Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, у якому просив суд: визнати дійсним договір № 27660 купівлі-продажу нерухомого майна від 30.01.2001 р., укладений між [PERSON] , який діяв від себе особисто та від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього сина [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30 березня 2001 р. між [PERSON] , який діяв від себе особисто та від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , укладено договір № 27660 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою [ADDRESS] . 17.04.2001 року вказаний договір зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН», про що зроблений відповідний запис кн. 13 доп.к. - стр. 75-р 204. Вказаний договір був укладений згідно вимог ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» та зареєстрований на Одеській товарній біржі. Після смерті [PERSON] , [INFO] р., позивач [PERSON] , подав заяву до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса про прийняття спадщини. Відповідно до листа № 943/02-14/г від 21.12.2018 р. Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON], у зв`язку з тим, що наданий договір № 27660 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеською товарною біржею 30.03.2001 р. не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору. На теперішній час позивач не має можливості реалізувати свої права після придбання нерухомого майна, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Відповідачі (продавці) квартири, виконали всі свої обов`язки за договором купівлі- продажу нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією в КП «ОМБТІ та РОН» права власності на квартиру, про що зроблений відповідний запис. Покупці, в т.ч. Позивач, передали продавцям гроші в рахунок вартості квартири. Відповідачі виїхали з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавець так і покупець виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі- продажу та підтверджують перехід права власності на вищезазначену квартиру від продавця до покупця. Від дати укладання договору купівлі-продажу квартири по теперішній час ніяких претензій з боку відповідачів або інших осіб щодо недійсності договору до Позивача не пред`являлось. Однак, при укладанні договору купівлі продажу нерухомого майна, було порушено його форму передбачену ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, а саме договір не був нотаріально посвідчений. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подала до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій вона просила суд розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надавав. Третя особа в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надавала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 березня 2001 р. між [PERSON] , який діяв від себе особисто та від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , укладено договір № 27660 купівлі-продажу нерухомого манна, а саме квартири за адресою [ADDRESS] . 17.04.2001 року вказаний договір зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН», про що зроблений відповідний запис кн. 13 доп.к. - стр. 75-р 204. Вказаний договір був укладений згідно вимог ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» та зареєстрований на Одеській товарній біржі. Після смерті [PERSON] , [INFO] р., позивач [PERSON] , подав заяву до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса про прийняття спадщини. Відповідно до листа № 943/02-14/г від 21.12.2018 р. Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON], у зв`язку з тим, що наданий договір № 27660 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеською товарною біржею 30.03.2001 р. не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору. На теперішній час позивач не має можливості реалізувати свої права після придбання нерухомого майна, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Відповідачі (продавці) квартири, виконали всі свої обов`язки за договором купівлі- продажу нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією в КП «ОМБТІ та РОН» права власності на квартиру, про що зроблений відповідний запис. Покупці, в т.ч. Позивач, передали продавцям гроші в рахунок вартості квартири. Відповідачі виїхали з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавець так і покупець виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі- продажу та підтверджують перехід права власності на вищезазначену квартиру від продавця до покупця. Від дати укладання договору купівлі-продажу квартири по теперішній час ніяких претензій з боку відповідачів або інших осіб щодо недійсності договору до Позивача не пред`являлось. Однак, при укладанні договору купівлі продажу нерухомого майна, було порушено його форму передбачену ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, а саме договір не був нотаріально посвідчений. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України). Частиною 4 Прикінцевих положень діючого ЦК України від 16.01.2003 року встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Суд акцентує увагу на тому, що на момент укладання договору № 27660 від 30.03.2001 року був чинний Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі - ЦК УРСР) від 18 липня 1963 року, тому розгляд справи проведений за правилами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, які діяли на момент укладання договору. Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Стаття 42 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Стаття 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається зі змісту договору № 27660 від 30.03.2001 року, членом Одеської товарної біржи [PERSON] , який діяв від себе особисто та від імені [PERSON] на підставі довіреності, передано квартиру за адресою [ADDRESS] , у власність [PERSON], яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , у свою чергу, та [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , прийняла вказане майно та відповідно до п. 5 Договору № 27660, сплатила обумовлену сторонами договору грошову суму, а саме: 7326,00 (сім тисяч триста двадцять шість 00 копійок) грн. Згідно ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» від 10.12.1991 року, в редакції, яка діяла на момент укладання договору визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Беручи до уваги дві вищезазначені норми, які діяли у 2001 році, вбачається, що станом на час укладання договору купівлі-продажу, передбачалась можливість укладання договорів у двох формах: простій письмовій - на товарній біржі без подальшого нотаріального освідчення згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 року та письмовій нотаріальній формі (ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року). Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості стало обов`язковим починаючи з 1 січня 2004 року, у зв`язку із вступом в силу нового ЦК України від 16.01.2003 року, на підставі якого видано Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджену Наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004 року, яка використовується нотаріусами при вчинені дій з посвідчення відповідного правочину. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Оскільки, нормами законодавства України, що діяли на момент укладення договору, був передбачений порядок укладення договорів купівлі-продажу на товарних біржах без нотаріального посвідчення, тому, з огляду на ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, в даному випадку нотаріальне посвідчення угоди не потребувалось. Судом встановлено, що на час укладення договору від 30 березня 2001 року, вимоги щодо належного оформлення договору були дотримані. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору купівлі-продажу є: предмет та ціна. Предметом договору купівлі продажу № 27660 від 30 березня 2001 року є майно - квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 1, 2 Договору, вказана квартира загальною площею 44,4 кв. м., складається з 2-х кімнат (1,2) житловою площею 31,4 кв. м. Згідно зі ст. 228 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. Пунктом 5 Договору передбачено, «... квартира, що була продана з біржових торгів за 7326,00 (сім тисяч триста двадцять шість 00 копійок) грн., які отримав «Продавець» під час підписання даного договору…». Тобто, суд прийшов до висновку, що на момент підписання договору № 27660 від 30 березня 2001 року, сторонами були досягнуті усі істотні умови договору, що підтверджується відповідними підписами сторін договору. Отже, договір № 27660 від 30 березня 2001 року є, відповідно до ст. 153 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, укладеним. Згідно з ч. 2 ст. 220 чинного ЦК України від 16.01.2003 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з цієї норми, суд вважає, можливим визнати дійсним договір № 27660 купівлі-продажу житлового приміщення від 30.03.2001 року. Стаття 86 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, право власності - це, врегульовані законом, суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Стаття 128 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Право власності на квартиру [ADDRESS] , виникло у позивача 30 березня 2001, з моменту укладення договору № 27660 від 30 березня 2001 року, про що сторонами були поставлені підписи, та договір завірений представником Одеської товарної біржі І.М. Коварська . 17 квітня 2001 р. договір купівлі-продажу № 27660 від 30 березня 2001 року, квартири [ADDRESS] , був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та відповідні відомості про нового власника [PERSON] та [PERSON] були внесені в реєстраційну книгу № 13 доп. к., сторінка 75 - р. № 204. Також необхідно зазначити, що після укладення договору № 27660 від 30 березня 2001 року, та його реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН», позивач зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта позивача. І по теперішній час позивач проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання. Тобто позивач фактично володіє та користується спірним приміщенням. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ст.ст. 5, 15, 16, ЦК України від 16.01.2003 року, ст.ст. 41, 42, 47, 86, 128, 153, 220, 224, ЦК УРСР від , ст. 41 Конституції України, ст. 15 Закону України «Товарну біржу»,

Outcome: approved