Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що з 06.09.2003 року по 25.10.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виконує покладених на неї батьківських обов`язків, не цікавиться дитиною. Сини постійно мешкають з Позивачем та перебувають на його утриманні. Оскільки відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні дітей, не піклується про їх фізичний стан і духовний розвиток та не спілкується взагалі, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх синів. У зв`язку із необхідністю здійснення додаткових витрат на навчання [PERSON] у спортивній школі, позивач просить стягнути з відповідачки додаткові витрати у розмірі 29945 грн. Стягнути на користь позивача з відповідача понесені судові витрати у розмірі 768,4 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином була сповіщена. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був сповіщений, надіслав до суду заяву про розгляд справи з його відсутністю. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили ті факти, що діти постійно мешкають з Позивачем та перебувають на його утриманні, а Відповідач ухиляється від участі у вихованні дітей, з ними не спілкується, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року по 25.10.2012 року. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 27.02.2006 року; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 28.08.2007 року. На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/5728/14-ц від 17.06.2014 року з відповідачки примусово стягуються аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі від 25.02.2019 було визначено місце проживання дітей з позивачем, за адресою: [ADDRESS] . Діти проживають однією сім`єю разом з позивачем та його другою дружиною - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на матеріальному забезпеченні позивача. Згідно Акту Обстеження житлово-побутових умов проживання Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради від 12.03.2018 року, для життя та розвитку дітей створено всі належні умови. Згідно Висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав від 16.09.2019 року, комісія вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до Довідки Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради №118 від 02.09.2019 року, [PERSON] та [PERSON] не мають бажання підтримувати стосунки з відповідачем через те, що вона не приймає участі в їх житті, розвитку та вихованні, психологічних перешкод для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей немає. У 2019-2010 навчальних роках [PERSON] був прийнятий на навчання до Середньої спортивної школи Tr.SPN 104, м. Кошице, в Словакії. На навчання [PERSON] позивач поніс витрати у розмірі 2000 євро, що за курсом НБУ на 03.06.2019 року (один євро дорівнює 29,94567 гривень) складає еквівалент 59 891,34 грн. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу 25.10.2012 року відповідач не вживала дій, спрямованих на виховання та утримання своїх синів. Відповідач ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклувалася про їх фізичний і духовний розвиток, з неї у примусовому порядку стягувалися аліменти. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дитини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дітей є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved