Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів нараховані проценти згідно з п. 2.3. Договору кредиту за період з 21.07.2016 по 19.06.2019 року у розмірі 12 054, 42 гривень, інфляційні витрати за період з вересня 2016 по травень 2019 у розмірі 2 256,02 гривень, а всього 14 310, 44 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10 липня 2007 року між КС «Хортиця» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №90, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 5 670, 00 гривень на засадах строковості, платності та забезпеченості. Після укладення Договору кредиту №90 від 10.07.2007 [PERSON] змінила своє прізвище на Полянська. Зазначений договір кредиту забезпечено договором поруки укладеним 10.07.2007 між позивачем та [PERSON] . З огляду на невиконання своїх зобов`язань за договором, позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду. 25.12.2014 року Оріхівським районним судом Запорізької області було ухвалене рішення, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 489, 72 гривень, в тому числі суму боргу за тілом кредиту у розмірі 5 670, 00 гривень. Також, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2016 з відповідачів було стягнуто проценти згідно з п. 2.3 Договору кредиту у розмірі 12 417, 30 гривень, інфляційні втрати у розмірі 5 119, 60 гривень, які були нараховані станом на 20.07.2016. Зазначені рішення судів набрали законної сили 06.01.2015 та 07.11.2016, відповідно, проте відповідачі ні в добровільному, ні в примусовому порядку, обов`язок зі сплати грошової суми, покладений на них рішенням суду, в повному обсязі не виконали. Внаслідок невиконання відповідачами зобов`язань, позивачем за період з 21.07.2016 року по 19.06.20109 року нараховано проценти згідно п.2.3 договору кредиту у розмірі 12054,42 грн. та інфляційні витрати в розмірі 2256,02грн., а всього 14 310,44 грн. Тому просив суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідачів у солідарному порядку 14 310,44 грн. Ухвалою суду від 19.07.2019 року відкрито провадження по справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначив, що рішення судів не виконані та встановлені в Договорі проценти за невиконання не є пенею, тому заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, яку обґрунтував тим, що правова природа додаткових процентів у розмірі 0,2% відповідає визначенню неустойки і законом передбачена спеціальна позовна давність, а саме скорочена, строком в один рік. Тому просить застосувати до позовних вимог спеціальний строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, в зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 10 липня 2007 року між КС «Хортиця» та [PERSON] було укладено договір кредиту №90, згідно умов якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 5 670, 00 гривень на строк до 10.01.2008 року зі сплатою 0,1479% за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.3 вказаного договору, встановлено, що у випадку несвоєчасної виплати передбачених цим договором сум, кредитор має право отримати від позичальника додаткові проценти у розмірі 0,2 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Зазначений договір кредиту забезпечений договором поруки укладеним 10.07.2007 між позивачем та [PERSON] .. Після укладення Договору кредиту №90 від 10.07.2007 відповідач [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені сері [NUMBER] від 14.01.2012. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.12.2014 по справі №323/3680/14-ц, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягнути в солідарному порядку з заборгованість по кредитному договору від 10.07.2007 року в сумі 19 489, 72 грн. та судові витрати в сумі 273, 95 грн., а всього стягнути 19 763, 67 гривень. Також, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2016 з відповідачів було стягнуто проценти згідно з п. 2.3 Договору кредиту у розмірі 12 417, 30 гривень, інфляційні втрати у розмірі 5 119, 60 гривень, які були нараховані станом на 20.07.2016. Зазначені рішення судів набрали законної сили 06.01.2015 та 07.11.2016, відповідно. На теперішній час рішення суду не виконано. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Виходячи зі змісту ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 2.3. Договору кредиту № 90 від 10.07.2007, у випадку несвоєчасної виплати передбачених цим договором сум, Кредитор має право отримати від Позичальника додаткові проценти у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Проценти згідно до п.2.3 договору кредиту за період з 21.07.2016 року по 19.06.2019 року складають 12 054,42 грн., що підтверджується розрахунком. Тобто, з аналізу вищевказаних положень, вбачається, що стягнення вказаних процентів та інфляційних втрат не можна віднести до категорії неустойки, так як відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України, в Договорі встановлено розмір відсотків, які підлягають стягненню в разі невиконання зобов`язань, тому до даної категорії не можна застосувати скорочені строки позовної давності Вирішуючи позовні вимоги до поручителя [PERSON] суд виходить з наступного. Зокрема, у відповідності до вимог ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником. Так, згідно ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Відповідно до п.1.1 договору поруки від 10.07.2007 року поручитель зобов`язується відповідати перед кредитною спілкою по зобов`язанням члена КС [PERSON] за повернення грошового кредиту, отриманого в КС згідно договору кредиту №90 від 10.07.2007 року. Відповідальність поручителя настає в разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов`язків згідно договору кредиту №90 від 10.07.2007 року (п.1.2 договору поруки). Поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями перед КС. При цьому поручитель відповідає за повернення кредиту, сплату відсотків, пені, а також покриття збитків КС, що виникли у КС як слідство невиконання позичальником своїх зобов`язань. (п.1.3 договору поруки). Договором поруки від 10.07.2007 визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а саме, згідно п. 2.1. порука припиняється у разі повного погашення заборгованості самим позичальником або його поручителем. Оскільки відповідачі свої зобов`язання за договором кредиту та договором поруки належним чином не виконали, заборгованість не погашена, рішення судів не виконані ні у добровільному , ні у примусовому порядку, вищенаведене дає суду підстави дійти до висновку, що звернення позивача з позовом до поручителя [PERSON] здійснене в межах Договору поруки, що є підставою для задоволення позовних вимог до поручителя [PERSON] , оскільки порука не є припиненою. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов слід задовольнити. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved