Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі - 13390,70 грн. та судовий збір в сумі 1218 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем в позові зазначено наступне. 25.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач (Банк) надавав, а відповідач отримував кошти у сумі 7030 грн. на споживчі цілі. Умовою надання такого кредиту була вимога про його погашення Позичальником у строк, визначений умовами вищевказаної угоди, у разі непогашення у вказаний строк - майнова відповідальність, визначена Договором. Відповідач у строк, вказаний у даній угоді, умови Договору б/н від 25.02.2008 року у повному обсязі не виконав, станом на час розгляду справи у суді наявна заборгованість в сумі 13390,70 грн., крім того, підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору позивачем в сумі 1218,00 грн. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом та судових витрат - підлягають задоволенню. Позивач в судове засідання, призначене на 05.11.2015 року свого представника не направив, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи, до суду надав заяву, у якій просив слухати справу без участі його представника та проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 04) Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, наявність заборгованості визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є юридичною особою, що підтверджується копією довідки з ЄДРПОУ (а.с. 23) та має банківську ліцензію НБУ України за № 22 про право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 23). Згідно зі статутом Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», вказана фінансова установа є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 24). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що 25.02.2008 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про надання банківського кредиту, на реалізацію якої 25.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на відкритий банківський рахунок, а позичальник зобов'язується погасити кредит в порядку та у строки, визначені умовами укладеного Договору (а.с. 13-19). Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до п.п. 3.4. Рішення Конституційного суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За таких умов, суд приходить до висновку, що кредитний договір б/н від 25.02.2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] є договором про надання споживчого кредиту. Сума кредиту у розмірі 7030 грн., була перерахована на картковий рахунок [NUMBER]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 527 України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає iз суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до cт. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З Кредитного договору б/н від 25.02.2008 року судом встановлено, що його погашення Позичальником, мало відбутись у встановлений сторонами угоди строк. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Між тим відповідач, в порушення умов договору, зобов'язання за кредитним договором за поточними платежами не виконав, в зв'язку з чим, станом на станом на 30.06.2015 року, утворилась заборгованість за кредитом в сумі 13390,70 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 9-11). Згідно з практикою Суду концепція «майна» не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява № 42527/98, п. 83, ЕСПЛ 2001-VIII). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, враховуючи, що позивач та відповідач перебували у договірних відносинах, а відповідач, в порушення вимог кредитного договору, взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором б/н від 25.02.2008 року належним чином не виконав, тобто порушив права позивача на ефективне володіння правом на власність, цивільний позов про стягнення з відповідача суми заборгованості за вищевказаним договором, підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з чим відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218.00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved