Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з 15.10.2011 року з відповідачем. 31.01.2017 року був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач розрахунок з ним не провів та не сплатив належних при звільненні виплат, тому звернувся до суду. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 06.06.2017 року його позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2017 року по 06.06.2017 року та кошти у відшкодування моральної шкоди. Відповідач здійснив з ним розрахунок згідно вказаного рішення 23.06.2017 року, шляхом перерахування коштів на банківську картку. Вважає, що відповідач не в повному обсязі провів з ним розрахунок в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки робоча неділя була з режимом роботи 5 робочих днів, а не 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2017 року по 23.06.2017 року в сумі 4660,80 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги за наведених підстав підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства. Зазначила, що згідно наказу № 75 від 21.03.2014 р. на підприємстві встановлено режим неповного робочого дня, а саме триденний робочий тиждень з робочими дням: понеділок, вівторок, середа. Крім того, вказала, що в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.02.2017 року по 06.06.2017 року слід відмовити, оскільки є рішення суду, яким позивачу дану вимогу було задоволено і це рішення набрало законної сили. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у трудових відносинах з 15.10.2011 року (а.с.5-8) 31.01.2017 року [PERSON] звільнено за власним бажанням у звязку з порушенням ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» законодавства про працю та умов колективного договору (несвоєчасна виплата заробітної плати) відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. 13.03.2017 року [PERSON] подав позовну заяву. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 06.06.2017 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково та стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на його користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2017 року по 06.06.2017 року та кошти у відшкодування моральної шкоди (а.с.11-12) Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» від 25.05.2017 року № 16-07/344 середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складала 116,52 грн. (а.с.9) Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для\~звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Однак позовна вимога [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2017 року по 06.06.2017 року є безпідставною, оскільки є рішення суду про стягнення середнього заробітку за цей період, яке набрало законної сили і позивачем в апеляційній інстанції оскаржене не було. Проте вимога позивача щодо затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 року по 23.06.2017 року підлягає задоволенню і становить 13 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 року по 23.06.2017 року включно у сумі 1514,76 грн. (116,52 грн. х 13 днів). Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial