Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником будинковолодіння по вул. Василишина, 19 в с. Добровляни Калуського району. Дане будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0997 га, для ОБЖБ в с. Добровляни Калуського району, яка межує із земельними ділянками [PERSON] ( згідно експлікації земельних угідь від точки А до точки Г) та [PERSON] (згідно експлікації земельних угідь від точки Б до точки В). Земельна ділянка, на який знаходиться його будинковолодіння, станом на 1967р., перебувала у користуванні його тітки [PERSON], як присадибна ділянка. Рішенням виконкому Підмихайлівської сільської ради № 8 від 29.05.1967р. було вирішено погодитись із рішенням загальних зборів колгоспників та виділити 0,12 га під будівництво індивідуального житлового будинку На підставі даного рішення 20.03.1968р. [PERSON] було здійснено відвід в натурі земельної ділянки. З цього часу власне і було закріплено спірний «підїзд» (а не дорога, проїзд чи ще щось) за тіткою, що відповідно було відображено в плані відводу земельної ділянки під будівництво. Рішенням [PERSON] сільської ради № 13-18/2013 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельних ділянок» позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки у власність. На підставі даного рішення [PERSON] було виготовлено проект відводу земельної ділянки, та одним із документів проекту відводу є експлікація земельних угідь, відповідно до якої на даний час площа земельної ділянки під будинковолодінням (включаючи із спірним підїздом) становить 0,0997 га, тобто на 0,0203 га менше, ніж було виділено в 1967р. Десь у 80-тих роках сусід ([PERSON]) збудував на своєму подвірї гараж, однак збудував його без відповідної технічної документації та дозволів, з порушенням п. 3.30 ДБН (що встановлено рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.06.2013р.), та ворота в гараж зробив в сторону підїзду [PERSON] В 1985р. головою колгоспного двору став батько [PERSON] Оскільки деревяні ворота на початку підїзду через десятиліття прийшли в непридатний стан, то батьком було замовлено та встановлено на місці деревяних воріт металічні. Власне після цього між сімєю [PERSON] та сімєю [PERSON] почали виникати конфлікти з приводу «підїзду». [PERSON] ,заручившись підтримкою з боку сільської ради, намагалась будь-яким чином забрати в позивача частину земельної ділянки та перевести її у землі загального користування. Зокрема [PERSON] сільською радою 02.09.2010р. було прийнято рішення № 18-25/2010 «Затвердження рішення земельної комісії», яким було частину земельної ділянки позивача визнано «громадським провулком». Однак згодом сама ж сільська рада своїм рішенням від 16.12.2010р. № 11-2/2010 «Про відміну рішення [PERSON] сільської ради» відмінила попереднє рішення. Те, що статус спірної земельної ділянки встановлений чітко та однозначно земельна ділянка [PERSON], а не землі загального користування, підтверджується також рішеннями Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.06.2013р., Калуського міськрайонного суду від 09.02.2015р., Калуського міськрайонного суду від 09.03.2017р., Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.06.2017р. Однак, [PERSON] ніяк не може змиритись із таким станом справ, і тому для продовження існування конфлікту між ними з приводу частини земельної ділянки [PERSON], вирішила іншим способом змінити статус спірної землі. А саме, маючи дозвіл сільської ради на отримання у власність своєї земельної ділянки, виготовила технічну документацію по відводу землі, та внесла завідомо недостовірні дані в технічну документацію, а саме вказавши в плані своєї земельної ділянки дані про те, що від точки «Б» до точки «В» землі загального користування (проїзд), а не землі [PERSON] Після цього [PERSON] подала цю технічну документацію на затвердження сесії сільської ради, і рішенням [PERSON] сільської ради від 29.09.2017р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою» було затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо передання у приватну власність земельної ділянки. Потім [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку. І відповідно, як в технічній документації, так вже і в правовстановлюючих документах [PERSON] частина земельної ділянки [PERSON] вже зазначена, як землі загального користування (проїзд). За таких обставин позивач змушений звернутися до суду та просить визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Калуського району від 29.09.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою» та скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2622881901:01:001:0302. