Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з останнього на свою користь 3759,94 грн. боргу за послуги водопостачання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є споживачем послуг водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , які надає філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» на підставі договору №155387/ПВ-ВБС від 09 жовтня 2017 року. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язків щодо оплати отриманих послуг, у відповідача за період з 01 листопада 2015 року по 01 жовтня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 3759,94 грн., які він відмовляється погасити. Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року позовна заява залишена без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 24 січня 2020 року провадження по вказаній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 30 березня 2020 року. 19 березня 2020 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] у нього виникло з 27 червня 2017 року, після чого 09 жовтня 2017 року він уклав з позивачем договір про надання послуг № 155387/ПВ-ВБС, а відтак, заборгованість яка утворилась до набуття ним права власності на вказану квартиру відноситься до попереднього її власника. У судове засідання 30 березня 2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав запровадження на території України карантинних заходів. Судове засідання відкладено на 16 липня 2020 року. 01 червня 2020 року до суду представником позивача подано відповідь на відзив, в якій представник посилається на те, що [PERSON] придбав квартиру по договору купівлі-продажу в якому містилась вказівка на те, що на час продажу, квартира боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена. Тобто, саме відповідач, діючи на власний розсуд та за своєю волею, придбав у власність квартиру обтяжену боргом, а відтак поклав на себе не тільки права, пов`язані з таким придбанням, а й обов`язки, зокрема, обов`язок погасити борг перед позивачем. У судове засідання 16 липня 2020 року з`явився відповідач. Від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав його знаходження в щорічній основній відпустці. Судове засідання відкладено на 19 жовтня 2020 року. У судове засідання 19 жовтня 2020 року з`явились представник позивача та відповідач. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що 09 жовтня 2017 року він уклав з позивачем договір про надання послуг № 155387/ПВ-ВБС, тому, заборгованість яка утворилась до набуття ним права власності на вказану квартиру відноситься до попереднього її власника. У судове засідання 17 листопада 2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав хвороби. Судове засідання відкладено на 27 січня 2021 року. У судове засідання 27 січня 2021 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судове засідання відкладено на 23 березня 2021 року. У судове засідання 23 березня 2021 року з`явились представник позивача та відповідач. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши до уваги докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши думку представника позивача та відповідача, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Інфокс`в особі філії «Інфоксводоканал» такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 27 червня 2017 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., реєстр. № 3-916. Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 червня 2017 року. [PERSON] є споживачем послуг водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , які надає філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» на підставі договору №155387/ПВ-ВБС від 09 жовтня 2017 року (особовий рахунок № [NUMBER] ). Як вбачається з розрахунку суми боргу по особовому рахунку № [NUMBER] , за період з 01 листопада 2015 року по 01 жовтня 2018 року є заборгованість в сумі 3759,94 грн. Відповідно до ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 року № 630, на [PERSON] , як на споживача комунальних послуг покладено обов`язок їх щомісячної оплати. Однак, згідно правової позиції, яка викладена Верховним Судом в постанові від 01.09.2020 року по справі № 686/6276/19, відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу від 27 червня 2017 року, згідно з яким позивач став власником вказаної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Також, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що стаття 7 Закону Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. За таких обставин, суд доходить висновку про необгрунтованість позову ТОВ «Інфокс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, а тому відмовляє у задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed