Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до Кельменецького районного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: Визнати недійсним договір купівлі - продажу частини будинку спеціаліста [ADDRESS] від 31.07.2014 року, укладеного між ТзОВ «Т.Г.Шевченка» та громадянином [PERSON] [INFO]. · Зобов'язати [PERSON] повернути частину будинку спеціаліста [ADDRESS] ТзОВ «Шевченка», а позивачу повернути відповідачу сплачені ним кошти в розмірі 3200 грн. · Стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 244 грн. Позов заявлений з тих підстав, що спірний договір не посвідчений нотаріально, відповідно він є нікчемний . Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю. Представник позивача [PERSON] пояснила, що позов він підтримує повністю з тих підстав, які, зазначені в позові. Спірна квартира належить ТзОВ «Т.Г.Шевченка» згідно балансу та інвентаризації. Свідоцтво про право власності на дану квартиру відсутнє.На момент укладення спірного договору в квартирі ніхто не проживав. Відповідач [PERSON] пояснив, що він 17 років працював в колгоспі і коли дізнався, що в його будинку продається квартира, то вирішив її придбати. В цій квартирі 16 років ніхто не проживав. Представник позивача продав йому квартиру за 3200 гривень і він підписав акт прийому передачі квартири. приблизно з 1991 по 1999 рік в даній квартирі проживала [PERSON] До 1997 року вона проживала тут із своїм чоловіком. Представник третьої особи [PERSON] пояснив суду, що він підтримує позов повністю, так як спірний договір дійсно є нікчемним. Судом були досліджені такі інші докази: копія договору купівлі - продажу частини будинку спеціаліста [ADDRESS] від 31.07.2014 року, копія квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 31.07.2014 року, копія акту прийому - передачі майна від 31.07.2014 року. Судом встановлено, що 31.07.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Г.Шевченка» та громадянином [PERSON] був підписаний договір купівлі - продажу частини будинку спеціаліста [ADDRESS]. Даний договір нотаріально не посвідчений. На виконання даного договору позивач передав відповідачу частину будинку спеціаліста [ADDRESS], що підтверджується актом прийому - передачі майна від 31.07.2014 року( а.с.4-5), а відповідач [PERSON] сплатив позивачу 3200 гривень на виконання вказаного вище договору купівлі - продажу, що стверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 31.07.2014 року. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 1 ст. 657 ЦК України передбачено, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, договір купівлі - продажу частини будинку спеціаліста [ADDRESS] від 31.07.2014 року, укладеного між ТзОВ «Т.Г.Шевченка» та відповідачем [PERSON] є нікчемним. Отже, між сторонами склалися зобов'язання з приводу укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. В п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року вказано, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. В п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року вказано, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Крім того, відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що спірний договір нотаріально посвідчений. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Г.Шевченка», поданий ліквідатором [PERSON] до [PERSON] про визнання нікчемним договору купівлі - продажу частини будинку спеціаліста [ADDRESS] від 31.07.2014 року, укладеного між ТзОВ «Т.Г.Шевченка» та громадянином [PERSON] підлягає задоволенню повністю і слід: визнати нікчемним договір купівлі - продажу частини будинку спеціаліста [ADDRESS] від 31.07.2014 року, укладеного між ТзОВ «Т.Г.Шевченка» та громадянином [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Т.Г.Шевченка» частини будинку спеціаліста [ADDRESS]; зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Т.Г.Шевченка» повернути [PERSON] 3200 гривень, сплачених ним за частини будинку спеціаліста [ADDRESS]. Суд також вважає, що з відповідача - на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору На підставі ч. 4 ст. 203, ст. 215, ст. 216, 657, Цивільного кодексу України,

Outcome: approved