Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2016 року було задоволено позов кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] про стягнення грошового боргу за кредитним договором, стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 858241,57 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 852,41 грн. В апеляційного порядку справа не розглядалась. З моменту винесення рішення та до теперішнього часу відповідач сплатила всього 1038,94 грн. Сума боргу в розмірі 85055,04 грн. не виплачена. Посилаючись на положення ст.625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь за несвоєчасне виконання вказаних зобовязань 3 % річних від простроченої суми боргу, що станом на 01 березня 2017 року складає 7229,68 грн., та втрати від інфляції в розмірі 79084,17 грн. У відкрите судове засідання представник позивача не зявився, але до його початку надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями, про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено про заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~\~\~\~\~Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2014 року було стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором №0564-12-08 від 30.05.2008 року в розмірі 85241,57 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 852,41 грн. (а.с. 7-8). 02.09.2014 року державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС Криворізького МУЮ було відкрито виконавче провадження (ВП №44570008) з виконання виконавчого листа №2/213/401/14 від 08.04.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» боргу та судового збору в розмірі 86093,98 грн. Згідно листа Інгулецького відділу Державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 131247/7534 від 01.08.2017 року сума боргу по зазначеному виконавчому провадженню станом на 01.08.2017 року не стягнута та складає: борг у розмірі 84767,86 грн., та виконавчий збір у розмірі 8476,78 грн. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно частини другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплатити суму, передбачену ст. 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі №6-369цс15. За таких обставин, оскільки відповідач не виконує свої зобовязання за вказаним рішенням суду, жодних доказів протилежного останнім суду не надано, то суд вважає, що є достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобовязання та 3 % річних від простроченої суми боргу, які входять до складу грошового зобов'язання, а тому вбачає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» три відсотки річних від простроченої суми боргу за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2014 року в розмірі 7229,68 грн. за період, в межах позовних вимог, з 01.05.2014 року по 01.03.2017 року, а також інфляційні втрати від знецінення неповернутих відповідачем коштів за час виконання вказаного рішення суду у розмірі 79084,17 грн. за період, в межах позовних вимог, з травня 2014 року по лютий 2017 року включно, що становить в загальному розмірі 86 313,85 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем наданий суду договір про надання юридичних послуг від 20 березня 2017 року, згідно якого адвокат [PERSON] надав правову допомогу у вигляді оформлення процесуальних документів та інших витрат (а.с.13-14), за що отримано відповідно до квитанції №16 від 20 березня 2017 року у розмірі 500,00 грн. (а.с.12) та акт прийняття-здачу наданих юридичних послуг згідно договору від 20 березня 2017 року про виконання вказаного договору адвокатом [PERSON] (а.с.15). Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 600,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 грн.

Outcome: approved