Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири в будинку [ADDRESS] , яка складає Ѕ частку домоволодіння за цією ж адресою на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.1992 року, укладеного між ним, позивачем [PERSON] та [PERSON] .. Отже, дана квартира фактично складала Ѕ частку домоволодіння на час її купівлі. Друга частка домоволодіння також належала йому, позивачу, на підставі рішення Болградського районного суду від 13.07.2015 року, яку він подарував своєму сину [PERSON] , відповідачу по справі, згідно договору-дарування від 03.03.2017 року. При цьому, в рішенні суду адреса будинку, частку якого він подарував, вказана таким чином: [ADDRESS] . Отже, суд таким чином об`єднав в одну адресу два об`єкта нерухомості, тобто два житлових будинка, які належать йому на праві власності. Крім того, КП «Болградське БТІ» виготовило технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на якому розташовано два житлових будинка, один з яких позивач подарував сину, а це становить Ѕ частку домоволодіння, і ці дані вже внесені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. А відтак, на даний час житловий будинок під літ. «Б» на плані техпаспорту, згідно правовстановлюючих документів є квартирою за адресою: [ADDRESS] . Наразі він, позивач має намір розпорядитися належною йому Ѕ часткою домоволодіння, але приватний нотаріус Агбун М.І. відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій з причини того, що за договором купівлі-продажу позивачу належить саме квартира, а не частка будинку. Також і в Болградському БТІ позивачу було роз`яснено, що йому необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права власності на частку у будинку, через розбіжності у його правовстановлюючих документах, де вказана водночас і квартира і частка будинку. З цих підстав він звернувся до суду. Ухвалою від 02.06.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 16.06.2021 року о 10:00 годині (а.с.34), про що повідомлено сторони (а.с.35). В зв`язку з неявкою сторін по справі в підготовче засідання 16.06.2021 року, та 06.07.2021 року, та відсутністю від них заяв, суд двічі відкладав підготовче засідання на 06.07.2021 року (а.с.40), на 04.08.2021 року (а.с.46), про що повідомляв сторін по справі згідно вимог чинного законодавства (а.с.41, 47). В підготовче засідання 04 серпня 2021 року: Позивач не прибув, повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази. Подав заяву, якою підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні (а.с.48). Відповідач - Болградська міська рада Одеської області в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.35, 47). До суду подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а.с.42-43). Відповідач - [PERSON] в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.35, 37). До суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.49-50). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу від 21.07.1992 року, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , позивач є власником квартири в будинку [ADDRESS] . Отже, дана квартира фактично складала Ѕ частку домоволодіння на час її купівлі. Що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 .07.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Єфимовою Т.І. Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.5). З тексту вказаного договору слідує, що [PERSON] , діюча від імені [PERSON] (позивача) придбала у гр. [PERSON] квартиру, що складається з двох кімнат, загальною площею 89 кв.м, житловою площею 40 кв.м., що складає Ѕ частину житлового домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також, друга частка домоволодіння належала позивачу, на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 13.07.2015 року, яку він подарував своєму синові [PERSON] , відповідачу по справі, згідно договору-дарування від 03.03.2017 року. При цьому, в рішенні суду адреса будинку, частку якого він подарував, вказана таким чином: [ADDRESS] . Отже, суд таким чином об`єднав в одну адресу два об`єкта нерухомості, тобто два житлових будинка, які належать йому на праві власності. Комунальним підприємством «Болградське БТІ» 24 вересня 2014 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , на якому розташовано два житлових будинка (23-26). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 256757378 за громадянином [PERSON] значиться право власності на Ѕ частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування за №661 від 03.03.2017 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. (а.с.6-7). Згідно звіту складеного СОД [PERSON] від 05.11.2018 року з визначення оціночної вартості житлового будинку літ. «А-ж,а», загальною площею 64.4 кв.м., житловою площею 38.4 кв.м.», з господарськими будівлями сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», сарай літ. «Д», вбиральня літ «Е», навіс літ. «З», дворові споруди №1- №5, розташованого по [ADDRESS] з урахуванням ПДВ складає 64 400.00 гривен (а.с.14-27). Таким чином належна позивачу квартира згідно договору купівлі-продажу становить 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та наразі виникла необхідність привести у відповідність реєстраційні документи шляхом визнання за позивачем права власності на частку житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не може здійснити реєстрацію права власності на це ж нерухоме майно, оскільки в договорі купівлі-продажу значить квартира, в зв`язку з чим порушуються його права як власника. За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved