Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач, звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позивом до відповідачки про стягнення грошових коштів отриманих відповідачем на підставі договору позики. Як зазначено у позові, 06.03.2015 року, відповідач отримав від позивача 25 000 доларів США, та зобов'язався повернути позику до 20.03.2015 року. 20.03.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, але останній відмовив посилаючись на відсутність грошей та запропонував подовжити термін повернення коштів. У той же день відповідачем складено розписку, згідно якої подовжено термін повернення коштів позивачу до 06.04.2015 року. Однак 06.04.2015 року відповідач кошти не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, але отримував відмову, в наслідок чого був змушений звернутися до суду. У судове засідання позивачка позов підтримала у повному обсязі, на підставах викладених у позовній заяві та просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що з розписок не вбачається у якості чого передавалися кошти відповідачу та допустив, що це могло статися у якості передачі гонорару. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 06.03.2015 року [PERSON] складено розписку, згідно якої остання зобов'язалась повернути позивачу кошти у розмірі 25 000 доларів США. 20.03.2015 року, сторонами узгоджено збільшення терміну для повернення позики до 06.04.2015 року. На даний час сума боргу за розпискою не повернута позивачу. Відповідно до ст.216 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це у розписці, що ним видається. Факт знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше. В даному випадку борговий документ знаходиться у позивача, що підтверджує наявність боргу на його користь. Згідно зі ст. 376 ЦК України позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що грошеві кошти могли передаватися у якості гонорару, оскільки не надані жодні доказі існування угод між сторонами про надання будь-яких послуг. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як зазначено вище, позивачем суду у якості доказу отримання відповідачем позики та терміну її повернення надані розписки, які не заперечувалися представником відповідача. Відповідачем суду не надано жодних доказів зворотного, а факт отримання коштів не заперечувався. Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що прямо передбачено ст. 530 ЦК України, а відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума за розпискою у розмірі 585750 гривень, що еквівалентно 25\~000 доларів США по курсу Національного Банку України на 10.04.2015 року (2343,5 грн. за 100 доларів США). Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved