Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що він декілька років є вкладником ПАТ «Дельта Банку» відділення №27 по вул.Нижній Вал,31-18 по депозитних вкладах у валюті, гривні та пенсії. Вказує, що він багаторазово звертався до керівництва відповідача з вимогою повернути йому пенсію та кошти по депозитним вкладам, однак кошти йому не повернули, у зв'язку з чим він змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» кошти по депозитним договорам. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав зазначених вище та просив його задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду свої заперечення, в яких позовні вимоги не визнала повністю та просила суд у їх задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він безпідставно заявлений та не доведений жодним належним доказом. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 1 статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року N516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки мають право відкривати рахунки резидентам України. Як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2014 року позивач уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу №001-28004-290714 (а.с.7), відповідно до умов якого сума вкладу склала 1 596 доларів США, строком до 27.10.2014 року, з відкриттям позивачу рахунку [NUMBER]. Крім того, як вбачається з виписки по рахунку клієнта №846863-2015/0226 на рахунку позивача [NUMBER], залишок коштів становить 14 193 гривні 44 копійки (а.с.5). Судом встановлено, що позивач 24.02.2015 року звертався до відповідача із заявою про повернення йому «пенсії та депозитів» (а.с.4). Позивач у своєму позові посилається на ті обставини, що відповідач у порушення умов договорів, взяті на себе зобов'язань щодо повернення коштів не виконав, у підтвердження чого було надано договір банківського вкладу №001-28004-290714 від 29.07.2014 року та виписку по рахунку клієнта №846863-2015/0226 щодо рахунку [NUMBER], однак дані докази не можуть бути прийняті судом до уваги як належний та допустимий у розумінні ст.57-60 ЦПК України доказ підтвердження позовних вимог позивача про стягнення з відповідача «по депозитним договорам», у зв'язку з тим, що виходячи з їх змісту не зрозуміло які саме кошти, за якими договорами та у якій сумі вони підлягають стягненню. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором та наявності у останнього заборгованості у підтвердження позовних вимог позивачем не надано. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань та наявності у останнього заборгованості, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача «по депозитним договорам» не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 1066, 1068, 1071, 1073 ЦК України,

Outcome: dismissed