Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики, укладеним між сторонами 17.02.2017р., в розмірі 410\~000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач позичив в нього кошти та зобовязався їх повернути до 07 березня 2017 року, про що написав відповідну розписку, але не виконав свого зобовязання та не повернув позичених грошей. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 17.02.2017р. відповідачем була складена розписка, відповідно до якої він зазначив, що позичив у позивача грошові кошти в розмірі 410 000грн та зобовязується повернути їх позивачеві у строк до 07.03.2017р. Враховуючи, що до теперішнього часу грошові кошти не повернуті позивач звернуся до суду з зазначеним позовом і вимагає стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 410 000грн. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК передбачається, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За таких обставин договір позики є укладеним з моменту передання грошей позичальнику. Доведеність факту передання коштів від позичальника позикодавцю покладається на сторін і в контексті положень ч.2 ст.59, ст.60 ЦПК має доводитись шляхом надання належних та допустимих доказів. Досліджену розписку відповідача суд оцінює як належний та допустимий доказ укладання між сторонами договору позики, оскільки вона містить відомості про дату та суму отриманих в борг коштів, умови їх повернення та підтверджує сам факт передання грошей. Подібна правова оцінка розписці боржника узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 11.11.2015р. у справі №6-1967цс15. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тож на підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 4100грн, що має бути відшкодовано позивачу відповідачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved