Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить скасувати арешт з нерухомого майна, що належить [PERSON] , накладений державним виконавцем Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ у виконавчому провадженні № 978584 постановою про накладення арешту майна боржника [PERSON] ( [ADDRESS] ), та оголошення заборони на його відчуження від 26.11.2009 року (Реєстраційний номер обтяження 9357527, дата реєстрації 17.12.2009 року, реєстратор Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України) номер запису про обтяження 39133193. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що його матері, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Позивач, маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті матері дізнався про те, що на належне їй нерухоме майно накладено арешт і звернувся до Відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції із заявою про зняття арешту з вищевказаного об`єкту нерухомості у зв`язку зі смертю боржника. На його звернення було надано відповідь, відповідно до якої [PERSON] отримав відмову з підстав того, що не є стороною виконавчого провадження. Також з вказаного листа стало відомо, що виконавчі провадження за 2009 рік знищено, та на даний час у відділі відсутні виконавчі провадження де боржником є [PERSON] . В зв`язку з чим позивач просить суд скасувати накладений арешт на майно його покійної матері, оскільки іншим чином він не має можливості самостійно зняти відповідну заборону. 02.09.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, у повному обсязі, просив задовольнити поданий позов. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик до суду. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань на адресу суду не надходило. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників на підставі наданих доказів. Відповідно до ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись з письмовими матеріалами справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть, виданого Овідіопольським районним відділом державно реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 352 (а.с.13), якій на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10). Позивач у справі [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] є сином [PERSON] (а.с. 7). Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті матері, та здійснити реєстрацію права власності на житло, позивачу стало відомо про наявність обтяження нерухомого майна матері на підставі постанови державного виконавця. 16.11.2020 року позивач звернувся до ВДВС Овідіопольського РУЮ (Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) із заявою про зняття арешту з вищевказаного житлового будинку у зв`язку зі смертю боржника. Відповідно до листа начальника Овідіопольського РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) від 03.12.2020року за № 45-41626, виконавчі провадження за 2009 рік знищено, термін зберігання три роки. Також зазначено, що [PERSON] не є стороною виконавчого провадження або представником сторони виконавчого провадження. Проведеною перевіркою автоматичної системи виконавчих проваджень на даний час відкриті виконавчі провадження у відношенні [PERSON] відсутні. Та на підставі вимог ст 59 Закону України «Про виконавче провадження» [PERSON] було роз`яснено його право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що в межах даного позову, позивачем доведено, що померла [PERSON] мала власність у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка увійшла до обсягу спадкового майна після їїсмерті і на зазначений будинок був накладний арешт та оголошення заборони на відчуження, під час примусового виконання її боргових зобов`язань, але в зв`язку з її смертю це стало неможливим. Виконавче провадження, у якому було накладено арешт на спадкове майно - знищене, що відповідає положенням «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом МЮУ від 25.12.2008 року № 2274/15, згідно якого строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, після чого вони підлягають знищенню. Таким чином, виконавчого провадження відносно [PERSON] на примусовому виконанні відділу не перебуває, накладений арешт та заборона на майно боржника, продовжують діяти. Суд погоджується із тим, що саме в зв`язку зі смертю боржника у виконавчому провадження виникла ситуація, при якій неможливо усунути обставини, які стали підставою для накладання арешту на спадкове майно, тобто неможливо стягнути борг з боржника в зв`язку з його смертю і в даному випадку це є перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і відповідає положенням позиції\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на спадкове майно, спадкоємець померлої позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст. 15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга\~статті 5 ЦПК України\~у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). До цього ж суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями\~ЗУ «Про виконавче провадження»\~і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках (\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). На підставі ст. 12,13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст.16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями\~ст. 10 ЦПК України. Вирішуючи даний позов, суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Оскільки боржником у виконавчому провадженні була особа, яка померла, і захист майнових прав шляхом оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, суд прийшов до висновку, що іншого способу поновити своє порушене право позивач не має, тому обґрунтовано звернувся до суду з вказаним позовом. А тому, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту та скасування заборони на відчуження з нерухомого майна у позивача не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує категорію справи, а також те, що позивач не просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір, та вважає, що судові витрати доцільно покласти на позивача.

Outcome: approved