Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який уточнив під час розгляду справи, посилаючись на те, заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № ZPONA!0000278835 від 30.08.2011 р. [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті www.ргіvаtbаnk.ua. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України. Відповідач згідно умов Договору отримав від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у платне користування автомобіль марки ВМW, модель: 525, рік випуску: 1992, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлені у Додатку 2 Графіка лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». У порушення норм закону та умов Договору зобов'язання належним чином не виконані, в результаті чого відповідно до акту прийому-передачі відповідач повернув предмет лізингу автомобіль позивачу. Позивачем зазначено, що в зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору, у останнього станом на 26 лютого 2014 року утворилась заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу у сумі 30134,37 гривень. Дана сума заборгованості складається із заборгованості: залишку вартості предмету лізингу у сумі 26707,70 грн.; заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу у сумі 2450,76 грн.; заборгованості за винагородою за проведення моніторингу у сумі 521,50 грн., заборгованості з пені у сумі 454,51 грн. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача вищезазначену заборгованість за договором фінансового лізингу, а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити уточнені позовні вимоги з підстав, зазначених в позові. Відповідач у судовому засіданні надав письмові заперечення, за якими позовні вимоги визнав частково у розмірі 13 727,63 грн., посилаючись на виписку про погашення кредиту від 19.03.2015 року та зазначив, що дана сума складає фактичну заборгованість за кредитом, вважає, що розрахунки заборгованості, надані представником позивача щодо винагороди за користування предметом лізингу та пені не обґрунтовані. Також відповідач в судовому засіданні пояснив, що зазначений автомобіль був викрадений біля дому його напарника [PERSON] близько наприкінці січня або на початку лютого 2014 року, який в той день поїхав на даному автомобілі додому. До міліції він не звертався з заявою у зв'язку з браком часу. Також на питання суду щодо отримання листів від позивача, відповідач зазначив, що отримував листи з банку, а також з банку йому телефонували відносно автомобіля. Вважає, що своєчасно платив кошти за договором, а дії співробітників банку щодо вилучення автомобіля є незаконними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідач є другом його сина. Автомобіль був оформлений на відповідача, але користувалися автомобілем вони вдвох. 26 лютого 2014 року біля його будинку по вул. Одеській в м. Запоріжжя у нього викрали зазначений автомобіль, після чого він звернувся до органів внутрішніх справ та прокуратури Ленінського району з заявою про крадіжку. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, заслухавши сторони, свідка, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених обставин у справі та відповідним їм правовідносинам. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких су встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечен сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитани як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Ст. 806 ЦК України, ч.2 ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 16 ЗУ «Фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку встановленому договором. Судом встановлено, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № ZPONA!0000278835 від 30.08.2011 р. [PERSON] дав згоду на приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на веб-сайті компанії www. avtoргіvаt.com.ua. Предметом лізингу згідно специфікації є автомобіль марки ВМW, модель: 525, рік випуску: 1992, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який за актом приймання - передачі згідно умов Договору отримав від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у платне користування відповідач та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлені у Додатку 2 Графіка лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору (а.с.6-7). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 3 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено обов'язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до п. 2.8.4.8.1 Умов та правил надання банківських послуг, подією Дефолту є затримка сплати Лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному об'ємі як мінімум на один календарний місяць (а.