Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 23.09.2010 року по 31.10.2013 року в сумі 159388,31 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником нежитлового приміщення за адесою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 21.11.2008 року та споживає комунальні послуги, які надає позивач. Зазначає, що відповідач не в повній мірі сплачує кошти за надані йому комунальні послуги, в заявку з чим станом з 23.09.2010 по 31.10.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 159388,31 грн. Крім того, позивач просить стягнути на його користь понесені ним судові витрати. Відповідачем був подав відзив на позовну заяву, в якій вона просить відмовити в задоволенні позову, оскільки заявлені вимоги за період з 27. 23.09.2010 по 31.10.2013 року про стягнення боргу мають бути залишені без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку для звернення до суду. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником нежилого приміщення за адесою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 21.11.2008 року та є споживачем комунальних послуг, які надавав виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району» Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року №24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового фонду господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківської районної у м. Києві державною адміністрацією 30.10.2001 року. В результаті несплати заборгованості за спожиті комунальні послуги, відповідно до розрахунків заборгованості за період з 23.09.2010 по 31.10.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 159388,31 грн. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572 з наступними змінами, власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із відзиву відповідача, остання просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача за даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2017 р. було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з [PERSON] та роз'яснено позивачу його право на розгляд його вимог в позовному провадженні. Разом з тим, згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14: «частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності». Проте, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Разом із тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів боргу та трьох процентів річних за період з 23.09.2010 по 31.10.2013 року, та враховуючи дату відмови у видачу наказу 08.09.2017 року, позивач мав право на звернення до суду за захистом його права щодо вимог про стягнення боргу, який обліковувався станом на 31.10.2013 року в межах трирічного строку позовної давності, тобто до 01.11.2016 р. Окрім того, слід зазначити, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. До аналогічної правової позиції прийшов Верховний Суд України під час розгляду справ №№ 6-160цс14, 6-31цс15 та 6-154цс15. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, до позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 23.09.2010 по 31.10.2013 року слід застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed