Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що він вирішив придбати квартиру [ADDRESS]. 29 листопада 2013 р. сторони уклали договір авансу, відповідно до якого він передав [PERSON] суму 1000 доларів США у вигляді авансу за квартиру, яку відповідач мав передати йому та укласти договір купівлі-продажу. Після передачі авансу зясувалося, що відповідач зробив в квартирі перепланування, яке могло суттєво вплинути на нотаріальне оформлення угоди купівлі-продажу квартири, та не було оформлено у встановленому порядку, про що позивач, як покупець, не був своєчасно повідомлений відповідачем. Крім цього, [PERSON] відмовився укладати угоду купівлі-продажу за раніше обумовлену суму, та вимагав від нього збільшити суму вартості квартири. Відповідач аванс не повернув. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача грошові кошти, передані йому в якості авансу, у розмірі 26000,00 грн., стягнути судові витрати з оплати судового збору. Позивач подав заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності в заочному порядку, позов підтримав на обставинах, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, що підтверджується матеріалами справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав. В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Як видно з копії розписки, [PERSON] передав [PERSON] в якості завдатку (авансу) грошові кошти у розмірі 1000,00 (одна тисяча) доларів США в гривневому еквіваленті, в рахунок оплати за квартиру [ADDRESS] (а.с.5). Станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів виконання зобов'язань в повному обсязі. Судом встановлено, що 29.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір авансу, що підтверджено розпискою, відповідно до умов якого [PERSON], як продавець, отримав від покупця [PERSON] аванс у розмірі 1000,00 доларів США, в рахунок оплати вартості квартири [ADDRESS]. Договірна ціна продажу квартири становила 40000 доларів США. Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте, він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Оскільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в установленому законом порядку між сторонами не укладено, а, отже, передана відповідачу сума у розмірі 1000 доларів США є авансом. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Отже, внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Згідно правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 13 лютого 2013 року, суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на час звернення позивача до суду із зазначеним позовом 1000,00 доларів США у гривневому еквіваленті становить 26000,00 грн. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми авансу в розмірі 26000,00 грн. суд вважає законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовна заява містить вимоги майнового характеру, подана фізичною особою, розмір заявлених вимог дорівнює 26000,00 грн., в цьому випадку, відповідно до п.1.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час предявлення позову до суду) підлягав сплаті судовий збір у розмірі, не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (0,4*1378,00 грн.=551,20 грн.). Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., понесені ним при поданні позову. За змістом п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тому управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Запоріжжя Запорізької області необхідно зобов'язати повернути [PERSON] судовий збір, внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, в сумі 2048,80 грн., сплачений згідно квитанції №0.0.660206226.1 від 28.11.2016 року.

Outcome: approved