Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 02.08.1999 року між ним та відповідачем [PERSON] , на товарній біржі «Ізумруд» був укладений договір купівлі-продажу за №5329 домоволодіння [ADDRESS] . Зазначений договір був зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд» відповідно до ст.15 ЗУ «Про Товарну біржу» за реєстровим №5329 та засвідчений директором Вирличем А.Е . Після чого право власності на вказане майно було зареєстроване в Державному бюро технічної інвентаризації 08.09.1999 року за реєстраційним №18792 в реєстрову книгу -107. Сторонами виконанні всі умови договору в повному обсязі, проведений розрахунок. На момент укладення зазначеного договору купівлі-продажу нотаріальному посвідченню він не підлягав. З моменту придбанням домоволодіння позивач зареєструвався у вказаному будинку та проживає там і по теперішній час, здійснюють всі необхідні витрати по його утриманню. У зв`язку з вищевикладеними просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу №5329 укладений 02.08.1999 року на товарній біржі «Ізумруд» між [PERSON] та [PERSON] житлового будинку [ADDRESS], та визнати за ним право власності на вказане домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.10.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному порядку з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2020 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимог підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач та третя особа в судове засідання на неодноразові виклики не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не сповістив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавали. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), яка діяла на день виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до положень ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом установлено, що 02.08.1999 року між [PERSON] та [PERSON] , на товарній біржі «Ізумруд» був укладений договір купівлі-продажу за №5329 домоволодіння [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку №5329 був зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд» відповідно до ст.15 ЗУ «Про Товарну біржу» за реєстровим №5329 та засвідчений директором Вирличем А.Е . Згідно до п. 10 договору купівлі-продажу в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №107 за реєстровим №18792 від 08.09.1999 року. Після придбання житлового будинку позивач зареєструвався та поселився в ньому, про що свідчить довідка за №110002-2019 сформованої 26.02.2019 року, де вввказано адресу реєстрації позивача [ADDRESS] . З моменту укладення договору позивач повністю прийняв спірний будинок у власність, несе усі необхідні витрати по його утриманню та проводить необхідні поточні ремонти. Однак, на теперішній час позивач не має можливості реалізувати своє право як власника, а саме розпорядитися належним йому майном на праві власності, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Згідно до статті 47 ЦК України (в чинній редакції 1963року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право укладати договори купівлі продажу і реєструвати їх на товарній біржі, передбачено ст.15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХП від 10.12.1991року. Однак, реєстрація договору на товарній біржі не може замінити його нотаріального посвідчення, проте нотаріально посвідчити угоду сторони не можуть, оскільки біржовий договір вже зареєстрований в органах технічної інвентаризації. Враховуючи, що 02.08.1999 року при укладенні договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що ними визнається і не заперечується, а після укладення договору, житловий будинок був переданий покупцю, яким є позивач, та який і надалі продовжує користуватися будинком, однак укладення договору, посвідченого біржою не є належним документом, що підтверджує право власності покупця на нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що порушене права позивача підлягає поновленню, шляхом визнання укладеного договору дійсним. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).Стаття 392 ЦК України про визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, щодо позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право власності позивача не оспорюється, правовстановлюючий документ на житловий будинок не втрачений. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У зв`язку з цим, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 128, 153, 224, 227 ЦК України (в редакції 1963року, чинного на час виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про товарну біржу»,

Outcome: partial