Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 03 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 30 листопада 2014 року за позичальником рахується заборгованість в сумі 31 279, 52 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по договору в сумі 31 279, 52 грн. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, через оголошення у пресі, про причини неявки суду не повідомив, що є підставою для вирішення справи без його участі у заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі Як встановлено судом, 03 квітня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором в зв'язку з чим станом на 30 листопада 2014 року виникла заборгованість по кредиту в розмірі 31 279, 52 грн., яка складається з -заборгованість по тілу кредиту - 7 596, 50 грн.; -заборгованість по процентам за користування кредитом - 19 303, 66 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 413, 67 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 1 465, 69 грн. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, зміна умов зобов'язання тощо. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором № б/н від 03 квітня 2008 року станом на 30 листопада 2014 року суму заборгованості у розмірі 31 279, 52 грн. На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України, підтвердженні належним чином судові витрати у справі покладаються на сторону проти якої ухвалено рішення, а саме: витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 400, 00 грн. та 312,80 грн. судового збору.

Outcome: approved