Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду 1 липня 2015 року з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 31 травня 2010 року у загальному розмірі 31\~554 грн. 25 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 31.03.2015 року у нього утворилась заборгованість в сумі 31\~554 грн. 25 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 20\~787, 81 грн.; по процентам за користування кредитом 8\~687, 67 грн.; за пенею та комісією 100 грн.; а також штрафів: штрафу у фіксованій частині - 500 грн.; штрафу у процентній складовій - 1\~478, 77 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі. Також зазначила, що договір між сторонами складають підписана позичальником заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг. Відповідач отримував кредитні кошти, кредитний ліміт йому неодноразово збільшувався відповідно до умов договору, та він відповідно до умов договору погашав суму кредиту та процентів. Також зазначила,що посилання відповідача на пропуск строку позовної давності є необґрунтованим, строк позовної давності не пропущений, оскільки 30 квітня 2014 року у відповідача утворилась прострочка погашення кредиту, однак він погасив борг 12.05.2014 року та продовжував користуватись карткою відповідно до умов договору. 29 серпня 2014 року у нього знову утворилась заборгованість, яку він частково погашав, вносив частково платежі відповідно до наведеного розрахунку, та остаточний розмір заборгованості за період з 29 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року становить суму позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Факту складання ним особисто анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку , та підписання довідки про кредитування 27.07.2011 року не оспорював. Пояснив, що позивач не довів розміру заборгованості. Крім того, вважає,що позивачем пропущено строк давності для звернення до суду, тому просив у позов відмовити. Представник відповідача [PERSON] надала письмові заперечення проти позову та пояснила, що жодного договору між сторонами укладено не було, а підписана відповідачем анкета-заява не може бути визнана договором. Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а відповідач заперечує, що саме з цими документами він був ознайомлений при виникненні спірних правовідносин. Вищевказаний правочин вважається нікчемним, та визнання судом його недійсним не вимагається.. Крім того,згідно з наданим розрахунком заборгованість по відсоткам утворилась з 2011 року, отже з цієї дати починається строк позовної давності, який на час звернення позивача до суду сплинув. Сторонами не домовлено про збільшення строку позовної давності та автоматичну пролонгацію договору. Також вважає, що згідно з п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, та позовна давність судом застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. В обґрунтування заперечень також послалась на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-16ЦС15 від 11 березня 2015 року щодо застосування строку позовної давності. Суд, вислухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про те,що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі наступного. З матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2010 року між сторонами укладений договір кредиту б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договірні правовідносини між сторонами детально регламентовані Умовами та Правилами надання банківських послуг, затв. наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 року № СП-2010-256. Договір між сторонами складають особисто складена та підписана відповідачем - позичальником анкета-заява від 31 травня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, разом з вказаними Умовами і Правилами, про що зазначено у анкеті-заяві відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка їм особисто заповнена та підписана. В даній анкеті - заяви відповідач своїм підписом також підтвердив, що 31.05.2010 року він отримав платіжну картку - кредитку. \~В підтвердження укладання даного договору відповідач отримав кредитну картку VISA GOLD, MC|EC Gold, за типом кредитної лінії - відновлювальна, зі строком дії до квітня 2017 року. Згідно п.п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4. вказаних Умов та Правил клієнт дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і банк має право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту картрахунки і видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначається в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої банк і клієнт укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана у заяві. 27 липня 2011 року відповідачем особисто підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки VISA GOLD, MC|EC Gold, за типом кредитної лінії відновлювальна. Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указаного на ній, а пунктом 2.1.1.2.12 регламентований порядок пролонгації картки на новий строк по закінченню строку дії. Відповідно до умов договору між сторонами відповідачу поступово збільшувався кредитний ліміт з 3\~000 грн. 19.07.2011 року до 17000 грн. 01.02.2014 року. Умовами договору передбачений обовязок позичальника щомісячно вносити платежі у розмірі 7% від суми заборгованості, сплату комісійних та штрафів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6.Умов та Правил при порушення клієнтом строків платежів за любим з грошових зобовязань, передбаченим цим Договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн + 5%від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач користувався кредитними коштами, погашав кредит та проценти, тому станом на 27 серпня 2014 року він не мав заборгованості за кредитом. З 29 серпня 2014 року у нього створилась заборгованість по погашенню кредиту, а з 20 грудня 2014 року виникла заборгованість по погашенню процентів. Вказані суми він продовжував нерегулярно частково погашати, та 05.03.2015 року вніс останній платіж за вказаний період. Станом на 31.03.2015 року у відповідача утворилась заборгованість в сумі 31\~554 грн. 25 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 20\~787, 81 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом 8\~687, 67 грн.; - за пенею та комісією - 100 грн.; а також штрафів: - штрафу у фіксованій частині - 500 грн.; - штрафу у процентній складовій - 1\~478, 77 грн. \~\~\~\~ Відповідно до ст. 634 ЦК України д оговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Аналізуючи зміст вказаної правової норми та правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір приєднання, отже, посилання представника відповідача на не укладення договору є необґрунтованими. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями\~ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За нормами ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст.\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу, відсотки, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.\~525 ЦК України). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до\~ст. 258 ч.2 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). \~\~ За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила (\~ст. 261 ч.1 ЦК України). \~\~ Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252 - 255 ЦК України. \~ При цьому початок перебігу позовної давності повязується не скільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами) , які свідчать про порушення прав особи (\~ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою\~статті 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Правова позиція, висловлена Верховним Судом України у вказаній постанові, передбачає, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. \~\~ Строк дії картки відповідача закінчується у квітні 2017 року, отже, строк дії договору не сплинув на час звернення з даним позовом до суду. Доводи представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності за заявленими позовними вимогами є помилковими, оскільки заборгованість, стягнення якої є предметом даного позову, утворилась за відповідачем за період з 29 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року, а 1 липня 2015 року позивач звернувся з даним позовом до суду, а тому і правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-16ЦС15 від 11.03.2015 року, про застосування положень щодо збільшення строку позовної давності, на який посилається представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, не стосується правовідносин сторін у даній справі. Враховуючи наведене, заперечення представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованим. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~\~ З матеріалів справи вбачається, що в порушення вимог ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~відповідач узяті на себе зобов'язання за кредитним договором порушив, що призвело до створення заборгованості за кредитним договором, розмір якої підтверджений розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, тарифами банку, а також випискою про рух коштів за кредитною карткою відповідача, які надані позивачем. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем ніяких доказів на спростування наданих позивачем доказів не надано, вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не надано, а тому судом наданий позивачем розрахунок приймається як достовірний. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 315 грн. 54 коп.

Outcome: approved