харчування та сплату комунальних послуг. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився надавши до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність позов підтримує, просить його задовольнити, одночасно просить витрати зі сплати судового збору залишити за ним (а.с. 26). Представник відповідача Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився надіславши до Літинського районного суду Вінницької області заяву, згідно якої просить справу слухати без представника сільської ради, позов визнає (а.с. 25). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.12.2009 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 161154 виданим 02.01.2010 р. виконавчим комітетом Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с. 4). Свідоцтвом про народження серії І-АМ № 354727, виданим повторно 06.12.2016 р. Літинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, підтверджуються родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та - позивачем по справі, як між матір'ю та сином (а.с. 8). Заявою від 06.12.2016 р. брат позивача [PERSON]П, повідомляє Літинську державну нотаріальну контору про те, що спадщину після смерті матері в установлені законом строки він не прийняв і на неї не претендує. Зазначає, що в суд за продовженням строку для подання заяви про прийняття спадщини звертатись не буде (а.с. 9). Відповідно до посвідчення серії ААА № 745201 виданим 15.01.2002 р., [PERSON] являється інвалідом 2 групи загального захворювання на термін з 01.08.2001 р. по безстроково (а.с. 10). У відповідності до посвідчення від 20.06.2017 р. за № 19354310738 [PERSON] являється інвалідом другої групи загального захворювання (а.с. 29). З кошторису, копія якого додана до матеріалів справи позивачем, вбачається сума витрат яку позивач поніс на ремонт належного йому будинку розташованого за адресою вул. Вороніна, 55, с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області, внаслідок пожежі 11.02.2009 р. (а.с. 28). За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правовими положеннями, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснюється, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-735/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Враховуючи визнання позову відповідачем, відмови іншого спадкоємця від прийняття спадщини, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі та визначення [PERSON] додатково строку достатньо для подання заяви про прийняття спадщини визначивши, тримісячний строк з моменту набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. Судові витрати за клопотання відповідача слід залишити за останнім (а.с. 26).

Outcome: approved