с.155-158). Відповідно до п. 2.8.4.8.2.1. зазначених Умов, у разі настання Події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання Події Дефолту і повернення Предмета лізингу. Відповідно до п. 2.8.4.8.2.2. зазначених Умов, незалежно від наявності повідомлення про дефолт, за вимогою Лізингодавця негайно повертає предмет лізингу Лізингодавцю за актом приймання-передачі. Повернення предмету лізингу в користування Лізингоодержувача здійснюється Лізингодавцем при умові виконання Лізингоодержувачем всіх платежів за даним договором. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно наданих суду виписки руху коштів за договором фінансового лізингу № ZPONA!0000278835 від 30.08.2011 р. (а.с.43-97) та розрахунку заборгованості (а.с.171-172), судом встановлено, що відповідачем несвоєчасно сплачувалися платежі, у зв'язку з чим останнім були порушені умови зазначеного договору. Актом приймання автомобіля позичальника [PERSON] допустившого прострочення кредиту за договором лізингу, 26.02.2014 року співробітником банку в присутності позичальника оглянуто та вилучено автомобіль марки ВМW, модель: 525, рік випуску: 1992, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с.8). Згідно листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», автомобіль, вилучений у [PERSON] відповідно до акту повернення предмету лізингу від 26.02.2014 року, знаходиться на стоянці ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.141). Пунктом 2.8.4.9 умов та правил надання фінансового лізингу передбачена відповідальність сторін, а саме в разі порушення Лізингоодержувачем зобов'язань за договором, останній повинен сплатити заборгованість за винагородою за проведення моніторингу, пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу та заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу. Згідно розрахунку заборгованості за договором лізингу № ZPONA!0000278835 від 30.08.2011 р., укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] станом на 26.02.2014 року заборгованість складає 30134,47 грн., яка складається з заборгованості залишку вартості предмету лізингу у сумі 26707,70 грн.; заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу у сумі 2450,76 грн.; заборгованості за винагородою за проведення моніторингу у сумі 521,50 грн.; заборгованості з пені у сумі 454,51 грн. (а.с.171-172). Даний розрахунок суд приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано контр розрахунку. Визнання відповідачем суми боргу у розмірі 13727,63 грн. згідно виписки про погашення кредиту суд не бере до уваги, оскільки дана сума зазначена у виписці як лише залишок по тілу кредиту (прострочений) на 28.10.2014 року (а.с.196-197) без урахування інших платежів за договором. Умовами договору передбачалось (п. 2.8.4.8.2.1.), що у разі виникнення заборгованості за вищевказаним договором, позивач повинен був надіслати відповідачу письмові повідомлення щодо наявності заборгованості (настання Події Дефолту). В судовому засіданні представник позивача не надав підтверджень про виконання умов договору щодо повідомлення відповідача про настання Події Дефолту, однак, відповідач не заперечував в судовому засіданні щодо отримання від банку листів та дзвінків щодо наявності заборгованості. Отже, суд вважає, що вказані обставини не є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову, хоча й умовами договору й передбачалось обов'язкове повідомлення відповідача, оскільки умовами вищевказаного договору не було передбачено, що у разі невиконання вказаного пункту договору, позивач в майбутньому не зможе висунути позовні вимоги до відповідача. А тому суд вважає, що позивач скористався своїм правом щодо захисту своїх інтересів шляхом звернення до суду з вищевказаним позовом, а у відповідача було достатньо часу для того щоб погасити заборгованість яку він допустив, разом з виплатою несплаченої ним сумою. Однак, останній не вчинив жодних дій зі свого боку, що свідчить про його не бажання виконувати взяті на себе зобов'язання. Суд критично ставиться до посилань відповідача та свідка [PERSON], якими зазначено про викрадення даного автомобіля, оскільки з часу вилучення автомобіля співробітниками банку 26.02.2014 року, ані відповідач, ані свідок до органів внутрішніх справ не зверталися з заявою про викрадення авто. Звернення з приводу викрадення автомобіля до органів міліції та прокуратури відбулося лише в жовтні 2014 року після повідомлення відповідача про розгляд вищевказаної справи в суді. З часу вилучення автомобіля відповідачем жодним чином не приймалися дії щодо сплати заборгованості, у зв'язку з чим через тривалий час позивач звернувся до суду з позовом. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем належним чином не виконувалось, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 30134,37 гривень. Крім того, відповідно до умов договору, відповідач не позбавлений права повернути автомобіль в користування після усунення всіх порушень і сплати всіх коштів за умовами договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати - судовий збір на суму 301,34 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved