Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 14.06.2017 року, близько 13 год.00 хв., відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по вулиці Селянській в м.Біла Церква, не був уважним, не обрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку та допустив наїзд на припаркований біля домоволодіння автомобіль [NUMBER], який належить позивачу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER], отримав механічні пошкодження, в результаті чого [PERSON] заподіяні матеріальні збитки. Своїми діями відповідач [PERSON]М . порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1,12.3 ПДР України та згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і визнаний винним. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «Volkswagen Tango» д.н.з. [NUMBER], вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу складових необхідних під час ремонту складає 40171 грн. 45 коп. Однак модель даного автомобіля «Volkswagen Tango» знята з виробництва і для відновлюваного попереднього стану автомобіля, який мав певну зношеність, необхідно використовувати нові деталі, комплектуючі частини, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів. Їх вартість складає 284 160 грн. Внаслідок даної ДТП позивачу була спричинена моральна шкода, яку він оцінив в 5000 грн. Позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] . на користь позивача кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 284 160 грн., та заподіяну моральну шкоду 5000,00 грн.,відшкодувати судові витрати по справі в сумі 2 900 грн.00 коп. В судовому засіданні, позивач, представники позивача підтримали позов. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, жодних клопотань чи заперечень, відзиву на позов не подав, та відповідно до положень ч.6 ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Заслухавши пояснення позивача і його представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що 14.06.2017 року, близько 13 год.00 хв., відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по вулиці Селянській в м.Біла Церква, не був уважним, не обрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку та допустив наїзд на припаркований до домоволодіння автомобіль [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER], отримав механічні пошкодження, в результаті чого [PERSON] заподіяні матеріальні збитки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2017 року (справа № 357/7496/17) [PERSON], був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та визнаний винним, підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу 340грн. (а.с.10). Згідно ст.. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Висновку № 140 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля [NUMBER], вартість матеріального збитку в результаті вказаної ДТП на дату оцінки складає 40 171 грн. 45 коп.(а.с.11-16). Згідно рахунку-фактури від 26.12.2017 року вартість робіт та матеріалів складає 449 394,04 грн. (а.с.45,46). Позивач, який був допитаний судом в якості свідка, суду показав, що відповідач уникає відшкодування завданих збитків, які виразилися в пошкодженні автомобіля «Volkswagen Tango», уникає зустрічей, не виявляє бажання врегулювати спір мирним шляхом. Одночасно зазначив, що модель даного автомобіля «Volkswagen Tango» знята з виробництва і для відновлюваного попереднього стану автомобіля, який мав певну зношеність, необхідно використовувати нові деталі, комплектуючі частини, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, їх вартість складає 284 160 грн. Також, позивач зазначив, що зазнав моральних страждань в звязку з пошкодженням його автомобіля, яким керує тривалий час, звик саме до цього ТЗ. Допитаний судом в якості свідка експерт [PERSON] суду показав, що на даний час не має можливості відновити ТЗ позивача та встановити пошкоджені деталі саме цієї марки автомобіля, оскільки модель автомобіля «Volkswagen Tango» знята з виробництва і для відновлюваного попереднього стану цього автомобіля необхідно використовувати нові деталі, комплектуючі частини, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, підшуковувати комплектуючі частини з інших ТЗ. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.1 ч.І ст.1188 ЦПК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А згідно ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Таким чином, позивач має право вимоги до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 284 160 грн., що підтверджено рахунком-фактура №000000701 від 26.12.2017р., наданим ТОВ «Автосаміт Біла Церква» (а.с.45). Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 5000,00 грн. підлягає частковому задоволенню. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, але відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи _розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає, що позивачем не обґрунтованим саме такий розмір суми моральної шкоди в 5000,00 грн., а тому задовольняє дану частину позовних вимог частково та вважає за можливе стягнути з відповідача на корсить позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Суду не надано жодного заперечення чи доказу в спростування таких висновків суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 2900 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial