overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 лютого 2005 року, являється власником будинку № 33, що по вул. Джерельна (раніше - Пролетарська) в с. Берестянка Бородянського району, де зареєстрований, але з 2010 року не проживає відповідач по справі [PERSON] Оскільки відповідач у його /позивача/ будинку зареєстрований, але не проживає, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, то просив визнати його /відповідача/ таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 лютого 2005 року на праві приватної власності належить житловий будинок № 33, що по вул. Джерельна /раніше Пролетарська/ в с.Берестянка Бородянського району, в якому з 26 березня 2005 року зареєстрований, але з 2010 року не проживає відповідач [PERSON], що також підтверджується копією акта від 20 червня 2016 року, складеному за участю депутата Небратської сільської ради Бородянського району /а.с. 5-10/. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, як вбачається з позовної заяви та що підтверджується актом депутата від 20 червня 2016 року, жодних заперечень щодо цього відповідач суду не надав, останній не проживає у належному позивачу будинку з 2010 року, тобто, більше одного року, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 33 по вул.Джерельній (раніше Пролетарська) в с.Берестянка Бородянського району Київської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він являється власником будинку, що знаходиться по вул. 1-го Травня, 46-а в смт. Бабинці Бородянського району, який він /позивач/ придбав у відповідачів, уклавши з ними 02 вересня 2014 року відповідний договір купівлі-продажу житлового будинку. У вказаному будинку відповідачі зареєстровані і мали після укладення договору купівлі-продажу цього будинку знятися з реєстрації, однак останні відмовляються у добровільному порядку зніматися з реєстрації. Оскільки [PERSON] та [PERSON] вже з травня 2014 року з моменту виникнення домовленості про укладення зазначеного договору купівлі продажу, не проживають у вказаному будинку, то просив визнати їх /відповідачів/ такими, що втратили право на користування даним будинком. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та викладене підтвердили. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02 вересня 2014 року є власником будинку, що по вул. 1-го Травня, 46-а в смт. Бабинці Бородянського району, у якому, окрім нього зареєстровані попередні власники будинку відповідачі [PERSON] та [PERSON] /а.с.10-12,18-19/. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачі вже не є власниками вищезазначеного будинку, але по даний час не знялись з реєстрації за даною адресою, порушуючи право позивача, як власника вказаного будинку, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним, як вбачається з акту обстеження від 02 червня 2015 року, складеного за участю депутата Бабинецької сільської ради Бородянського району, з травня 2014 року не проживають в цьому будинку, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він являється власником житлового будинку № 37, що по вул. Ярослава Мудрого в с.Блиставиця Бородянського району Київської області, в якому зареєстрована, але з серпня 2014 року не проживає, відповідачка [PERSON] Оскільки відповідачка у його /позивача/ будинку зареєстрована, але не проживає, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, то просив визнати її /відповідачку/ такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідачка в судове засідання не з»явились, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 22 грудня 2008 року належить житловий будинок № 37, що по вул. Ярослава Мудрого (раніше - Леніна) в с.Блиставиця Бородянського району Київської області, в якому з 11 вересня 2013 року зареєстрована, але з 30 серпня 2014 року не проживає, відповідачка [PERSON] /а.с.5-10,13/. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, як вбачається з позовної заяви та що підтверджується актом, складеним за участю депутата Блиставицької сільської ради Бородянського району Київської області від 08 листопада 2016 року, жодних заперечень щодо цього відповідачка суду не надала, остання не проживає у будинку позивача більше двох років, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачку такою, що втратила право користування даним будинком. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 551,2 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що йому на праві спільної сумісної приватної власності належить будинок, що по [ADDRESS], в якому, окрім нього та членів його сім»ї, зареєстрований пасинок його /[PERSON]./ сина - відповідач [PERSON] Так як відповідач у вказаному будинку не проживає з 2006 року, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, то просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування вищевказаним жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений відповідно до вимог п.5 ст.74 ЦПК України. Третя особа - Новозаліська сільська рада Бородянського району в судове засідання свого представника не направила, просила справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення позивача, покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачу як переселенцю з території радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС КСП «Дружба» було передано у приватну власність житловий будинок, що по [ADDRESS] /а.с.5,10/. Як вбачається з копії будинкової книги, довідки адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, у вказаному будинку з 21 травня 2005 року зареєстрований також відповідач - [PERSON] /а.с. 6-8,13/. Згідно акту обстеження умов проживання від 03 серпня 2015 року, складеного за участю депутата Новозаліської сільської ради Бородянського району, що також підтверджується показами свідка [PERSON], відповідач не проживає у зазначеному будинку з 2006 року /а.с.9/. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, як вбачається з позовної заяви, та що підтверджується актом депутата від 03 серпня 2015 року, показами свідка [PERSON], жодних заперечень щодо цього відповідач суду не надав, останній не проживає в будинку позивача з 2006 року, тобто, більше одного року, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідача таким, що втратив право користування даним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2015 року йому належить будинок, що в смт. Пісківка Бородянського району по вул. Радянська, 209-а, в якому, окрім нього /позивача/, його дружини [PERSON] та їх доньки Діани, зареєстрована його /[PERSON]В./ бувша дружина відповідачка [PERSON] 05 травня 2012 року відповідачка забрала свої речі та виїхала, на даний час місце її проживання йому /позивачу/ невідоме. Оскільки відповідачка з 05 травня 2012 року у вказаному будинку не проживає, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, то просив визнати її /відповідачку/ такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2015 року є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в смт. Пісківка Бородянського району по вул. Радянська, 209-а /а.с.10-11/. Як вбачається з матеріалів справи /а.с.4-7,12/, у вказаному будинку з 13 серпня 2005 року зареєстрована, але з 05 травня 2012 року року не проживає, бувша дружина позивача відповідачка по справі [PERSON], що підтверджується актом від 06 листопада 2015 року, складеним за участю депутата Пісківської селищної ради Бородянського району. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, як вбачається з позовної заяви та що підтверджується актом депутата від 06 листопада 2015 року, жодних заперечень щодо цього відповідачка суду не надала, остання не проживає у будинку позивача більше шести місяців, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачку такою, що втратила право користування даним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.12.2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 5000 гривень, згідно до якого останній повинен був повернути в строк до 02.01.2014 року позику. Однак, на теперішній час відповідач своє зобов'язання не виконав і заборгованість по договору складає 5000 гривень. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики, пеню за час прострочки в сумі 1400 грн., і судовий збір, сплачений при подачі позову. Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву де підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, клопотань про розгляд справи в його відсутності не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, у відповідності зі ст.224 ЦПК України. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору позики від 02.12.2013 року відповідач повинен був в строк до 02.01.2014 року повернути позивачу 5000 гривень. На теперішній час відповідач своє зобов'язання за договором не виконав. У відповідності з п.7 договору позики за прострочку повернення позики позичальник повинен виплатити пеню в розмірі 1 відсоток від простроченої суми за кожний день прострочки, що за період з 03.01.2014 року по 30.01.2014 року складає 1400 грн. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким, чином, судом встановлено, що права позивача були порушені з вини відповідача, і підлягають судовому захисту шляхом стягнення з останнього на його користь суму позики 5000 гривень і пені в розмірі 1400 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.06.2007 року року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 001-20092-050607. Відповідач станом на 31.07.2015 року не виконує належним чином зобовязання за даним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. На даний час кредитна заборгованість позичальником погашена не була та складає 5347,02 грн., яка складається з: тіло кредиту 2784,84 грн., прострочене тіло кредиту 483,18 грн., заборгованість за відсотками 2079,00 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн.. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договором на загальну суму 5347,02 грн.. У судове засідання представник позивача не зявився, в позовній заяві представник позивача просить розглядати справу без участі їх представника, позовну заяву повністю підтримують, просять її задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами не згоден, оскільки виплатив позивачу всю суму заборгованості, що підтверджується копією квітанції. Враховуючи наявність заяв від сторін про розгляд справи без їх участі суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Судом, на підставі письмових доказів по справі, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05.06.2007 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 001-20092-050607. Відповідно до пункту 1.2 позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № 26250900756022 в національній валюті відкриває кредитну лінію на загальну сумі 40 000 грн., та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт на 4000 грн.. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку угода не складається. Відповідач скористався кредитом, але станом на 31.07.2015 року не виконує належним чином взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту, в результаті чого виникла прострочена заборгованість у сумі 5347,02 грн., яка складається з: тіло кредиту 2784,84 грн., прострочене тіло кредиту 483,18 грн., заборгованість за відсотками 2079,00 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн. (а.с. 7). Згідно квитанції наданої відповідачем, він виплатив всю суму заборгованості, яку просить стягнути позивач.( а. с. 23). Відповідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Законом. Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що сума заборгованості сплачена повністю, а тому на час ухвалення рішення по справі відсутній предмет спору. Судові витрати компенсувати за рахунок Держави. На підставі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 вересня 2012 року між ним та відповідачем були укладені договіри про поворотну фінансову допомогу на суму 13500 грн. та 1800 грн. відповідно. Позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю, шляхом перерахування позичальнику вищезазначені кошти. Відповідач в свою чергу зобов`язання не виконує та вказану суму грошових коштів не повертає. Позивачем була надіслана відповідачу претензія - вимога про повернення грошових коштів, однак була проігнорована відповідачем. Просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Джерело» на його користь суму основного боргу у розмірі 15300 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про день розгляду справи в судів був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 вересня 2012 року та 25 грудня 2012 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Джерело» укладені договіри про поворотну фінансову допомогу, за умовами яких кредитор передав позичальнику у тимчасове користування грошову суму у розмірі 13500 грн. та 1800 грн., шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника. Проте відповідач своє зобов`язання по поверненню суми боргу не виконав. На адресу відповідача [PERSON] від 27.12.2013 року була направлена претензія-вимога про сплату на рахунок позивача у добровільному порядку, протягом тридцяти календарних днів основну суму боргу - 15 300 грн. Однак дана претензія була проігнорована відповідачем. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.02.2008 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 003-20162-270208. Відповідачеві відкрито кредитну линію на картковий рахунок з видачею платіжної картки. Відповідач станом на 13.07.2015 року не виконує належним чином зобов'язання за даним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. На даний час кредитна заборгованість позичальником погашена не була та складає 2721,25 грн., яка складається з: тіло кредиту 2721,25 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договором на загальну суму 2721,25 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явилась, хоча судом належним чином був повідомлений про час, місце та дату судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому, суд, отримавши згоду представника позивача, ухвалив розглянути справу заочно, тобто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом, на підставі письмових доказів по справі, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 27.02.2008 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 003-20162-270208. Відповідно до умов договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок з перерахуванням та встановленням на нього кредитного ліміту в сумі 2500 грн. (а.с.4). Банк взяті на себе зобов'язання виконав, а відповідач скористався Кредитною лінією, але станом на 13.07.2015 року не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, в результаті чого виникла прострочена заборгованість у сумі 2721,25 грн., яка складається з: тіло кредиту - 2721,25 грн., що підтверджується розрахунком ціни позову (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання. Відповідно до ст. 525 цього ж кодексу одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 243,60 грн., оскільки позивач при подачі позову був звільнений від його сплати.

Outcome: approved