Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 20.02.2010 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Від шлюбу у них народилась одна дитина: [PERSON], [INFO] Вказує, що у нього з Відповідачкою різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними виникають непорозуміння та сварки. Будь-які їхні спроби зберегти сім'ю позитивних результатів не дали. На даний час подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, близько трьох років разом не проживають. Їхній шлюб існує тільки формально, у подружжя відсутні спільні інтереси та спільний побут. Шлюбні відносини між ними припинилися. Позивач вважає, що збереження шлюбу не можливе, а тому просить шлюб між ними розірвати, місце проживання малолітньої дитини визначити за місцем проживання її матері, з якою вона проживає на даний час.. В судове засідання Позивач [PERSON] не з'явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив його задовольнити та розгляд справи провести у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]» та просить розгляд справи провести без її участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20 лютого 2010 року між Позивачем та Відповідачкою у відділ реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 5), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилась одна дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується її копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію Відповідачки з даного приводу, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивач просив місцем проживання дитини, визначити місце проживання її матері, а Відповідачка повністю визнала позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітньої: [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] (Відповідачка). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved