Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 27.01.2012 року між ним та приватним підприємством імені «Т.Г.Шевченко» було укладено договір оренди землі площею 4,81 га, яка знаходиться на території Високопільської селищної ради Високопільського району Херсонської області, строком на пять років, який зареєстровано у Високопільському відділі Держкомзему за № 65218000400059 від 27.01.2012 року. Вважає, що даний договір не містить всіх істотних умов, визначених законом на час його укладення, а саме в договорі не зазначено обєкту оренди (кадастровий номер земельної ділянки та місце її розташування), що унеможливлює реалізацію інших пунктів договору, зокрема умови збереження стану обєкту оренди; не визначено орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату, що шкодить не лише позивачу, а й державі, оскільки податки сплачуються в залежності від нарахованих сум. Крім того, в договорі не міститься умов збереження стану обєкта оренди, умови повернення земельної ділянки орендодавцю, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини, відповідальність сторін та умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що є істотними умовами договору оренди землі, які існували на час укладення договору. Позивач неодноразово звертався до ПП імені «Т.Г.Шевченко» із пропозиціями внести зміни до укладеного між ними договору оренди землі та врегулювати дані питання, що дало б йому можливість отримати орендну плату в належному розмірі та захистити свої права. Дані заходи результату не дали. В звязку з чим, позивач просить суд визнати договір оренди земельної ділянки площею 4,81 га, укладений 27.01.2012 року між ним та ПП імені «Т.Г.Шевченко» недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобовязання ПП імені «Т.Г.Шевченко» повернути земельну ділянку площею 4,81 га [PERSON]. В судове засідання позивач не зявився, згідно наданої заяви просив справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, згідно письмових заперечень позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, оскільки договір оренди землі від 27.01.2012 року містить всі істотні умови, відповідає вимогам діючого на той час законодавства, пройшов державну реєстрацію. Несвоєчасність виплати орендної плати, на думку представника відповідача, не є підставою для визнання даного договору недійсним. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 27.01.2012 року між [PERSON] та приватним підприємством імені «Т.Г.Шевченко», було укладено договір оренди землі площею 4,81 га, яка знаходиться на території Високопільської селищної ради Високопільського району Херсонської області, строком на пять років. Даний договір було зареєстровано у Високопільському відділі Держкомзему за № 65218000400059 від 27.01.2012 року . Згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 27.01.2012 року, [PERSON] передав приватному підприємству імені «Т.Г.Шевченко» земельну ділянку площею 4,81 га, яка знаходиться на території Високопільської селищної ради Високопільського району Херсонської області. Спірних питань немає Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640, ч.2 ст.125 ЗК України та ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту такої реєстрації. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (із змінами та доповненнями станом на момент укладення договору оренди землі від 27.01.2012 року) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами 1-4 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. З договору оренди землі від 27.01.2012 року вбачається, що при його укладенні сторони домовилися щодо таких його умов: об'єкт оренди - в оренду передається земельна ділянка, площею 4,81 га, яка знаходиться на території Високопільської селищної ради Високопільського району Херсонської області (п.п.1. 2); строк дії договору оренди пять років (п.5); орендна плата із зазначенням її розміру 1 325,42 грн. (п.6), індексації обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.7.), форм платежу грошова, натуральна та відробіткова (п.6), строків, порядку її внесення у термін від 01 січня до 31 грудня кожного року (п.8) і перегляду розмір орендної плати переглядається за згодою сторін один раз на рік у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.10) та відповідальності за її несплату у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожний день прострочення (п.11); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.12); умови збереження стану об'єкта оренди орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, повязаних із зміною стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами (ч.2 п.16); умови і строки передачі земельної ділянки орендарю без розроблення проекту її відведення, в місячний строк після державної реєстрації договору (п.п.14, 15); умови повернення земельної ділянки орендодавцеві (п.п.16-20); існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки не встановлено (п.п.21-22); визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини ризик випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди чи його частини несе орендодавець (п.27); відповідальність сторін (п.п.34-35). Таким чином, судом встановлено, що договір оренди землі від 27.01.2012 року не містить таких істотних умов, визначених ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», як кадастровий номер земельної ділянки та умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Всі інші визначені законом умови зазначені у вказаному договорі. Разом із тим, у відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на невідповідний розмір орендної плати, не визначення розміру індексації та несвоєчасну виплату даних грошових сум. При цьому, зважаючи на вільність сторін в укладенні договору та визначенні умов договору, що передбачено ст.627 ЦК України, враховуючи, що на момент укладення оспорюваного правочину, [PERSON] влаштовував розмір орендної плати, визначений сторонами в сумі 1325,42 грн., суд не може взяти до уваги дану обставину в якості підстави для визнання договору оренди землі недійсним. Суд також не бере до уваги посилання позивача щодо невизначеності в договорі оренди землі від 27.01.2012 року розміру індексів інфляції, оскільки даний розмір є мінливою величиною, яка визначається за попередній рік на початок наступного року відповідними органами виконавчої влади, та в порядку ст.289 Податкового кодексу України, в подальшому застосовується орендарями земельних ділянок при виплаті податків та орендної плати. Щодо посилання позивача на несвоєчасну виплату приватним підприємством імені «Т.Г.Шевченко» орендної плати та передачу земельної ділянки іншим особам, то дані обставини не є підставою для визнання договору оренди землі недійсним в розумінні ст. 215 ЦК України. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, в порушення даної норми закону, не довів суду факту порушення своїх прав саме невнесенням в договір оренди землі від 27.01.2012 року кадастрового номеру земельної ділянки, а також умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, як визначено статтями 3 ЦПК України та 15 ЦК України. І хоча дані умови, відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент укладення договору), є істотними, враховуючи, що при укладенні вищезазначеного договору та до початку 2014 року, його умови відповідали інтересам [PERSON], договір оренди було належним чином зареєстровано, відбулося повне його виконання, про що свідчить акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 27.01.2012 року, отримання позивачем орендної плати (тобто прийняття умов договору), що підтверджується відповідними відомостями на видачу в рахунок паю за 2013, 2014 роки, суд дійшов висновку, що відсутність зазначених умов у договорі оренди від 27.01.2012 року ніяким чином не вплинуло на права та обовязки сторін договору та, відповідно, не порушило прав позивача. При прийнятті рішення суд враховує правову позицію щодо визнання недійсним договору оренди землі у разі відсутності однієї з істотних умов, передбачених ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», викладену в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 року № 6-94 цс 13, 02.07.2014 року № 6-78 цс 14, 04.02.2015 року № 6-233 цс 14, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. В порядку ч.4 ст.10 ЦПК України, позивачу було розяснено її право на зміну предмету та підстав позову, а саме на звернення до суду із вимогою про внесення змін до договору оренди або його розірвання. Даним правом позивач не скористався. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що фактично позивач скаржиться на розмір орендної плати, визначеної договором оренди землі від 27.01.2012 року, та на строки виплати орендної плати та індексації, що не є підставою для визнання договору оренди землі недійсним в порядку ст.215 ЦК України, зважаючи на відсутність дійсного порушення прав позивача не включенням до вищезазначеного договору саме таких умов, як кадастровий номер земельної ділянки, умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed