Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.09.2001 року. Вказує, що відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною , проте з квітня 2015 року не проживає в зазначеній квартирі , де проживає на сьогоднішній день не відомо. Також зазначає, що він, як власник вищезазначеної квартири, несе всі витрати по її утриманню, у зв'язку з чим, оскільки відповідачка тривалий час не проживає за місцем реєстрації, особисті речі та речі повсякденного використання в квартирі відсутні, за житлово-комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідачки створює перешкоди йому вільно володіти та розпоряджатися квартирою, він вимушений звернутись до суду з вищезазначеним позовом за захистом свого порушеного права та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. У судове засідання 21.06.2017 року позивач не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву у якій позов підтримав та просив його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому та проводити судовий розгляд у його відсутність, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідачка у судове засідання 21.06.2017 року повторно не з'явилася, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр», тому суд з урахуванням положень п.5 ст.74, ст.224 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у її відсутність на підставі доказів, долучених до матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.09.2001 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до довідки форми 3 від 02.12.2016 року № 2914 (а.с.7) у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані дві особи: позивач - [PERSON], відповідачка - [PERSON] Крім того, з вищезазначеної довідки вбачається, що вищезазначена квартира приватизована, а позивач є її власником. Також слід зазначити, що позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилається, що відповідачка з квітня 2015 року не проживає в квартирі, місце знаходження її невідоме, даний факт підтверджується свідченнями сусідів та актом від 15.11.2016 року (а.с.8). Судом встановлено, що відповідачка вищевказаним жилим приміщенням не користуються без поважних причин, оскільки не проживає у ній, не несе витрат по його утриманню; жодних угод про збереження за нею права користування житловим приміщенням не укладала, її речі особистого вжитку відсутні, в добровільному порядку з реєстрації не знялася. З урахуванням вищевикладеного судом встановлено, що відповідачка залишається зареєстрованою на житловій площі за адресою: [ADDRESS] , що перешкоджає позивачу належним чином користуватися житлом, оскільки лише він несе витрати по його утриманню. Відповідно до ст.71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що передбачених ч.3 ст. 71 ЖК України обставин, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, у судовому засіданні встановлено не було. Будь-яких підстав для продовження строку відсутності осіб у спірному жилому приміщенні не виявлено, а відтак, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначений позов знайшов своє доведення в ході судового розгляду, є обґрунтованим у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду, з відповідачки в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог згідно ставок, визначених Законом України «Про судовий збір» (0,4 розміру мінімальної заробітної плати) у розмірі 551 гривні 20 копійок та витрати за подання оголошення в газету «Урядовий Кур'єр» в сумі 168 гривень (а.с.23). На підставі ст.ст.71,72 ЖК України,

Outcome: approved