Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою, у якій просив суд визнати наказ відповідача про звільнення його з роботи № 164 від 19.12.2014 року протиправним та скасувати його; зобов'язати відповідача поновити на роботі; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з роботи за рахунок службової особи, винної в незаконному звільненні, тобто співвідповідача; надати щорічну і додаткову відпустку за 2014 рік, з виплатою компенсації на оздоровлення; стягнути з співвідповідача моральну шкоду в розмірі 30000 тисяч гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування яких пояснив наступне. 03 січня 2012 року наказом № 01-К [PERSON] був зарахований на посаду лікаря загальної практики - сімейної медицини с. Шелестове КЗОЗ Коломацька ЦРЛ. Наказом № 164 від 19.12.2014 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Даний наказ про його звільнення позивач вважає таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, підстави для його звільнення надумані відповідачем, а сам [PERSON], не мав можливості виконувати свої посадові обов'язки внаслідок неналежного забезпечення його матеріальною та нормативною базою з боку відповідачів, а також ненадання 0.5 ставки лікаря тощо. Вважаючи звільнення незаконним та безпідставним, просив поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, відновити право на відпустку та компенсацію коштів на оздоровлення за 2014 рік, стягнути 30000 тисяч гривен моральної шкоди з відповідача. В судове засідання, призначене на 17 лютого 2015 року, представник відповідача 1 не прибув, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи (а.с. 47), до суду надав заяву з проханням слухати справу без його участі та невизнанням позовних вимог у повному обсязі (а.с. 80). В судове засідання, призначене на 17 лютого 2015 року, відповідач 2 не прибув, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи (а.с. 47), до суду надав заяву з проханням слухати справу без його участі та невизнанням позовних вимог у повному обсязі (а.с. 81). Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідків або відповідача відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» є юридичною особою, керівником якого є Шаптала Володимир Миколайович, який призначений на посаду головного лікаря Рішенням позачергової ХХІV сесії VІ скликання Коломацької районної ради Харківської області від 20.11.2013 року (а.с. 95) та наказом КЗОЗ «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 1 від 02.12.2013 року (а.с. 96). Позивач - [PERSON], був зарахований на посаду лікаря загальної практики - сімейної медицини с. Шелестове КЗОЗ Коломацької ЦРЛ Наказом № 01-К від 03 січня 2012 року. Наказом № 212-к від 31.12.2013 року на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП звільнений з роботи у порядку переведення до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району». Наказом № 9 від 02.01.2014 року Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» зарахований на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії ЗПСМ с. Шелестове, що підтверджується даними, які містяться у трудовій книжці позивача (а.с. 51-55). При призначенні на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії ЗПСМ с. Шелестове, позивач був під підпис ознайомлений з відповідною посадовою інструкцією (а.с. 78-79). Наказом головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 164 від 19.12.2014 року Шаптали Володимира Миколайовича, [PERSON] було звільнено з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 60). Відповідно п. 3 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невстановлений термін, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його дії може бути розірваний власником, або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Судом встановлено, що раніше до позивача вже були застосовані заходи дисциплінарного впливу у вигляді оголошення догани (наказ КЗОЗ «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 44 від 23.06.2014 року) за порушення вимог трудової дисципліни, яка була оскаржена [PERSON] у судовому порядку. Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 30 липня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» та Шаптали Володимира Миколайовича головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» про визнання протиправним наказу про накладення дисциплінарного стягнення та його скасування, зобов'язання відповідача вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - було відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сили 10.09.2014 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області (а.с. 82-83). Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач раніше вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності (наказ КЗОЗ «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 44 від 23.06.2014 року), а тому обставини, встановлені рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 30 липня 2014 року у вказаній справі, не доказуються при розгляді цієї справи де беруть участь ті самі особи щодо яких встановлено ці обставини. Перевіряючи законність оскаржуваного наказу КЗОЗ «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 164 від 19.12.2014 року про звільнення [PERSON] з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП, суд приходить до наступного. Наказом головного лікаря КЗОЗ «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 9 від 02.01.2014 року, було створено комісію по контролю робочого часу з метою покращення трудової дисципліни у вказаному закладі у складі наступних осіб: голова комісії: головний лікар Шаптала В.