Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 13.10.2013 року, близько 12-50 г., на вул.Шмідта в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.11.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП та накладено штраф в сумі 400 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський Страховий Дім» згідно полісу №АЕ/0005055 від 17.11.2012 року. 04.02.2014 року він звернувся до страхової компанії з письмовим повідомленням про обставини дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. Також в цей день вони підписали лист-узгодження розміру страхового відшкодування в сумі 40853 грн. 15 коп. У передбачений законом строк до 04.05.2014 року страхова компанія виплату страхового відшкодування йому не здійснила. В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 44123 грн. 64 коп., що складаються з узгодженого розміру страхового відшкодування в сумі 40853 грн. 15 коп., пені та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 05.05.2014 року по 01.09.2014 року в сумі 2867 грн. 56 коп. та 402 грн. 93 коп., відповідно. Також зазначив, що внаслідок винних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінує в сумі 5000 грн. та також просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача зазначив про підтримання останнім позовних вимог в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» в судове засідання не з'явився. В наданому відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без його участі, зазначивши про часткове визнання позову відповідачем на суму 41944 грн. 43 коп., в частині стягнення страхової виплати в сумі 40853 грн. 15 коп. та пені за період з 25.07.2014 року по 01.09.2014 року в сумі 1091 грн. 28 коп. В частині стягнення пені за період до 25.07.2014 року та моральної шкоди в задоволенні позову просив відмовити. [PERSON], який в судовому засіданні 16.01.2015 року ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати та з занесенням до журналу судового засідання, за клопотанням представника позивача у відповідності до ст.ст.33,35,36 ЦПК України, був виключений зі складу відповідачів та залучений до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, в судове засідання повторно не з'явився, не повідомивши про причини своєї неявки. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені у відзиві представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.10.2013 року, близько 12-50 г., на вул.Шмідта в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.11.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 400 грн. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 13.10.2013 року, внаслідок якої було завдано механічні пошкодження автомобілю [NUMBER], власником якого є позивач. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський Страховий Дім» згідно полісу №АЕ/0005055 від 17.11.2012 року. 04.02.2014 року позивач звернувся до страхової компанії з письмовим повідомленням про обставини дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується відповідними копіями повідомлення та заяви, наданих позивачем до позову. Також 04.02.2014 року між позивачем та відповідачем було узгоджено суму страхового відшкодування в розмірі 40853 грн. 15 коп., що не заперечувалось відповідачем, згідно відзиву на позовну заяву. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.п.22.1-22.2 ст.22 закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. У відзиві представника відповідача на позовну заяву, останній заперечував проти стягнення пені за період з 05.05.2014 року, посилаючись на те, що заява про виплату страхового відшкодування була подана позивачем з пропуском строку, встановленого ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на 82 дня та, в зв'язку з цим, зазначаючи, що граничний строк для сплати страхового відшкодування закінчувався 25.07.2014 року. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заява про виплату страхового відшкодування були подані позивачем до страхової компанії в один день - 04.02.2014 року. Доказів іншого, стороною відповідача у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не надано. А тому, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про обов'язок відповідача у відповідності до ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» провести виплату страхового відшкодування в строк до 04.05.2014 року. Оскільки така виплата відповідачем протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування здійснена не була, позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та пені за період з 05.05.2014 року по 01.09.2014 року в сумі 2867 грн. 56 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд враховує, що після подачі позову відповідачем частково було виплачене страхове відшкодування в розмірі 24000 грн. таким чином, вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 16853 грн. 15 коп. (40853 грн. 15 коп. - 24000 грн.). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснено в п.4 постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (ст.992 ЦК). Частиною першою ст.992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Оскільки відповідач свої грошові зобов'язання, що випливають із Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та укладеного з [PERSON] договору страхування, перед позивачем своєчасно не виконав, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних за період з 05.05.2014 року по 01.09.2014 року в сумі 402 грн. 93 коп. При цьому, суд погоджується з розрахунками пені та трьох відсотків річних, наведених позивачем в своєму позові та вважає останні такими, що відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. Таким чином, всього з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти в сумі 20123 грн. 64 коп., що складаються з: невиплаченої суми страхового відшкодування за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 16853 грн. 15 коп., пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 05 травня 2014 року по 01 вересня 2014 року в сумі 2867 грн. 56 коп., трьох відсотків річних за період з 05 травня 2014 року по 01 вересня 2014 року в сумі 402 грн. 93 коп. Також в своєму позові позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн., завдану внаслідок стресу через невиконання та правовий нігілізм відповідачем своїх обов'язків щодо виплати страхового відшкодування. Разом з тим, відповідно до п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком підлягає відшкодуванню моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відшкодування моральної шкоди за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом у даних правовідносинах, не передбачено та останнім встановлено відповідальність у вигляді сплати страховиком пені. Крім того, позивачем у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не доведено належними доказами заподіяння моральної шкоди в розумінні ст.23 ЦПК України, наявності втрат немайнового характеру, факту заподіяння моральних або фізичних страждань, причинного зв'язку між винними діями відповідача та завданою шкодою, а також щодо обґрунтування розміру цієї шкоди. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю належними доказами. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 441 грн. 24 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial