Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем 27.07.1998 Артемівським районним відділом РАГС м. Луганська, актовий запис №298. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 27 липня 1998 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем, старша донька - [PERSON], [INFO] - є повнолітньою і проживає окремо (навчається). Причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем в психологічному плані вони були несумісні, з цієї причини в сім'ї виникали сварки та скандали, які призвели до того, що вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння, спільне життя стало неможливим, подальше подружнє життя суперечить інтересам позивача, у зв'язку з чим він звертається до суду з цим позовом. Спір про майно подружжя відсутній. Так як діти дорослі, то вони самі можуть вибрати з ким їм проживати, але позивач не заперечує, щоб вони проживали з відповідачем. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 27 липня 1998 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 27 липня 1998 року Артемівським районним відділом РАГС м. Луганська, актовий запис №298. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 06 листопада 2000 року Артемівським районним відділом РАГС м. Луганська, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського районного управління юстиції м. Луганська, відповідно. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved