Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що позивач перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 20.02.2012 року. Позивач є власником вказаної квартири, яку з травня 2015 року відповідач добровільно залишила та з цього часу до вказаного житла не приходить, комунальні послуги не сплачує, її майно в квартирі відсутнє. Відповідач, яка є колишньою дружиною позивача, добровільно не хоче знятись з реєстраційного обліку у вказаному будинку. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним більш 1 року без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що шлюб з відповідачкою ним був зареєстрований в 2009 р., після чого в березні 2009 р. він зареєстрував її за вищевказаною адресою. Ніяких перешкод відповідачу в користуванні житловим приміщення він не чинив. Додав, що в зв'язку з реєстрацію відповідача в квартирі позивача, він несе зайві комунальні витрати. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, своє право на участь у судовому засіданні не використала, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 лютого 1995 року, який зареєстрований в БТІ 17.02.1995 р. за № 3422, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.02.2009 р., який розірвано рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20.02.2012 р. Як вбачається з наданих документів, відповідач була зареєстрована у вищевказаній квартирі як дружина позивача після реєстрації шлюбу з відповідачем - з 12.03.2009 р. З довідки форми № 3, виданої Центром комунального сервісу №43 за вих.№2099 від 07.09.2016 р. та наданих документів, вбачається, що на час розгляду справи в спірному житловому приміщенні зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], як власник, - з 12.06.2005 р., та відповідач [PERSON], [INFO], як дружина, - з 12.03.2009р. За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням. Згідно з актами, складеними КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» 06.09.2016, 13.01.2017 р. та підписаними сусідами позивача -[PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] проживає за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS], з травня 2015 р. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мала об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинив, майно та речі відповідача в будинку відсутні. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з травня 2015 року відповідач не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як співвласнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси які необхідно поновити. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надала суду доказів, котрі б підтверджували факт її проживання у спірному будинку або поважність причин не проживання у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вона вважається такою, що втратила право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON], не мешкаючи в спірній квартирі з травня 2015 р. без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Крім того на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 971,2 грн., з яких: витрати на публікацію в пресі оголошення в розмірі - 420,0 грн., судовий збір при подачу позову - в розмірі 551,21 грн. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved