Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 15.09.2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №14-238/08-А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 14265 дол. США строком до 14.09.2015 року зі сплатою 13,3 % річних для придбання автомобіля Daewoo FSO Lanos TF 6, 2008 року випуску. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язувався сплачувати кредит, проценти нараховані за обслуговування кредиту, в термін з 1 по 10 число кожного місяця. 15.11.2018 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором Кредиту №14-238/08-А. За період користування кредитними коштами відповідачем були здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Станом на 22.10.2019 року борг відповідача становить 9210509 грн. 35 коп., але позивач просить стягнути з відповідача, лише, суми, передбачені ст. 625 ЦК України, нараховані на тіло кредиту. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ та 3 % річних за користування кредитом, що просить стягнути позивач з відповідача, станом на 22.10.2019 року, становить 145471 грн.59 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надано відзив на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали даної справи, оглянувши матеріали цивільної справи 2-1183/11, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 15.09.2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14-238/08-А за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 14265 дол. США 00 центів строком до 14.09.2015 року, зі сплатою 13,3 % річних (а.с.7-11). Встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 21.02.2011 року з [PERSON] було стягнено на користь ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 197 523,41 грн. (а.с.76). Встановлено, що 15.11.2018 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі, і за Договором Кредиту №14-238/08-А (а.с.23-26). Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділене правом грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Позивач вказує, що заборгованість позичальника за Кредитним договором№14-238/08-А в повному обсязі не погашена та загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 22.10.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 9 210 509 грн. 35 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 328 896,33 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 338519,76 грн., 41597,15 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); заборгованість по комісії - 11966,65 грн.; заборгованість по пені - 8 489 529,45 грн. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув борг за кредитним договром №14-238/08-А від 15.09.2008 року, та оскільки існує прострочене грошове зобов`язання, позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача пені і 3 % річних від простроченої суми за останні 3 роки, на підставі ст. 625 ЦК України. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 22.10.2019 року, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, становить 145 471,59 грн., з яких: нараховані 3% річних - 29 628,28 грн. за період з 15.11.2018 по 22.10.2019 р., нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 115 843,59 грн. за період з 21.10.2018 по 22.10.2019 року. Як пеня так і 3% річних нараховані на тіло кредиту в сумі 328896,33 грн. До матеріалів справи приєднаний розрахунок боргу 3 % з урахуванням подвійної ставки НБУ (а.с.14,15). Представник відповідача заперечуючи позов, суду пояснила, що позивач безпідставно нарахував борг, оскільки з відповідача за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 21.02.2011 року було стягнуто на користь першого кредитора заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 197 523,41 грн. В подальшому було відкрито виконавче провадження з виконання цього рішення суду і в процесі виконання відповідач передав банку автомобіль в рахунок погашення боргу, а тому відповідач вважає неправомірним нарахування будь-яких відсотків, пені новим кредитором. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Встановлено, що в порушення умов договору, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором №14-238/08-А не виконав, утворилася заборгованість, право вимоги на яку придбав позивач. Дійсно, за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 21.02.2011 року по справі № 2-1183/11 з відповідача на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було стягнено, достроково, заборгованість, яка утворилася станом на 27.07.2010 року в сумі 197 523,41 грн. Вказане рішення суду не виконано. Сторона відповідача надала суду копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2011року за № 29811328 з виконання вказаного рішення суду, але доказів про закриття чи закінчення даного ВП суду не надано. Так само й не має доказів, що наразі, дане ВП перебуває на виконанні. Відповідач не надав жодного доказу в підтвердження того, що його борг перед ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» був погашений. Дійсно, відповідачем було 30.03.2011 року передано в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в рахунок погашення боргу автомобіль (а.с.78), однак вже після передачі авто, 11.11.2011 року за заявою ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», як стягувача, було відкрито ВП № 29811328 на виконання рішення суду (а.с.77). Розмір боргу, що підлягав до стягнення з відповідача в примусовому порядку було стягувачем зменшено. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник відповідача зазначає, що існування рішення суду про стягнення боргу з [PERSON] на користь першого кредитора, вказує на те, що позивач не набув право вимоги за кредитним договором №14-238/08-А, оскільки відбулося вже стягнення. Дана позиція сторони відповідача є хибною, оскільки рішенням суду від 21.02.2011 року по справі № 2-1183/11 не припинено кредитні правовідносини між банком та позичальником, не припинило дію самого кредитного договору. Первісний кредитор в 2010 році скористався своїм правом на дострокове стягнення з позичальника коштів в судовому порядку, але наведене не позбавило його права відступити своє право вимоги до боржника [PERSON] в 2018 році. Крім того, як було встановлено судом, позивач ставить вимогу про стягнення сум згідно ст. 625 ЦК України, а не боргу по тілу кредиту, процентів, комісії пені за умовами кредитного договору №14-238/08-А. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 2-1183/11 з [PERSON] було стягнуто 21.02.2011року заборгованість, яка утворилася станом на 27.07.2010 р. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, новий кредитор ТОВ «Вердикт капітал» провів нарахування сум згідно ст. 625 ЦК України на залишок по тілу кредиту, тобто із суми боргу 328 896 грн. 33 коп. Позивач не ставить вимогу про стягнення з відповідача самої суми залишку по тілу кредиту, відсотків, комісії та пені, що випливало з умов кредитного договору №14-238/08-А . Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. За ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 22.10.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 145471,59 грн. /3% річних - 29628 грн. і пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 115843,59 грн./ Нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Це спосіб захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Отже, суд відхиляє твердження представника відповідача, що задоволення позовних вимог в даній справі призведе до подвійного стягнення з [PERSON] на користь різних кредиторів заборгованості за кредитним договором №14-238/08-А, оскільки нарахування та борг, що був стягнутий в судовому порядку з відповідача на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» має інші складові, період (станом на 27.07.2010 р.) і підстави нарахувань, а даний позов стосується, лише, нарахувань сум згідно ст. 625 ЦК України, за період з 15.11.2018 року по 22.10.2019 року. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судових витрат по справі 2182,07 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 253,261,526, 530, 536, 512,514,610-612, 614-615, 625, 629,1054 ЦК України та

Outcome: approved