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Наголосили, що рішенням [PERSON] сільської ради Калуського району від 29.09.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою» затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою, при цьому у плані земельної ділянки, яка передана [PERSON] у приватну власність, зазначено, що вона межує від точки «Б» до точки «В» із землями загального користування (проїзд). Натомість вказана на плані земельна ділянка від точки «Б» до точки «В» не є громадським проїздом, а належить [PERSON], що вже було неодноразово підтверджено, як рішеннями Калуського міськрайонного суду, так і Апеляційного суду Івано-Франківської області. Тому просять позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що рішення [PERSON] сільської ради Калуського району від 29.09.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою» є законним, оскільки земельна ділянка [PERSON] межує саме із земельною ділянкою, яка має статус громадського заїзду. Покликання позивача, що даний заїзд перебуває виключно у його користуванні не заслуговують на увагу, адже спірна земельна ділянка є землею загального користування. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що спірна земельна ділянка насправді є громадським заїздом. Так, рішенням [PERSON] сільської ради від 02.09.2010 року вирішено визнати провулок між господарствами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] громадським. Проте 16.12.2010 року [PERSON] сільською радою у звязку із зміною сільського голови було прийнято незаконне рішення, яким рішення сільської ради від 02.09.2010 року скасоване. Наголосив, що вказана земельна ділянка належить територіальній громаді с.Добровляни. А тому на плані земельної ділянки, яка надана [PERSON], цілком правомірно вказано, що вона межує із землями загального користування. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, таким чином, з'ясувавши фактичні її обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначено одним із принципів здійснення місцевого самоврядування в Україні - принцип законності. Також\~\~згідно\~ст. 24 вказаного Закону України\~органи місцевого самоврядування діють лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, передбачені\~Конституцією України\~і законами України та керуються у своїй діяльності\~Конституцією\~та законами України актами Президента України, КМ України.\~\~Як вбачається із змісту ст. ст.\~2,\~4,\~10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві ради, як представницькі органи територіальних громад, діють від імені та в інтересах відповідних територіальних громад. \~\~ Відповідно до\~ст. 12 Земельного кодексу України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад: б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~кодексу: в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього\~кодексу. Такі ж повноваження визначені і\~ ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої до виключної компетенції сільської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин на пленарному засіданні ради. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Судом встановлено, що рішенням [PERSON] сільської ради від 29.09.2017р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою» було затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо передання у приватну власність земельної ділянки по вул.Василишина,17 в с.Добровляни Калуського району (а.с.35). Згідно витягу з Державного земельного кадастру, а саме на кадастровому плану земельної ділянки, кадастровий номер 2622881901:01:001:0302 (а.с.37-39), вказано, що земельна ділянка, яка надана [PERSON], межує від точки «Б» до точки «В» із землями загального користування (проїзд). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.09.2010 року, виданого [PERSON] сільською радою (а.с.9) домоволодіння в с.Добровляни по вул.Василишина,19 Калуського району належить [PERSON] на праві приватної власності. Дане будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0997 га для обслуговування житлового будинку в с. Добровляни Калуського району, яка межує із земельними ділянками [PERSON] (від точки А до точки Г) та [PERSON] (від точки Б до точки В) (а.с.13). Згідно копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON], яка є сусідом та межівником з позивачем, від точки «А» до точки «Б» - знаходяться землі [PERSON] (фактично [PERSON]В.), від точки «Б» до точки «В» - землі [PERSON], тобто померлого батька [PERSON] (а.с.20). Із сумісного аналізу плану даних земельних ділянок видно, що спірна земельна ділянка, яка на кадастровому плані земельної ділянки [PERSON] вказана, як «землі загального користування (проїзд)» фактично перебуває у користуванні позивача. Законність користування позивачем спірною земельною ділянкою по вул.Василишина,19 в с.Добровляни підтверджується витягом з рішення виконкому Підмихайлівської сільської ради депутатів трудящих Калуського району Івано-Франківської області УРСР від 29.05.1967 року №8 (а.с.14), а також протоколом №8 засідання виконавчого комітету Підмихайлівської сільської ради депутатів трудящих Калуського району Івано-Франківської області УРСР від 29.05.1967 року (а.с.62-66). Відповідно до вказаного рішення Підмихайлівської сільської ради депутатів трудящих Калуського району Івано-Франківської області УРСР від 29.05.1967 року №8 [PERSON] (спадкоємцем якої є позивач) виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в с.Добровляни Калуського району за рахунок присадибних земель, що знаходились в її користуванні в кількості 0,12 га. Рішенням [PERSON] сільської ради від 16.12.2010р. № 11-2/2010 «Про відміну рішення [PERSON] сільської ради» (а.с.18) рішення [PERSON] сільської ради № 18-25/2010 від 02.09.2010р. (а.с.17), яким було визнано провулок між господарствами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] громадським - скасовано. Крім того, відповідно до листа за підписом сільського голови [PERSON] від 08.05.2012 року (а.с.21 згідно генерального плану забудови населеного пункту с.Добровляни від 1985 року підїзд до господарства [PERSON] зображений як підїзд із вул.Василишина; протягом 2005-2010 років рішення про визнання даного підїзду громадським не приймалося (а.с.21). Також рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.06.2013 року (а.с.22-24) було встановлено, що будинок по вул.Василишина,19 в с.Добровляни знаходиться на земельній ділянці, яка була виділена тітці позивача [PERSON] відповідно до діючого на той час земельного законодавства згідно акту відводу та закріплення меж присадибної ділянки від 20.03.1968 року та рішення Підмихайлівської сільради від 29.05.1967 року №8, відповідно до яких даний заїзд входить в межі виділеної земельної ділянки, який іде з центральної частини вул. Василишина до домоволодіння позивача і загороджений дерев'яною брамою з 1967 року, яку в 2006 році він поміняв на металеву. Крім того, згідно генерального плану забудови даного населеного пункту від 1985 року даний заїзд числиться як під'їзд до господарства тільки позивача і протягом 2005-2010 років рішення про визнання даного заїзду громадським не приймалося (а.с.22-24). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.02.2015 року, в межах розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні гаражем, шляхом зняття незаконно встановленої брами, підтверджено, що спірна земельна ділянка є виключно заїздом до господарства [PERSON] та входить в межі земельної ділянки, наданої [PERSON] для будівництва та обслуговування його будинковолодіння, а тому відповідно не є дорогою чи заїздом загального користування (а.с.25). Також рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.03.2017 року (а.с.26-29) та рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.06.2017 року (а.с.30-34) додатково підтверджено, що спірна земельна ділянка перебуває у виключному користуванні позивача. Ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка, яка на кадастровому плану земельної ділянки, що надана [PERSON], позначена від точки «Б» до точки «В» як «землі загального користування (проїзд)», входить в межі земельної ділянки, що надана [PERSON] За таких обставин затверджена технічна документація на земельну ділянку по вул.Василишина,17 в с.Добровляни Калуського району не відповідає вимогам закону, по суті змінює статус земельної ділянки, якою законно користується позивач. Відповідно до\~ст.152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до\~ст.155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення [PERSON] сільської ради Калуського району від 29.09.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою» ухвалене з порушенням норм чинного законодавства, а тому його слід визнати незаконним та скасувати. Відповідно до ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, в свою чергу, слід скасувати і реєстрацію права власності на земельну ділянку в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2622881901:01:001:0302, яка здійснена на підставі вказаного рішення [PERSON] сільської ради. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.А тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 640,00 грн. сплаченого судового збору з кожного. На підставі викладеного, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 116, 152,155 ЗК України та

Outcome: approved