М.; члени комісії: Петренко Ю.В. (голова профкому медпрацівників закладу), Сорочинська В.Д. (економіст), Пархоменко Р.А. (інспектор відділу кадрів) (а.с. 84). У зв'язку з необхідністю контролю за виконанням Акту перевірки від 23.07.2014 року, який складено на реалізацію наказу КЗОЗ «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 44 від 23.06.2014 року (про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності), та діючи у межах повноважень за Наказом КЗОЗ «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 9 від 02.01.2014 року, комісією по покращенню трудової дисципліни був складений Акт перевірки від 19.12.2014 року, який містив відомості про порушення [PERSON] вимог, покладених на нього посадовою інструкцією (відсутність відповідної медичної документації, яка регламентує діяльність лікаря, неналежне оформлення листа непрацездатності, відсутність записів у журналі амбулаторного прийому тощо), тобто відомості про невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором (а.с. 74). Так, відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосована тільки одна з наступних мір стягнення: догана або звільнення. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Від надання пояснень щодо вчиненого порушення [PERSON] відмовився, заперечень на даний акт не надав, що підтверджується копією Акту комісії КЗОЗ «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» від 19.12.2014 року у складі: головного лікаря Шаптала В.М., членів комісії: Сорочинської Н.В., Пархоменко Р.А. та інших осіб (а.с. 73). Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами та доповненнями у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Таким чином, Наказ головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 164 від 19.12.2014 року Шаптали Володимира Миколайовича, яким [PERSON] було звільнено з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, був прийнятий у відповідності до вимог, визначених трудовим законодавством та порушень вимог п.п. 17, 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, судом не встановлено (а.с. 60). Але, перевіряючи формулювання причин звільнення, зазначених у даному наказі, суд зазначає, що за п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невстановлений термін, може бути розірваний власником, або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Втім, оскаржуваний наказ головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 164 від 19.12.2014 року про звільнення [PERSON], містить лише вказівку про «систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку», що за відсутності необхідної умови: «якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення», не відповідає юридичній кваліфікації за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання наказу головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 164 від 19.12.2014 року про звільнення його з роботи протиправним та його скасування, підлягають частковому задоволенню в частині необхідності визначення правильності юридичної кваліфікації, змін формулювання причин звільнення та приведення його у відповідність з чинним законодавством про працю. Оскільки, підставою для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] є неправильна юридична кваліфікація та формулювання причин звільнення, сам по собі оскаржуваний наказ у іншій його частині прийнятий у відповідності до вимог КЗпП України, а тому визнанню протиправним та скасуванню судом не підлягає. Позовні вимоги про поновлення на роботі, виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надання щорічної і додаткової відпустки за 2014 рік з виплатою компенсації на оздоровлення є похідними вимогами від вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, а враховуючи, що підстави для їх задоволення відсутні, суд приходить до висновку, що вказані вимоги також задоволенню не підлягають. Посилання позивача на нестворення йому належних умов праці (неналежне забезпечення його матеріальною та нормативною базою з боку відповідачів, ненадання 0.5 ставки лікаря тощо), суд відхиляє з огляду на відсутність відношення даних обставин до предмету доказування у даній справі та як такі, що не вплинули на висновки, викладені у оскаржуваному позивачем наказі про звільнення. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з співвідповідача моральної шкоди в розмірі 30000 тисяч гривень, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем в судовому засіданні не надано жодних доказів завдання йому рішенням відповідачів моральної шкоди (душевних страждань, приниженні честі та гідності фізичної особи тощо); законне рішення відповідача про звільнення позивача з посади не перебуває у причинно-наслідковому зв'язку завданням позивачеві моральної шкоди, а також враховуючи, що відшкодування моральної шкоди, завданій фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, то за її відсутності позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: partial