Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 14.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього грошових коштів в сумі 4713631 грн. 96 коп.. що є боргом за кредитним договором №2007-126-М від 26.10.2007 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 25.01.2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника і оголошення заборони його відчуження. 02.02.2016 року складено акт опису та арешту належного йому автомобіля [NUMBER]. Вказаний автомобіль виступав предметом застави за відповідним договором №2007-126-М від 26.10.2007 року, укладеним між ним та банком в забезпечення виконання за кредитним договором№2007-126-М від 26.10.2007 року з сумою кредитування 50000 доларів США. Згідно п.3 договору застави було передбачено, що максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою складає 150000 доларів США. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.01.2011 року з нього на користь банку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 427657 грн. та на виконання вказаного рішення державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС 22.06.2011 року було відкрито виконавче провадження та 30.09.2011 року описано та арештоване майно - автомобіль [NUMBER], який передано на відповідальне зберігання працівникам банку. Не дивлячись на арешт вказаного автомобіля, працівники банку, скориставшись рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.10.2011 року про звернення стягнення на інше належне йому майно, отримавши н/з [NUMBER], перереєстрували вказаний автомобіль на іншого власника. Посилаючись на те, що кредитний договір не було посвідчено нотаріально, а договір застави не передбачає сплату грошових сум, а надає лише право на звернення стягнення на заставлене майно, а також, що стягнення заборгованості за виконавчим написом проводилось за період, що перевищує три роки позовної давності, що свідчить про вчинення виконавчого напису з порушенням вимог закону, позивач просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також зобов'язати відповідача повернути йому автомобіль [NUMBER]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від третьої особи - Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в наданій заяві також просила проводити розгляд справи без її участі. Представником відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», до суду було надано письмові заперечення, в яких останній просив відмовити в задоволенні позову. Явку свого представника на неодноразові виклики суду відповідачем забезпечено не було. З огляду на подані третіми особами клопотання в порядку ст.158 ЦПК України про розгляд справи без їх участі, обізнаність відповідача про наявність в провадженні суду розглядаємої справи, незабезпечення ним участі свого представника в суді не дивлячись на неодноразові виклики, а також надання письмових заперечень останнім, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки сторін. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши доводи. викладені в письмових запереченнях відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2007-126-М, згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 50000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором також 26.10.2007 року між сторонами було укладено договір застави автотранспорту №2007-126-М, згідно умов якого позивачем в заставу банку було передано транспортні засоби Мерседес-Бенц н/з [NUMBER] та н/з [NUMBER]. 14.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7369, за яким було запропоновано звернути стягнення на грошові кошти в сумі 4713631 грн. 96 коп. з [PERSON], які є його боргом перед банком за кредитним договором №2007-126-М від 26.10.2007 року. Вказаний виконавчий напис було пред'явлено банком для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державним виконавцем якого 25.01.2016 року було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника і оголошення заборони його відчуження. А 02.02.2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту автомобіля [NUMBER]. Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно пп.1.1,1,2 п.1 Глава 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 2.1. п.2 Глава 16 розділу ІІ зазначеного вище «Порядку…» визначено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно пп.3.1,3.2, п.3 Глава 16 розділу ІІ «Порядку…» нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до п.1 розділу І «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, підставами для одержання виконавчого напису при стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно п.2 вказаного «Переліку…» виконавчий напис також вчиняється за документи, по яких боржниками та їх поручителями допущено прострочення платежів по кредитних операціях кредитних установ. Для одержання виконавчого напису в цьому випадку подаються: а) оригінал документа, по якому провадиться стягнення; б) засвідчена стягувачем виписка з особового рахунку боржника з зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. З матеріалів справи вбачається, що до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусу надавався кредитний договір, виписка по рахунку з зазначенням сум заборгованості, а також письмова вимога про необхідність її погашення та докази її направлення позичальнику. Таким чином, стягнення заборгованості за кредитним договором, що не був нотаріально посвідчений, на підстави виконавчого напису нотаріуса не протирічить положенням п.2 зазначеного вище «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, а тому суд відхиляє відповідні доводи позовної заяви, як безпідставні. Разом з тим, суд враховує, що згідно умов п.п.2.2.2,2.2.3,4.1,4.2,4.4 укладеного між сторонами кредитного договору та Графіку погашення кредиту, що є додатком №1 до цього договору, сторонами було погоджено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячними платежами. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З наданих нотаріусу документів та самого виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості за кредитним договором проводилось за період з 26.10.2007 року по 21.10.2015 року. Виконавчий напис нотаріусом було вчинено 14.12.2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, оскільки за ним була стягнута заборгованість за кредитним договором, яка розрахована поза межами п'ятирічного строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, а також неустойки, погодженому сторонами в п.6.7 кредитного договору, що з огляду на відповідні заперечення позивача безумовно свідчить про відсутність безспірної заборгованості боржника на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса та обмеження його прав, визначених ст.267 ЦК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 03.11.2010 року банк скориставшись умовами кредитного договору та своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, вже звертався до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №2007-126-М від 26.10.2007 року в сумі 427657 грн. 80 коп., що виникла станом на 25.05.2010 року, змінивши таким чином строк виконання зобов'язань. Рішенням вказаного суду від 20.01.2011 року, що набрало законної сили, позов банку було задоволено. А тому, повторне стягнення заборгованості за виконавчим написом тіла кредиту, відсотків та пені, в частині, що вже були стягнуті за судовим рішенням, є подвійним стягненням та також свідчить про невідповідність виконавчого напису вимогам закону. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимог [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується заявлених позивачем вимог про зобов'язання відповідача повернути йому автомобіль [NUMBER], суд враховує, що вказаний автомобіль в рамках примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса ще в вересні 2016 року було фактично реалізовано з прилюдних торгів на користь іншої особи [PERSON] Таким чином, оскільки вказаний транспортний засіб не перебуває у володінні відповідача, набуто особою, клопотання про залучення якої в якості співвідповідача позивачем в порядку ст.33 ЦПК України не заявлялось, а також з огляду на положення ст.ст.387,388 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права та його позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов'язання повернути автомобіль, є безпідставним та такими, що не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial