Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10.08.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу з виплатою відсотків щомісячно. Позивач свої зобов'язання виконав, поклавши на депозитний рахунок грошові кошти. Загальний розмір вкладу складає 80600 доларів США. Відповідно до п. 1.1. договору банк приймає від вкладника кошти на строковий депозитний рахунок в сумі та на умовах договору на строк з 10.08.2013 р. по 30.08.2014 р., тобто до дати повернення вкладу, зі сплатою банком відсотків за зазначений період у розмірі 9,85%. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 1225060, 43 грн. Представник позивача до початку судового засідання надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, який був належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, що є в матеріалах справи, до судового засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача (відповідачів), який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: Судом встановлено, що 10.08.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Міський Комерційний Банк» укладено договір банківського вкладу №2630/46/127737 «Ваш стабільний» (а.с. 8-9). На виконання укладеного договору 13.08.2013 року позивачем [PERSON] на строковий депозитний рахунок відповідача були внесені кошти у розмірі 50000 дол. США (а.с. 10). В цей же день позивачем додатково були внесені грошові кошти в розмірі 30600 дол. США (а.с. 11). Таким чином, загальний розмір вкладу складає 80600 дол. США. Позивач своє зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідно до п. 1.1. договору банк приймає від вкладника кошти на строковий депозитний рахунок в сумі та на умовах договору на строк з 10.08.2013 р. по 30.08.2014 р., тобто до дати повернення вкладу, зі сплатою банком відсотків за зазначений період у розмірі 9,85 %. З липня 2014 р. по 30.08.2014 р. відповідач відсотки не виплачував, а від так взяті на себе зобов'язання не виконав. Позивач неодноразово звертався до банку з заявою про повернення грошових коштів (а.с. 12, 13). Однак банк надав письмову відповідь позивачу, згідно якої ПАТ «Міський Комерційний Банк» робить усе можливе для виконання своїх зобов'язань за депозитними договорами, але ситуація ускладнюється тим, що на даний момент існують певні проблеми з підкріпленням кас відділень готівкою та нестабільною політичною ситуацією в країні, що викликає панічні настрої населення щодо знаходження своїх коштів в банківських установах. У зв'язку з цим, відповідач повинен сплатити позивачу рошові кошти в розмірі 1225060,43 грн., з яких: 1166282 грн. - саму вкладу; 36443,99 грн. - нараховані, але не сплачені відсотки по 01.09.2014 р.; 22334,44 грн. - відсотки за весь час прострочення повернення вкладу, тобто з 01.09.2014 р. по 10.11.2014 р.. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Загальний порядок залучення банками України та філіями іноземних банків в Україні грошових коштів (як у національній, так і в іноземній валюті) або банківських металів від юридичних і фізичних осіб на їх поточні, вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положеннями про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ № 516 від 03 грудня 2003 року. Відповідно до п.2.4 Положення за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняли від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установленим договором. Згідно ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, як і встановлені договором. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом зобов'язання. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання відповідач має сплатити позивачу суму інфляційних втрат та три відсотки річних. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved