Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилася у звязку з непогашенням ним кредитної заборгованості, виходячи з розрахунку 1,25% за день прострочки, починаючи з дати звернення банківської установи до Васильківського міськрайонного суду 18 березня 2013 року до теперішнього часу. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, звернув увагу суду, що кредитний договір з відповідачем діє до його повного виконання. Представник відповідача вимоги позову визнав частково, просив суд врахувати, що отримані ним в кредит кошти на його лікування повністю відшкодовані за судовим рішенням від 6 листопада 2013 року. Просив застосувати строки позовної давності щодо стягнення пені та значного перевищення суми за прострочення погашення кредиту за його тілом. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ч.ч.1 і 3 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставині, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до положень ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612, ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 629 ЦК України договір є обовязків до виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд також враховує положення ст.ст.610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобовязання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до рішення Васильківського міськрайонного суду від 6 листопада 2013 року (по цивільній справі № 356/4851/13-ц, провадження № 2/362/2145/13), що набуло чинності 19 листопада 2013 року, з відповідача на користь банківської установи стягнуто 58574,69 грн. заборгованості за строковим кредитом за заявою позичальника. Приймаючи у справі рішення суд виходить з того, що сторони визнають наявність кредитної заборгованості відповідача станом на 19 червня 2013 року, тобто з часу звернення ПАТ «Акцент Банк» до [PERSON] по цивільній справі № 356/4851/13-ц (провадження № 2/362/2145/13) про стягнення з останнього строкового кредиту за заявою позичальника № AN7KCC9FTT0015 від 12 серпня 2011 року, що складається з заборгованості за кредитом 21306,52 грн., заборгованості про процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом 7200 грн., а всього 28527,74 грн. Як вбачається з умов 5.1 надання позивачем споживчого кредиту фізичним особам, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Тобто, з урахуванням заборгованості вона складає 356,60 грн. за кожний день прострочки платежу. У відповідності до постанови відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції, 27 травня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/362/2145 від 3.02.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент Банк» боргу закінчено через сплату заборгованості в повному обсязі за квитанцією від 14 травня 2015 року. За виписками банківської установи позивача, зарахування коштів відповідача відбулося 15 травня 2015 року. Таким чином, суд враховує прострочення виконання зобовязань у період починаючи з 19 червня 2013 року по 15 травня 2015 року включно. Під час прийняття рішення суд враховує, що у відповідності до положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з положень ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Тобто, суд рахує наявність заборгованості відповідача лише за період часу з 19 червня 2013 року по 20 жовтня 2014 року, що складає 208 днів. З урахуванням пені за кожний день прострочення платежі за заборгованістю, в розмірі 356,60 грн., яка за 208 днів,складає 74172,80 грн. Крім того, у відповідності до положзеньч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд з урахуванням обставин справи, а саме, мети отримання відповідачем кредиту4 та його особи, вважає за можливе зменшити розмір неустойки з урахуванням загального розміру заборгованості в сумі 74172,80 грн., до 15000 грн., що буде відповідати умовам справедливості та розумності. Суд задовольняє вимоги частково, виходячи з того, що нарахування заборгованості позивача закінчилося з часу її погашення 15 травня 2015 року. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial