Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

позивач звернувся до суду 27 вересня 2016 року з позовом про стягнення аліментів на своє утримання на період навчання, вказавши, що відповідач [PERSON] є його батьком. Він навчається на першому курсі денної форми навчання Криворізького національного університету на транспортному факультеті, термін навчання три роки. У звязку з навчанням потребує матеріальної підтримки свого батька, його мати на даний час не має доходу, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, на період навчання до 31 червня 2019 року (а.с.1). Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] є сином відповідача [PERSON] (а.с. 4 копія свідоцтва про народження). Позивач є студентом 1 курсу транспортного факультету денної форми навчання за державним замовленням державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», термін навчання за ОКР бакалавр зі скороченим терміном навчання 3 навчальні роки (а.с. 6 довідка). Частиною першою статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.2 ст. 199 СК України). Відповідно до статті 200 СК України розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини визначається судом. Згідно частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною першою статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно розяснень викладених в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до частини першої статті 60, частини першої статті 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з обовязку відповідача утримувати повнолітнього сина на підставі частини першої статті 199 СК України, враховуючи, що відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на його утримання на період навчання, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, позивач наполягає на задоволенні вимог, відповідач належним чином повідомлений про дату слухання в судове засідання не зявився, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування суду не надав, тому суд вважає, що є підстави для призначення аліментів, а заявлений до стягнення розмір обґрунтований та підлягає задоволенню. Пунктом третім частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (мінімальний розмір), оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved