Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи свої вимоги, тим, що їй [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS], на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.08.2010 року, яке набрала законної чинності 13.08.2010 року. Даний житловий будинок обслуговує земельна ділянка, площею 634,39 кв.м., яка на праві особистої власності належить відповідачу по справі, [PERSON], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 990118 від 12.01.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування за № 010926200017. Кадастровий номер земельної ділянки 2310700000.01.034.0108. Цільове призначення даної земельної ділянки - присадибна ділянка. Позивач зазначає, що не має можливості оформити на цю земельну ділянку право власності на своє ім'я, оскільки відповідач по справі, [PERSON] не дає на це свою згоду у добровільно порядку. Без визнання права власності на земельну ділянку, площею 634,39 кв. м., яка обслуговує даний будинок, позивач не має можливості належним чином користуватися та розпоряджатися належним їй майном, тобто житловим будинком [ADDRESS], що суттєво порушує її законні права та інтереси, як власника вищевказаного житлового будинку. Тому позивач вимагає визнати за нею право власності на вищезгадану земельну ділянку у судовому порядку, оскільки у відповідності до вимог ст. 377 ч.1 ЦК України до особи, що придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій його розміщено, без зміні її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. У судовому засіданні позивач та її представник на полягали на задоволенні позовних вимог, та просили суду задовольнити їх у повному обсязі, та не заперечували проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. До Мелітопольського міськрайонного суду повернувся конверт з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресата не було дома. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене позивачу належним чином. Через неявку відповідача [PERSON] у судове засідання з невідомих причин, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачу по справі, [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS], на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.08.2010 року, яке набрала законної чинності 13.08.2010 року, про що свідчить копія витягу про державну реєстрацію прав, (а.с.11) та копія технічного паспорту, (а.с.12-16). Житловий будинок [ADDRESS] обслуговує земельна ділянка, площею 634,39 кв.м., яка на праві особистої власності належить відповідачу по справі, [PERSON], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 990118 від 12.01.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування за № 010926200017. Кадастровий номер земельної ділянки 2310700000.01.034.0108. Цільове призначення даної земельної ділянки - присадибна ділянка. Вартість земельної ділянки по [ADDRESS] складає 67727,48 грн., що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за №4558 від 27 травня2014 року, виданим Управлінням Дерземагенства у Мелітопольському районі, Запорізької області, (а.с.19) [PERSON] не дає згоди на оформлення права власності на вищезгадану земельну ділянку на ім'я [PERSON]. Без визнання права власності на земельну ділянку, площею 634,39 кв. м., яка обслуговує даний будинок, позивач не має можливості належним чином користуватися та розпоряджатися належним їй майном, тобто житловим будинком [ADDRESS], що суттєво порушує її законні права та інтереси, як власника вищевказаного житлового будинку. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Відповідно до вимог ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Таке право набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Правила ч.1 ст. 120 ЗК України визначають, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що перебувають у власності або користуванні іншої особи, припиняється право власності, або право користування земельною ділянкою, на якій розташовано ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, які розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку, або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до п. г п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 01.01.2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника відповідно до ст. 377 ЦК і ст. 120 ЗК в редакції ЗУ від 05.11.2009 року. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та витрати, пов'язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, згідно положень вказаної статті, належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Таким чином, у відповідності до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судових витрат у сумі 677 гривень 27 копійок, оскільки позивачем ці витрати належним чином підтверджені документально (а.с.1). На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved