Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001272, що укладений 24.09.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON] з моменту його укладення, та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь [PERSON] грошові когти в розмірі 17000 грн., як адміністартивний платіж за договором фінансового лізингу та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 24.09.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування [PERSON] на термін та на умовах, передбачених договором. Предметом фінансового лізингу за даним договором є трактор марки Jinma 264 комплектації ER, обємом двигуна 24, привід 4х4. Згідно п. 8.2 договору сторони погодили, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору становить 7327,50 доларів США, що еквівалентно 170000 грн. і може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Відповідно до п. 9.7. договору кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: - адміністративний платіж, - авансовий платіж, - комісія за передачу предмета лізингу, - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6, ст. 9 даного договору. Згідно п. 12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7 та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. В такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. На виконання умов договору, позивачем 24.09.2015 року було сплачено 17000 грн. Відповідач отримавши внесенні позивачем кошти транспортний засіб не надав, а на направлену йому 25.09.2015 року заяву про розірвання укладеного договору не реагує, кошти не повертає, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 001272. Відповідно до п. 3.1 договору ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язувалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а [PERSON] зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. У відповідності до п. 1.1 договору предметом лізингу є трактор марки Jinma 264 комплектації ER, обємом двигуна 24, привід 4х4. У день укладання договору позивач сплатив відповідачеві 17000 грн., що підтверджується банківською квитанцією № 20 від 24.09.2015 року. 25.09.2015 року позивач направив на адресу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» заяву, в якій просив розірвати договір фінансового лізингу № 001272 та повернути сплачені кошти в розмірі 17000 грн. Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та\~Законом України «Про фінансовий лізинг»\~(частина 2\~статті 806 ЦК України\~та частина 1\~статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Згідно із частиною другою\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою\~статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 згаданого Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Згідно з укладеним між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.1, 3.3.1 договору). Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (пункт 8.3). Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1,3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5). Зі змісту договору слідує, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 12.1 договору). Відповідно до частини другої\~статті 6 Закону № 723/97-ВР, істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. [PERSON] того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень\~статті 692 ЦК України\~споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей\~638,\~655,\~691 ЦК України. Відповідно до пункту 10.1 лізинговим платежем є платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору). Кожен лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21% річних на залишок частини від обсягу фінансування; частину вартості предмета лізингу; комісію за супроводження договору в розмірі 7 %. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) транспортного засобу, остаточно не визначили вартості предмета лізингу. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. Згідно п. 12.13 договору лізингу, у випадку відмови від прийняття предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір та вимагати від лізингоодержувача сплати на користь лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання даного договору кошти. Разом з тим, зазначений пункт договору суперечить ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено право споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв'язку з розірванням або невиконанням умов договору та є несправедливим. [PERSON] того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем (п. 3.4.5), що свідчить також про порушення прав споживача. З урахуванням положень\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі № 6-330цс16. З урахуванням викладених обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, остільки порушує принцип добросовісності, має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. [PERSON] того, у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.05.2012 у справі № 6-35цс12 зазначено, що за положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Згідно зі\~статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Відповідно до п. 8.5. статті 8 договору лізингу, всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. Згідно з преамбулою договору, де йде визначення термінів, авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначений у додатку № 1 договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховуються жодні проценти, повернення авансового платежу відбувається на умовах та у порядку передбаченими договором. Адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення сплати платежу у квитанції. Розмір адміністративного платежу відображається в додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Перший платіж - платіж, що складається з адміністративного, авансового платежу, які сплачуються у відповідності до умов даного договору. Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3% (три відсотки) від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу. Як вбачається преамбули договору, зі статті 8 Договору, Додатку № 1, змісту договору, склад лізингових платежів складається з першого платежу та лізингових платежів. В свою чергу перший платіж складається з: адміністративного платежу у розмірі 10% від вартості предмета лізингу; авансового платежу в розмірі 50% від вартості предмета лізингу; комісії за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмета лізингу. Частиною 2\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~закріплено вичерпний перелік платежів, які можуть включати в себе лізингові платежі, передбаченими умовами договору, а саме: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Включення до лізингових платежів виду платежу, як адміністративного платежу не відповідає законодавству України, так як не передбачені у вичерпному переліку, встановленому ч. 2\~ст. 16 Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до чинного законодавства України, зокрема\~ЦК України\~та\~Закону України «Про фінансовий лізинг», яким повністю урегульовано такий вид економічної діяльності як фінансовий лізинг, посилання позивача на норми\~ст. 799 ЦК України\~є безпідставними, оскільки передбачено, що фінансовий лізинг повністю регулюється спеціальними законами, а отже до договорів лізингу можуть застосовуватися загальні положення про найм (оренду) лише з урахуванням спеціальних особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Отже, не існує норми, яка б встановлювала обов'язковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, незалежно від того, якого виду майно передається у лізинг та кому саме. Право власності на майно у лізингодавця в більшості випадків не має на момент укладення договору лізингу, оскільки спочатку укладається договір лізингу, і лише потім, відповідно до специфікації лізингоодержувача, лізингодавець придбаває річ у продавця для подальшої її передачі лізингоодержувачу. Для того, щоб нотаріус посвідчив договір найму (оренди), йому (нотаріусу) потрібно впевнитися, що орендодавець є повноважним на вчинення такого договору, тобто, що у нього є право власності на предмет оренди. Виходячи з цього, у лізингодавця повинне бути право власності на предмет лізингу на момент укладання договору лізингу. В той же час, законодавчо визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених\~ЦК України\~та законом. А\~Законом України «Про фінансовий лізинг»\~визначено, що лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу. Згідно приписів\~ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частина 1\~ст. 229 ЦК України\~встановлює, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, відповідно до\~статей 229-233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Пунктом 20 цієї ж\~постанови\~передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Нормистатті 230 ЦК України\~не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товар. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, є обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню у цій частині вимог. Згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки. Отже відповідач має повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу № 001272 від 24.09.2015 кошти у сумі 17000 грн. Позивач завдану йому відповідачем моральну шкоду оцінює в сумі 5000 грн. Відповідно до положень ст.ст.\~23,\~1167 ЦК України\~позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року\~(зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, позивач не надає належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а посилається лише на безпідставне користування відповідачем належними позивачу коштами на протязі 18 місяців, у звязку з чим позивач та члени його родини були обмежені у використанні вказаних коштів на власні потреби. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial