Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 01.05.1993 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Нетішинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №49. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що подружні стосунки з відповідачкою не склалися. В липні 2020 року вони припинили спільне проживання та ведення домашнього господарства. Позивач зазначає, що проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою, а тому переконаний, що за вказаних обставин збереження їх з відповідачкою сім`ї є неможним та суперечитиме його інтересам, в зв`язку з чим просить шлюб розірвати. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу, розгляд справи просить проводити у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), сторони по справі зареєстрували шлюб, про що 01.05.1993 року складено відповідний актовий запис за №49. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки,встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розклад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом в якому наполягає на розірванні шлюбу, оскільки він та відповідачка фактично припинили подружні стосунки, а їх шлюб існує формально. Відповідачка не заперечила щодо розірвання шлюбу. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, категоричність рішення позивача розірвати шлюб, визнання позову відповідачкою, та відсутність у сторін бажання вчиняти дії для збереження сім`ї, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з викладеним, поверненню позивачу з державного бюджету підлягають 420 гривень 40 копійок судового збору. Решта 50 відсотків судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом, що становить 420 гривень 40 копійок, підлягаю стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved