Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди в звязку з не виконанням грошового зобовязання яке виникло за рішенням суду. Позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь - 67010.13 грн. - індекс інфляції та 3 % річних за прострочення зобов»язання з виплати матеріальної та моральної шкоди. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву, у якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без її участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Враховуючи заяву позивача, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Полтавського районного суду від 19.10.2011р. по цивільній справі № 2-1100/2011р., за позовом [PERSON] до [PERSON], ЗАТ СК Український страховий альянспро відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином , завлені вимоги задовлено частково, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] наступну суму: - 664,74 грн. матеріальної шкоди на лікування, - 11\~316,00 грн. втрачений заробіток, - 3\~000,00 грн. витрат на правову допомогу, - 50\~000,00 грн. моральної шкоди, всього на загальну суму 64\~980,74 грн. Рішення суду набрало законної сили 29.10.2011р. Згідно листа Полтавського РВ ДВС ГУТУЮ у Полтавській області від 05.08.2016р. за № 7259, встановлено, що у Полтавському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області на виконанні перебуває виконавче провадження № 30381625 з примусового виконання виконавчого листа № 2-01100 від 17.11.2011 року, виданого Полтавським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 64 980,74 грн. Державним виконавцем 23.12.2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку за вих. № 34987 направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та до відома. З метою належного виконання виконавчого документу державним виконавцем до реєструючих право власності установ направлено запити з метою перевірки майнового стану боржника. Державним виконавцем 24.09.2012р. на адресу боржника направлено виклик зявитися до відділу ДВС для вирішення питання щодо сплати боргу. Державним виконавцем 13.11.2012р.та 02.04.2013р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Згідно відповіді Полтавського ВРЕР за боржником зареєстрований транспортний засіб, який постановою державного виконавця від 04.07.2013 року оголошено у розшук. Відповідно повідомлення ОАДБ при УМВС України в Полтавській області боржник зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно відповідей із Полтавського ВРЕР постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанова про розшук майна боржника внесена у відповідні автоматизовані обліки. Відповідно довідки Щербанівської сільської ради боржник зареєстрований за адресою: [INFO]. Земельного паю на території сільської ради не виявлено. Іншою інформацією сільська рада не володіє. Згідно відповіді відділу Держземагенства у Полтавському районі за боржником право власності на земельні ділянки не зареєстроване. Державним виконавцем 03.04.2013 р. здійснено вихід за місцем проживання боржника з метою перевірки майнового стану, але перевірити майновий стан не мало можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Згідно інформаційної довідки із Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: с. Розсошенці. [ADDRESS]. На нерухоме майно боржника накладено арешт про що внесено відомості у відповідний реєстр. Державним виконавцем 25.09.2014, 02.10.2014, 15.10.2014 здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] з метою перевірки майнового стану боржника та проведення опису та арешту квартири, проте здійснити опис та арешт майна боржника не мало можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. 20.10.2014 р. за вих. 20898 державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника до відділу ДВС, яку направлено до Полтавського РВ УМВС України для виконання. 24.03.2015 року за вих. 4526 державним виконавцем до Полтавського районного суду направлено подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника. 08.12.2015 за вих. № 20263 державним виконавцем повторно до Полтавського ВР ДВС України направлено постанову про примусовий привід боржника. 08.12.2015 р. за вих. № 20131 державним виконавцем боржнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення направлено вимогу зявитися до відділу на 15.12.215 року. У матеріалах виконавчого провадження міститься відомості про отримання даної вимоги 11.12.2015 року. До відділу боржник не зявився. 15.01.2016р.до відділу надійшов рапорт із Полтавського РВ УМВС України відповідно до якого виконати постанову державного виконавця про примусовий привід від 14.12.2015 року не має можливості, оскільки за адресою: [ADDRESS] боржника виявлено не було. 19.01.2015 року до відділу надійшов рапорт із Полтавського РВ УМВС України відповідно до якого виконати постанову державного виконавця про примусовий привід від 20.10.2014 року не має можливості, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, місце знаходження даного громадянина не представлялось можливим. Ухвалою Полтавського районного суду задоволено подання державного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника. Згідно відповіді із ДПС України встановлено, що боржник працевлаштований у ТзОВ «Нова пошта». 03.03.2016 року за вих. № 672 державним виконавцем до ТОВ «Нова пошта» направлено запит з метою перевірити чи дійсно боржник працевлаштований на підприємстві. Відповідь на адресу відділу не надходила. 05.04.2016 року за вих. 1943/5 державним виконавцем повторно на адресу ТОВ «Нова пошта» направлено запит з метою перевірити чи дійсно боржник працевлаштований на підприємстві. У матеріалах виконавчого провадження містяться відомості про отримання представником ТОВ «Нова пошта» запиту державного виконавця 13.04.2016 року. Відповідь на запит від ТОВ «Нова пошта» на адресу відділу не надходила. 11.04.2016р. за вих. № 2133 державним виконавцем повторно на адресу стягувача направлено вимогу зявитися до відділу для вирішення питання про сплату боргу. На вимогу боржник не зявився. Отже, судом встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом відповідач не виконав рішення Полтавського районного суду від 19.10.2011р. з повернення [PERSON] присудженої суми щодо компенсації їй матеріальної та моральної шкоди завданої з вини [PERSON] Відповідно до правової позиції Постанов Пленума Верховного Суду України від 01.10.2014р. по справі №№ 113 цс 14 , визначено, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В звязку з не виконанням зобовязань перед позивачем щодо сплати матеріальної та моральної шкоди, відповідач, станом на 28.08.2016р. перед позивачем має заборгованість по сплаті 3 % річних та індексу інфляції за період з 14.10.2011р. по 28.08.2016р. на загальну суму 67010.13 грн., яка складається з наступного: 9495.24 грн. сума 3 % річних від суми боргу, що становить - 64980.74 грн.; 57514.89 грн. сума індексу інфляції від суми боргу, що становить 64980.74 грн. (а.с.16, 3-6) Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням і правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Зобовязання [PERSON] відносно [PERSON] зводиться до сплати грошей, а відтак, є грошовим зобовязанням. Суд, всебічно, повно та обєктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача 3-х відсотків річних, інфляційних втрат за невиконання боржником зобовязання щодо повернення стягнутої матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно вимог ст. 215 ЦПК України, суд при винесенні рішення зобовязаний вирішити питання розподілу судових витрат по справі, згідно ст. 84, 88 ЦПК України та підлягають стягнення з відповідача. Отже, судові витрати підлягають стягнення з відповідача пропорційного в розмірі до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved