Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що в лютому 2013 року йому стало відомо, що [PERSON] має намір продати житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS], яке належить йому на праві приватної власності, із присадибною земельною ділянкою на якій він розташований площею 0,0901 га, в зв'язку з чим, в лютому 2013 року він уклав із [PERSON] угоду купівлі-продажу належних йому на праві приватної власності житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], з належною останньому земельною ділянкою, при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння і земельної ділянки, зокрема, щодо ціни, передачі житла та земельної ділянки у власність, виготовлення документів на домоволодіння і земельну ділянку, оформлення договору в нотаріальній конторі за спільні кошти. На підтвердження укладеної угоди в лютому 2013 року та в лютому 2014 року ним було сплачено [PERSON] грошові кошти частинами в розмірі 35 000 гривень та в розмірі 53 000 гривень відповідно, а всього в розмірі 88 гривень, про що свідчать розписки, написані особисто [PERSON]. Після сплати ним грошей, він від [PERSON] отримав ключі і документи на належне йому домоволодіння та земельну ділянку, почав робити у ньому ремонт, став в ньому проживати та користуватись присадибною земельною ділянкою, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не може з'явитись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу, оскільки має тяжке матеріальне становище, є особою пристарілого віку (1936 року народження), тяжко хворіє, є інвалідом першої групи загального захворювання ураженням ОРА та самостійно пересуватись не може, потребує стороннього догляду, при цьому вважає, що право власності на належне йому домоволодіння після сплати ним йому грошей перейшло до нього. Позивач вважає, що зі своєї сторони він виконав всі покладені на нього обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатив всю обумовлену суму вартості домоволодіння і земельної ділянки, безперешкодно користується будинком і земельною ділянкою, а у зв'язку з неможливістю відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не має можливості, тому він звернувся з даним позовом до суду та просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з присадибною земельною ділянкою. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 20), згідно якої підтримав свої позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за ним права власності на домоволодіння, а також просить суду справу розглянути в його відсутність. Відповідач, будучи належними чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 19), згідно якої просить справу розглянути в його відсутність через тяжку хворобу, позов визнає повністю та прохає визнати за позивачем право власності на належне йому домоволодіння. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що в лютому 2013 року позивачу [PERSON], [INFO] (а.с. 7) стало відомо, що відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 6) має намір продати житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS], яке належить йому на праві приватної власності (а.с. 9-11, 12, 14), із присадибною земельною ділянкою на якій він розташований площею 0,0901 га (а.с. 13), в зв'язку з чим, в лютому 2013 року позивач уклав із [PERSON] угоду купівлі-продажу належних йому на праві приватної власності житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], з належною останньому земельною ділянкою, при цьому сторони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння і земельної ділянки, зокрема, щодо ціни в розмірі 88 гривень, передачі житла та земельної ділянки у власність, виготовлення документів на домоволодіння і земельну ділянку, оформлення договору в нотаріальній конторі за спільні кошти. На підтвердження укладеної угоди в лютому 2013 року та в лютому 2014 року позивачем було сплачено [PERSON] грошові кошти частинами в розмірі 35 000 гривень та в розмірі 53 000 гривень відповідно, а всього в розмірі 88 гривень, про що свідчать розписки, написані особисто [PERSON] (а.с.8). Після сплати грошей, позивач від [PERSON] отримав ключі і документи на належне йому домоволодіння та земельну ділянку, почав робити у ньому ремонт, став в ньому проживати та користуватись присадибною земельною ділянкою, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не може з'явитись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу, оскільки має тяжке матеріальне становище, є особою пристарілого віку (1936 року народження), тяжко хворіє, є інвалідом першої групи загального захворювання ураженням ОРА та самостійно пересуватись не може, потребує стороннього догляду (а.с. 6, 15), при цьому вважає, що право власності на належне йому домоволодіння після сплати позивачем грошей перейшло до позивача (а.с. 19). Позивач зі своєї сторони виконав всі покладені на нього обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатив всю обумовлену суму вартості домоволодіння і земельної ділянки, безперешкодно користується будинком і земельною ділянкою, а у зв'язку з неможливістю відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не має можливості, тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з присадибною земельною ділянкою (а.с. 1, 2, 3-5). Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року позовні вимоги позивача [PERSON] за заявою позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку залишені без розгляду (а.с. 21). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК України. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved