Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить припинити право відповідачки на утримання нею аліментів від позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, у зв`язку з поновленням працездатності і не проживання з нею дитини з інвалідністю та покласти на відповідачку всі судові витрати, свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 грудня 2008 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх двох дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку, починаючи з 18.11.2008 року і до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , після чого розміром ј частини заробітку на утримання непрацездатної, інваліда дитинства доньки - [PERSON] , до її повного одужання. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 квітня 2009 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково і ухвалено нове рішення: ухвалено стягнути з позивача на утримання відповідачки аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 18 листопада 2008 року і протягом строку інвалідності [PERSON] та проживання з нею дитини інваліда. Відповідно до двох виконавчих листів на користь [PERSON] в автоматичному режимі бухгалтерією за місцем роботи [PERSON] стягуються аліменти із заробітної плати позивача. [PERSON] набула повноліття [INFO] , має постійне місце проживання за адресою батька - по [ADDRESS] , також [PERSON] була оглянута повторно і у термін з 2019 по 2021 рік отримала третю групу інвалідності з показаннями до праці. [PERSON] закінчила навчання та отримала диплом молодшого спеціаліста. Молодша донька протягом чотирьох років проживає з позивачем, а відповідач безпідставно отримує аліменти на її утримання. З 2009 року відповідачка має іншу родину, постійне місце роботи і достатній рівень життя, тому позивач вважає за необхідне змінити вищевкані судові рішення з метою забезпечення його конституційних прав та його доньки, на достатній рівень життя. Також позивач зазначив, що відповідачка не має права вимагати від нього аліменти на своє утримання, оскільки є і була раніше працездатною, перебуває у іншому шлюбі та має постійне місце роботи і с 2015 року їх донька - дитина з інвалідністю з нею не проживає, тому позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою для вирішення зазначених вище питань. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що донька, яка є інвалідом мешкає в м. Одеса де наймає квартиру, з того часу як донька закінчила навчання вона проживає окремо від відповідчки та приїздить тільки в гості. Донька працює з жовтня минулого року та отримує заробітну плату. Сама відповідачка не працює з лютого 2020 року. Також відповідачка зазначила, що зараз вона перебуває у шлюбі від якого має ще одну дитину та її теперішній чоловік не працює. На даний час відповідачка перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію у розмірі 2100 гривень. Позовні вимоги відповідач визнала в повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі 24 червня 1995 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Камянською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 6 (а.с. а.с. 45), зазначений шлюб було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області , актовий запис № 31 (а.с. 46). Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 47). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 квітня 2009 року було апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково і ухвалено нове рішення: ухвалено стягнути з позивача на утримання відповідачки аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 18 листопада 2008 року і протягом строку інвалідності [PERSON] та проживання з нею дитини інваліда (а.с. 6-7). Відповідно до довідки виданої Кам`янської сільської ради Біляївського району Одеської області № 298 від 03.06.2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . До складу сім`ї входить [PERSON] , донька, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Навчалась в медичному училищі м. Одеса, приїжджає в вихідні дні до позивача (а.с. 9), що також підтверджується довідкою Кам`янської сільської ради Біляївського району Одеської області № 151 від 09.04.2020 року (а.с. 42). Вказаний будинок в якому проживає [PERSON] належить позивачу згідно записів погосподарської книги № 03 стор. 69, що підтверджується довідкою Кам`янської сільської ради Біляївського району Одеської області № 152 від 09.04.2020 року (а.с. 43). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОВ № 057114 [PERSON] є інвалідом третьої групи та їй протипоказана робота з небезпекою поранення очей (а.с. 48). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 26.02.2020 року вбачається, що [PERSON] , має заборгованість за несплату аліментів, яка складається на дитину у розмірі 7479,25 грн., на дружину 21058,33 грн. (а.с. 49). Відповідно до довідки про доходи виданої ТОВ «Готельний комплекс «ЮНІСТЬ» від 24.01.2020 року вбачається, що [PERSON] працює у ТОВ «Готельний комплекс «ЮНІСТЬ» на посаді старшого інспектора служби безпеки та має загальну суму доходу за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року без урахування аліментів становить 62598,27 грн. (а.с. 50). Відповідно до довідки виданої Кагардицькою сільською радою ДНЗ «Зірочка» № 07 від 16.04.2020 року, вбачається, що [PERSON] дійсно працювала в ДНЗ «Зірочка» на посаді завгоспа 0,5 ставки та навантаження 0,5 ставки підсобного працівника табулазвільнена відповідно до ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням з 31.01.2020 року за наказом № 03 від 31.01.2020 року (а.с. 57). Згідно довідки виданої виконкомом Кагарлицької сільської ради, Біляївського району Одеської області №146 від 16.04.2020 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та до складу її сім`ї входить: чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] (а.с. 58). Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У відповідності до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року. Враховуючи, те що [PERSON] не проживає з відповідачкою, та зареєстрована в будинку, який належить позивачу, а також той факт що відповідач не є не працездатною особою, а лише має обмеження певних видах працевлаштуваня, та має іншу сім`ю і чоловіка, який працездатний, суд важає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають частковому задоволеню, у зв`язку з тим, що позивач просить також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати за сплату судового збору та витрати пов`язані з наданням позивачу професійної правничої допомоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Так, дійсно позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 18.10.2019 року № 0.0.1497700991.1 (а.с. 16), який підлягає стягненню на користь позивача з [PERSON] . Але, щодо витрат пов`язаних зі сплатою за надання позивачу професійної правничої допомоги, суд вважає не доведеним той факт, що позивач дійсно сплатив грошові кошти за надання йому професійної правничої допомоги, так вказане не підтверджується, жодними доказами. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial