Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом , посилаючись на те, що 29.10.2010 зареєстрував шлюб з відповідачкою, в відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1945. Вказує, що від цього шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матір'ю. На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог, позивач вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося, втратили почуття любові один до одного та відсутні почуття взаємної поваги та дружби. Додає, що шлюб існує формально. Майже два роки не проживають разом, не підтримуються подружні стосунки та спільне господарство ними не ведеться. На підставі вищевикладеного, просить суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити. Додатково пояснив, що за таких обставин їхня сім'я не може бути збережена. В судове засідання відповідачка не з'явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд про причини неявки в судове засідання не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що 29 жовтня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб в відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1945. (а.с.3). Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. А тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного та подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved