Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 15.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та [PERSON] було укладено договір № 3322305258-009535 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі 1000 грн., встановленому у Договорі. Платіжним повідомленням підтверджується, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 1000 гривень. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19.02.2018 року. Строк, на який надається позика за цим Договором становить 15 днів (5.2. договору). Дата повернення позики - не пізніше 23:00 29.06.2018 року включно (п.5.4 Договору). Відповідно до умов Договору сума процентів за користування позикою становить 43,7 грн. за 15 днів. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (20 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування Позикою . Станом на 01.10.2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п. 5.4. цього Договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається з: заборгованості за кредитом - 1000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1923,70 грн., заборгованості за пенею - 2820,00 грн. загальна сума заборгованості за договором складає 5743 грн. 70 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 5743 грн. 70 коп. коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп., а також, стягнути витрати за юридичні послуги в сумі 1500 грн. Ухвалою суду від 15.01.2019 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду подано клопотання, про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивач підтримали, надали відповідь на відзив. Відповідач позов не визнав, надав суду відзив. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 15.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та [PERSON] було укладено договір № 3322305258-009535 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с.15-21 ). Встановлено, що вказаний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку,визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч. 1 ст. З вказаного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі Підписи сторін». Отже, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України) та виходячи з вищезазначеного, договір № 3322305258-009535 від 15.06.2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ЦК України, оскільки він укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, містить дату укладення та кінцеву дату виконання, що підтверджується досягнення істотних умов договору. Згідно п. 2.1. Договору позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику коштів у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті країни, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а позичальник зобов`язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк визначений цим Договором. Встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується платіжним повідомленням, з якого вбачається, що було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 1000,00 гривень (а. с. 22). Відповідно до умов п. 10.1.3. Договору позичальник зобов`язується вчасно повернути позику та вимагати суму процентів за користування позикою. Строк надання послуг за цим договором (строк на який надається позика) розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов Договору, (п. 5.1 Договору). Строк, на який надається позика за цим договором становить 15 днів (5.2. договору). Дата надання Позики 15.06.2018 року (п. 5.3 Договору). Дата повернення позики - не пізніше 23:00 29.06.2018 року включно (п. 5.4 Договору). Встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлений даним Договором. Відповідно до умов Договору сума процентів за користування позикою становить 43,70 грн. за 15 днів. Проценти за користування Позикою становлять 2% за кожен день користування Позикою, що становить 730 процентів річних. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (20.00 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі Позики, і закінчуючи датою фактичного повернення Позики включно, протягом строку користування Позикою. Платіжним дорученням №2609 від 15.06.2018 та повідомленням № 1160 від 30.11.2018 року підтверджується, що позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 10000.00 гривень. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19.02.2018 року (а. с.28-33). Тому, позивач свої зобов`язання за Договором № 3322305258-009535 від 15.06.2018 року виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором. Судом встановлено, що відповідач не повернув суму позики, тим самим порушив умови Договору та на даний час заборгованість за договором № 3322305258-009535 від 15.06.2018 року не погашена. Відповідно п. 7.1. Договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З наданого позивачем розрахунку (а.с.23-26) вбачається, що заборгованість за договором станом на 01.10.2018 року становить 5743 грн. 70 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1923,70 грн., заборгованості за пенею - 2820,00 грн. 01 жовтня 2018 року між Позикодавцем та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1, відповідно до якого Клієнт відступив Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані Боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору, а також до Фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених Боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №3322305258- 009535 від 15-06-2018 року. Також згідно п. 2.3. Договору факторингу не пізніше тридцяти робочих днів після набуття чинності цим Договором Клієнт зобов`язаний сповістити Боржників про укладання цього Договору і повідомити, що платіж на користь фактора є належним. Дані умови договору виконані, що підтверджується повідомленням про відступлення з підтвердженням відправлення, витягом з акту прийому-передачі прав Вимоги згідно Договору факторингу, а також оригіналом Договору, розрахунком заборгованості та документами, що підтверджують видачу кредиту. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України). Отже, встановлено, що на сьогоднішній день боржником не виконано своїх грошових зобов`язань перед новим кредитором, яким є ТОВ «ФК «Преміум Актив», за Договором №3322305258-009535 від 15.06.2018 р. про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через що Фактор звертається до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. [PERSON] заперечує наявність будь-якого боргу перед позивачем. Відповідач звертає увагу на відсутність доказів, обґрунтувань позовних вимог. Відповідач вказує, на відсутність доказів, що СМС повідомлення с кодом, яке є ідентифікатором згідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», отримав саме [PERSON] . Тому відповідач вважає що Договір № 3322305258-009535 від 15.06.2018 року ним не підписувався та не є дійсним, та не підтверджує боргу перед позивачем. Зазначає, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими. Також позивач посилається на повідомлення № 1160 від 30 листопада 2018 року, згідно якого було успішно виконано транзакцію поповнення картки № [NUMBER] на суму 1 000 грн. 00 коп. Але картка з № [NUMBER] не є іменною, тому на ній не міститься абсолютно ніякої інформації про її власника, лише ідентифікаційний номер. Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо не укладення договору та не отримання грошової позики, оскільки зазначені заперечення не підтверджені жодним належним доказом. Натомість, позивач зазначив, що, лише, після надання позичальником даних, інформаційна система здійснює реєстрацію клієнта на сайті товариства та формує особистий кабінет, де він має змогу ознайомитися з договором, поточним станом заборгованості, сплатити борг та ін. Рішення про надання кредиту приймається на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта та інформації отриманої про нього із законних джерел. Відповідач отримав СМС-повідомлення з кодом підтвердження, яке клієнт повинен був внести особисто, щоб підтвердити намір отримати позику. Тільки, відповідач міг повідомити номер свого рахунку, куди були перераховані позивачем кошти, а також, тільки відповідач має доступ до свого карткового рахунку і має можливість зняти кошти, розпорядитися кредитом. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не пам`ятає, чи надавав комусь свої персональні дані, при цьому відповідач не надав доказів відсутності будь-яких грошових надходжень від позивача на картковий рахунок відповідача. Суд надавав відповідачу час подати докази своїх заперечень, але відповідач обґрунтовує та доводить свою позицію в суді власними поясненнями. Крім того, суд вважає, що в своєму відзиві відповідач безпідставно посилається на норми Закону України «Про споживче кредитування», оскільки відповідачу було надано позику у розмірі, меншому за встановлену законом заробітну плату, а саме -1000 грн. Згідно ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частино 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання перед новим кредитором, яким є ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ», за Договором №3322305258-009535 від 15-06- 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Отже, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» до [PERSON] про стягнення заборгованості є цілком обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором у сумі 5743 грн. 70 коп. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження даних витрат, позивачем надано: договір про надання юридичних послуг №15/10-1 від 15.10.2018 року, укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» з яким (п. 4.1. Договору) сторони погодили, що загальна вартість послуг узгоджується шляхом складання та направлення виконавцем замовнику акту приймання наданих послуг та їх підписання замовником (а. с. 51). З Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг №15/10-1 від 20.11.2018 року (а.с.52) вбачається, що вартість послуг склала 1 500 грн. Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 516 від 28.11.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» сплатило ФОП [PERSON] 1500 гривень, оплата юридичних послуг за договором №15/10-1 від 15.10.2018 року щодо боржника [PERSON] (а. с. 53). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 694 від 29.11.2018р. (а. с.2). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved