Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача про зняття арешту, на обґрунтування якого зазначив, що є сином та спадкоємцем всього майна [PERSON] , яка є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Під час вчинення нотаріальної дії, позивачу стало відомо про те, що 23.09.2004 року, державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори, було внесено запис про арешт нерухомого майна, а саме: об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , підставою обтяження є постанова б/н, 24.05.2004, Державна виконавча служба, Обухів РУЮ, власник: [PERSON] . Позивач звернувся з проханням про зняття арешту з майна в зв`язку з тим, що арешт накладено безпідставно, вказаний будинок ніколи не належав [PERSON] . Проте йому було відмовлено в знятті арешту, оскільки виконавче провадження відносно знищено. З огляду на викладені обставини просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача. Також просив не розглядати вимогу про визнання неправомірною відмови Обухівського міськрайонний ВДВС ЦМУЮ (м. Київ) щодо скасування арешту з майна та з пункту другого прохальної частини позовної заяви виключити: «зобов`язати Обухівський міськрайонний ВДВС ЦМУЮ (м. Київ)», в іншій частині позов підтримує т просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив, заяв, клопотань не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань суду не надав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягаютьчастковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.05.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22724007. 01 квітня 2020 року [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 237872350, на будинок за адресою [ADDRESS] , накладено обтяження, тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1324652, зареєстровано: 23.09.2004 року реєстратором: Українська міська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова б/н, 24.05.2004, Державна виконавча служба, Обухів РУЮ, об`єкт обтяження: невизначено, усе нерухоме майно, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] . 17.05.2021 року позивач через свого представника звернувся із заявою до Обухівського ВДВС про зняття арешту з майна. Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовлено у знятті арешту у зв`язку з тим, що відомості про накладення арешту на майно громадянки [PERSON] відсутні, так як матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються , тому було рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В порушення вказаних вимог закону, при закінченні виконавчого провадження, арешт і заборона відчуження, накладений на майно [PERSON] державним виконавцем не знято. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений будинок за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачу своїх прав на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення позову. Стосовно заявлених вимог про розподіл понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд також вважає за можливе їх задовольнити частково. Позивач у позовній заяві на виконання положень п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляв суд про те, що орієнтовний розмір судових витрат по даній справі складає 21816,00 грн., з яких 20000,00 гривень - витрати на професійну правничу допомогу, а 1816,00 грн. - судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на задоволення позову [PERSON] на відповідача слід покласти судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816,00 гривень. Крім того, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до складу судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок визначення та розподілу судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою передбачений ст.ст. 137, 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження факту понесених судових витрат представником позивача надано до матеріалів справи копію договору № 1912/20 від 19.12.2020, копію додаткової угоди № 1 від 19.12.2020 до Договору № 1912/20, копію меморіального ордеру № @2PL467298 на суму 20000,00 грн., копію звіту про надані послуги від 03.06.2021 та копію акту надання послуг № 0306/21 від 03.06.2021. Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 від 19.12.2020 до договору № 1912/20, сторони погодили, що вартість послуг виконавця, передбачених п. 1 даної додаткової угоди, становить 20000,00 грн. Отже, сума гонорару адвоката є фіксованою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення судом рішення на користь Клієнта, а тому ці обставини не впливають на вартість наданої професійної правничої допомоги та, відповідно, на розмір судових витрат. Такий порядок визначення гонорару узгоджується з вимогами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка передбачає можливість встановлення фіксованої суми гонорару, що обчислюється з урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, поведінку відповідача, суд приходить до висновку, що відшкодування витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, у розмірі, співмірному з позовними вимогами, а також підтверджене описом виконаних робіт, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial