Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] «Дьолер Буковина», [PERSON] про стягнення боргу за договором фінансової безпроцентної допомоги (позики). Посилався на те, що 30 жовтня 2012 року між ним та ТОВ «Букофрут», правонаступником якого є [PERSON] «Дьолер Буковина» було укладено договір фінансової безпроцентної допомоги №4 зі строком до 30.10.2013 року, відповідно до умов якого ним було надано відповідачу кошти у сумі 200 000 гривень.\~ Також 05 листопада 2012 року та 24 грудня 2012 року між ними було укладено договори фінансової безпроцентної допомоги №10, №14 зі строком на дванадцять календарних місяців. Відповідно до яких відповідачу було передано кошти у розмірі 355\~000 грн. та 200\~000 грн. У якості забезпечення повернення кредиту між ним та відповідачем [PERSON] 30 жовтня 2012 року, 05 листопада 2012 року та 24 грудня 2012 року було укладено договори поруки. В подальшому, 02 вересня 2013 року за між ним таТОВ «Букофрут» укладено додаткові угоди до зазначених договорів позики, якими визначено умови відповідальності\~ сторін за невиконання чи неналежне виконання грошового зобовязання. Разом з тим, відповідач №1 у встановлений законом строк кошти не повернув, у звязку з чим у нього станом на 30 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 1\~757\~172 грн. 03 коп. Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договором позики №4 у розмірі 159\~777 грн. 04 коп.; за договором позики №10 у розмірі 1 025400 грн. 48 коп. та 571\~994 грн. 51 коп. за договором позики №14, а також 6\~090 грн. витрат по сплаті судового збору. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] «Дьолер Буковина» - [PERSON] позов не визнав, про що надав свої письмові заперечення. Просив відмовити у задоволенні позову. Справа слухалась у відсутність відповідача [PERSON], який в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку,\~ що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, судом встановлено, що 30 жовтня 2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букофрут» було укладено\~ договір про надання фінансової безпроцентної допомоги №4, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 200 000 грн. із кінцевим терміном повернення до 30.10.2013 року (а.с.6). Також 05 листопада 2012 року між сторонами було укладено договір про надання фінансової безпроцентної допомоги №10, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 355 000 грн. із кінцевим терміном повернення до 05.11.2013 року (а.с.7). Крім того, 24 грудня 2012 року між сторонами було укладено договір про надання фінансової безпроцентної допомоги №14, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 200 000 грн. із кінцевим терміном повернення до 24.12.2013 року (а.с.8). Згідно квитанцій до прибуткого касового ордера №134 від 01 листопада 2012 року, №139 від 05 листопада 2012 року та №146 від 26 грудня 2012 року вказані кошти були отримані відповідачем [PERSON] «Букофрут» (а.с.15). Крім того, вказана обставина не заперечувалася в судовому засіданні представником відповідача. В подальшому 02 вересня 2013 року, за ініціативою позивача, між сторонами були укладені додаткові угоди №1 до вказаних договорів, якими встановлено відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобовязань у виді штрафу у розмірі 50% від суми вказаної в п.2 Договору, обовязку сплатити пеню за весь час прострочення виконання зобовязання та інфляційні та три проценти річних (а.с.9-14). Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання зобовязань за договорами про надання фінансової безпроцентної допомоги, між позивачем та відповідачем [PERSON] 30 жовтня 2012 року, 05 листопада 2012 року та 24 грудня 2012 року укладено договори поруки, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань (а.с.16-18). \~Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існували договірні зобовязання, які позивач виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] «Дьолер Буковина» у користування кредитні кошти. Згідно копії протоколу загальних зборів учасників від 17 грудня 2013 року, яка наявна в матеріалах справи, ТОВ «Дьолер Буковина» є правонаступником прав та обовязків ТОВ «Букофрут» (а.с.30-35).\~ Разом з тим, відповідач №1 взяті на себе зобовязання за договорами позики належним чином не виконав, у визначений в договорах строк кошти не повернув, чим порушив умови укладених між сторонами договору та відповідно прострочив виконання взятих на себе зобовязань, що призвело до утворення заборгованості, яка згідно із наданим позивачем розрахунком, станом на 30 листопада 2015 року становить: за договором позики №4 від 30.10.2012 року в розмірі 159\~777 грн. 04 коп., з яких 25\~000 грн. сума боргу за договором позики, 1\~565 грн. 75 коп. три проценти річних, 15\~825 грн. інфляційні втрати, штраф у розмірі 100\~000 грн. та 17\~388 грн. 25 коп. пені за час прострочення виконання зобовязання; за договором позики №10 від 05.11.2012 року в розмірі 1\~025\~400 грн. 48 коп., з яких 355\~000 грн. сума боргу за договором позики, 22\~029 грн. 45 коп. три проценти річних, 224\~715 грн. інфляційні втрати, штраф у розмірі 177 500 грн. та 246\~156 грн. 03 коп. пені за час прострочення виконання зобовязання; за договором позики №14 від 24 грудня 2012 року в розмірі 571\~994 грн. 51 коп., з яких 200\~000 грн. сума боргу за договором позики, 11\~605 грн. 47 коп. три проценти річних, 125 200 грн. інфляційні втрати, штраф у розмірі 100 000 грн. та 135\~189 грн. 04 коп. пені за час прострочення виконання зобовязання (а.с.19-21). Отже, загальна сума заборгованості за невиконання [PERSON] «Дьолер Буковина» зобовязань за договорами позики, становить 1\~757\~172 грн. 03 коп. Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~ Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки\~виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Оскільки відповідач [PERSON] «Дьолер Буковина» не виконав взятих на себе зобовязань за договорами позики, й відповідно не надав доказів своєчасного повернення кредиту,\~\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і\~\~такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Виходячи з наведеного, позичальник [PERSON] «Дьолер Буковина» та поручитель [PERSON] несуть солідарну відповідальність за виконання вимог договорів позики. Поряд із цим, суд вважає, безпідставне посилання представника відповідача [PERSON] «Дьолер Буковина» - [PERSON] з приводу того, що зобовязання за вказаними договорами є припиненими, так як позивач відмовився від свого права вимоги щодо повернення позики. Із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, зокрема, заяви [PERSON] адресованої [PERSON] «Букофрут» від 23 жовтня 2013 року вбачається, що позивач відмовився від свого права вимоги щодо повернення позики за договорами про надання фінансової допомоги у розмірі 580\~000 грн. та жодних претензій до Товариства немає (а.с.104). Однак, на погляд суду, вказана заява не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ст.60 ЦПК України. Так, з метою зясування всіх обставин справи, а саме підтвердження чи спростування посилань представника відповідача з приводу того, що зобовязання за вказаними договорами є припиненими, ухвалою суду від 15 березня 2016 року було призначено комплексну технічну та почеркознавчу експертизи. З висновку експерта №657,696-К від 29 квітня 2016 року вбачається, що підпис у заяві про прощення боргу виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.158-161). Крім того, як на підставу у відмові в задоволенні позову, на думку представника відповідача №1 є те, що рішеннями суду встановлено, що саме позивачем [PERSON] було складено заяву про прощення боргу, в якій він відмовився від свого права вимоги щодо повернення позики у розмірі 580\~000 грн. Так, згідно вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 травня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 30 червня 2016 року залишено без змін, у задоволенні позову [PERSON] «Дьолер Буковина» до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про тлумачення правочину, відмовлено (а.с.191-196). Згідно вимог чинного цивільно-процесуального кодексу України, суд повинен зясувати у позивача предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Зясовується правильність обєднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути повязаними між собою, для вирішення питання про їх обєднання або розєднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд зясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Із вказаних рішень суду вбачається, що предметом позову [PERSON] «Дьолер Буковина» є тлумачення правочину змісту заяви [PERSON] про прощення боргу від 23.10.2013 року за договорами позики. Однак, варто зазначити, що судом у своїх рішеннях було тільки констатовано факт наявності такої заяви та зазначено її зміст. При цьому, судом належним чином не досліджувалася вказана заява, зокрема, не зясовано її походження, дійсність написання, волевиявлення заявника та відповідність її вимогам чинного законодавства. Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку з приводу того, що позивач [PERSON] заяву про прощення боргу не підписував, від свого права вимоги щодо повернення позики не відмовлявся, а отже зобовязання за вказаними договорами не є припиненими та підлягають виконанню в повному обсязі. Таким чином, суд вважає, що вказаний вище борг по договорам позики підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обємі. Крім того, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у звязку із зверненням до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved