Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суд із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNL0AE00005972 від 29.06.2006 р. [PERSON] отримала кредит в розмірі 66 084,38 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.84 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.06.2011 р. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Утім, на порушення зазначених правових норм та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення Відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 24.01.2013 року має заборгованість в розмірі 194 810,05 грн., з яких заборгованість за кредитом - 43923,67 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 66956,13 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4625,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 79305,25 грн. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач 29.06.2006 р. уклали договір застави № DNL0AE00005972. Згідно з договором застави рухомого майна відповідач надав в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль RENAULT, модель: F, рік випуску: 2000, тип ТЗ: Легковий універсал-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу. Предмет позову становить вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та про виселення відповідача, який зареєстрований та проживає у домоволодінні, зі зняттям його з реєстраційного обліку. У судове засідання позивач не з'явився, утім, в особі представника за довіреністю надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи, зазначив, що позов підтримує повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахував заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України «Про банки та банківську діяльність»); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Разом з тим, виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальнику; відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNL0AE00005972 від 29.06.2006 р. [PERSON] отримала кредит в розмірі 66 084,38 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,84 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.06.2011 р. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Утім, на порушення зазначених правових норм та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушенням з боку відповідача зобов'язання за кредитним договором станом на 24.01.2013 р. відповідач має заборгованість в розмірі 194 810,05 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 43 923,67 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 66 956,13 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 625,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 79 305,25 грн. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 29.06.2006 р. уклали договір застави № DNL0AE00005972. Згідно з договором застави рухомого майна відповідач надав в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль RENAULT, модель: F, рік випуску: 2000, тип ТЗ: Легковий універсал-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (49000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця. Таким чином, оскільки відповідач не діє у спосіб, передбачений законом та кредитним договором, заборгованість за кредитним договором не сплачує, порушенням з боку позичальника боргового зобов'язання завдаються збитків заставодавцю та змінюється обсяг його прав, можливість звернення стягнення на майно сторони за цим позовом погодили під час укладення договору застави, у зв'язку з цим вимога щодо звернення стягнення на майно є такою, що підлягає задоволенню з урахуванням розміру заборгованості за кредитним договором від 29.06.2006 р. № DNL0AE00005972, яка склалася станом на 24.01.2013 р., в розмірі 120 504, 80 грн., з яких заборгованість за кредитом - 43 923,67 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 66 956,13 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 625,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5 000,00 грн. (суд зменшує розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України), що підлягають сплаті заставодавцю (Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк») з вартості предмета застави.. Разом з тим, вбачаються підстави й для задоволення вимоги позову та надання Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» права на продаж предмету застави з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію т/з замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. Приймаючи до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад), заявлення вимоги позову про вилучення у відповідача рухлмого заставного майна та ключів від нього є передчасним, оскільки питання фактичної передачі предмет застави пов'язується із моментом реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яка, тобто реєстрація, має місце лише після набранням законної сили судовим рішенням про звернення стягнення на майно. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial