Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він 16.08.2005 року у Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 426 зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, у нас з дружиною різні погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, що призвело до втрати почуттів кохання і взаємоповаги між ними, з цього приводу виникали постійні сварки. Більше восьми років вони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинені, спільний сімейний бюджет відсутній, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливо. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання, не з`явилася, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавала. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував позивач. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.08.2005 року у Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 426. За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.08.2005 року у Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 426. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливо, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved