Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про виділення частки з сумісного майна - житлового будинку, посилаючись на те, що житловий будинок за адресою: с. Тахтаулове, вул. Молодіжна, 17-А Полтавського району Полтавської області є об»єктом спільному сумісного майна, що набуто у шлюбі. Уточнивши позовні вимоги, просила суд: 1) визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину спільної сумісної власності садибний (індивідуальний) житловий будинок А-2 за адресою: Полтавська область Полтавський район, с. Тахтаулове, вул. Молодіжна, 17-А загальною площею 161.3 кв.м., житловою площею 50.2 кв.м. із надвірними будівлями: сарай Б, колодязь № 1, вигріб № 2, огорожа № 3; 2) судові витрати віднести за рахунок позивача. Від представника позивача, адвоката [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені уточнені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідачі не зявилась попередньо надавши до суду клопотання про визнання уточненого позову та просив суд проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 27.07.1996р., позивач та відповідач перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (а.с.20). Згідно рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24.02.2014р., встановлено, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], зареєстрований 27 липня 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому, \~актовий запис №893 розірвано. Рішення набрало законної сили 06.03.2014р. (а.с.21). Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.09.2005р., що за [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету сільської ради № 165 від 19.05.2005р., зареєстровано право власності на житловий будинок, А-2, загальною площею 161.3 кв.м., житловою площею 50.2 кв.м. з господарськими будівлями, сарай Б, колодязь - № 1, вигріб № 2, огорожа № 3 (а.с.19), що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0.2499 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5324085701:01:002:0391 (а.с.15). Отже, судом встановлено, що за час спільного проживання у період часу з 27.07.1996р. по 24.02.2014р. сторони мають спільне майно подружжя у виді житлового будинку, що підлягає поділу в судовому порядку, так як відповідач в позасудовому порядку відмовився від його поділу. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на визнання права власності на частку у спільному сумісному майнові подружжя у загальному порядку, окрім судового. У відповідності до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них. продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Суд, всебічно, повно та обєктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку посилаючись на норми чинного законодавства, а тому уточнені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved