Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], з тих підстав, що він є новим власником вказаної квартири, а відповідач в спірному житлі, не проживає без поважної причини з травня 1997 року, у квартирі не з`являвся, комунальні послуги не сплачує, витрат по ремонту, утриманню житла не несе, його особисте майно у квартирі відсутнє, тривалий час мешкає у іншому місці, як попередній власник квартири добровільно не знявся з реєстраційного обліку до теперішнього часу. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ст.169 ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача, повідомленого належним чином про час та дату судового засідання, стосовно якого суд не має відомостей про причину неявки, та відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши їм оцінку у сукупності, приходить до наступних висновків. У відповідності до договору про обмін квартир від 20.05.1997 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.5). У квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], але за вказаною адресою не мешкає з 1997 року, що підтверджується актом обстеження житлового приміщення комісією КП «Калініна» від 10.10.2013 року (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 170 ЖК України при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до п. 5 постанови Пленуму ВС України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що новим власником спірної квартири є [PERSON], а [PERSON] не проживає в спірному житлі більше десяти років без поважної причини, комунальні послуги не сплачє, у спірному житлі відсутні його речі, тому позов обгрунтований і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 167, 169, 170 ЖК України,

Outcome: approved