Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що позивачем надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де проживають відповідачі та відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , по якому станом на 01.05.2019 року заборгованість за надані послуги становить 21526 грн. 02 коп. В зв`язку з цим, оскільки відповідачі не виконують свої обов`язки щодо оплати наданих позивачем комунальних послуг, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 15883 грн. 94 коп. та три відсотки річних в сумі 2585 грн. 99 коп., а всього стягнути 39995 грн. 95 коп. Ухвалою від 19.08.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.11.2019 року позовну заяву було задоволено частково. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.2021 року заочне рішення від 12.11.2019 року було скасовано та справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В наданому відзиві на позов відповідачка [PERSON] зазначила, що з 2003 року вона не проживає за спірною адресою та фактично не споживає надані позивачем послуги. Також посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог заявлених по 01.05.2016 року та просила застосувати наслідки пропуску вказаного строку. Крім того, зазначила про неправильність розрахунку позивачем інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а також наявність підстав для застосування строків позовної давності і до цих вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в наданому відзиві також посилались на неправильність розрахунку позивачем інфляційних витрат та трьох відсотків річних та посилались на пропуск позивачем строку позовної давності, просивши застосувати наслідки пропуску такого строку. \~ \~ \~ \~В поданій до суду заяві представник позивача просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про підтримання позову. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] та її представник, а також відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у поданих відзивах. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за неодноразовими викликами до суду не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили. Враховуючи подану представником позивача заяву, неодноразову неявку без поважних причин відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223 ЦПК України, а також враховуючи, що справу було призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін та явка обов`язковою судом не визнавалась, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи за фактичної явки сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення відповідачів та представника відповідачки, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є відповідач [PERSON] , на якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , по якому, згідно наданої позивачем довідки та виписки по особовому рахунку, станом на травень 2019 року обліковується заборгованість за надані послуги в сумі 21526 грн. 02 коп. Також з матеріалів справи вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані відповідачі, крім відповідачки [PERSON] , що має інше місце реєстрації. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1996 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно пояснень відповідачки [PERSON] остання в зазначеній вище квартирі з 2003 року не проживає та фактично мешкає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується наданою останньою копією договору купівлі-продажу, а також показаннями допитаних під час розгляду справи в суді свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також в судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що вона та її чоловік [PERSON] на протязі тривалого часу не мешкають в квартирі [ADDRESS] та, що остання фактично перебуває в постійному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.160 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 2 ст.317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою\~ст.382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Встановивши фактичні обставини справи та враховуючи наведені вище норми діючого законодавства, суд відхиляє доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що вони, а також відповідач [PERSON] тривалий час не проживають в квартирі [ADDRESS] та не користуються послугами, що надаються позивачем за вказаною вище адресою, оскільки доказів тому, що вони повідомляли позивача про це та надавали відповідні підтверджуючи документи, останніми у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України суду не представили. Крім того, відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували факт їхнього проживання за іншою адресою та відповідного періоду. Окрім цього, суд враховує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , та як співвласники несуть тягар щодо утримання належного їм майна незалежного від місця їх фактично проживання. Також суд враховує, що інший відповідач [PERSON] зареєстрований та фактично мешкає в квартирі [ADDRESS] , відповідно споживає послуги, що надаються позивачем та разом з іншими співвласниками та користувачами послуг також несе обов`язки з оплати відповідних послуг. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а також у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України інфляційні витрати та три відсотки річних. З наданої до позову довідки про розрахунок заборгованості вбачається, що заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості утворився за період з лютого 2000 року по травень 2019 року включно. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Частиною 1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд відхиляє доводи представника позивача, викладені в запереченнях на відзив щодо переривання строку позовної давності здійсненням відповідачами періодичних оплат за наданими послугами, оскільки стороною позивача не надано доказів тому, що вказані оплати проводились в рахунок боргів за попередні періоди, а не в рахунок погашення поточної щомісячної заборгованості. Відповідно до наведеного вище положення п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Позовна заява пред`явлена до суду 31.07.2019 року. З урахуванням вищенаведеного, а також враховуючи зроблену відповідачами заяву про застосування строків позовної давності, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, розрахованої за період до червня 2016 року включно, слід відмовити. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, що виникла за період з 01.07.2016 року по травень 2019 року включно, в сумі 5720 грн. 65 коп., інфляційні витрати в сумі 533 грн. 60 коп., три відсотки річних в сумі 128 грн. 28 коп., а всього стягнути 6382 грн. 53 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 1921 грн., по 384 грн. 20 коп. з кожного відповідача. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial