Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку, матеріальну допомогу на оздоровлення та середній заробіток за увесь період затримки при розрахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що станом на 18.03.2021р. рахується заборгованість по невиплаті заробітної плати у розмірі: 52968.18 грн., що вказує на порушення вимог ст. 116 КЗпПУ. Просив суд, стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку, матеріальну допомогу на оздоровлення та середній заробіток за увесь період затримки при розрахунку. У судове засідання позивач не з`явився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі а підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, а також від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі. Враховуючи подану заяву позивача, неявку відповідача та від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов`язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що гр. [PERSON] у період часу з 01.06.1998р. по 18.03.2021р. працювала в ДП «Полтавське управління геофізичних робіт», що підтверджується відомостями трудової книжки. Як вбачається із позову, на день звільнення, 18.03.2021р. сума заборгованості по невиплаченій заробітної платі у відповідача, ДП «Полтавське управління геофізичних робіт», перед позивачем, [PERSON] , - становила 52968.18 грн. Із позову також вбачається, що позивачу при звільненні не виплачено компенсацію за невикористану 16 денну щорічну основну відпустку у розмір 7531.00 грн. Згідно положень статті 116 Кодексу законів про працю України встановлено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що з дати звільнення по дату прийняття рішення суду, позивач відповідно до вимоги ст. 117 КЗпП набув право на стягнення з відповідача середнього заробітку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Останніми двома календарними місяцями для Позивача є січень та лютий 2021 року. Головному інженеру ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» [PERSON] у січні нараховано 12551,67 грн., а лютому 12049,60 грн. Отже, 24601,27 грн./ 39 календарний день = 630,80 грн. середньоденна заробітна плата. Такими чином, ДП «Полтавське управління геофізичних робіт», в силу вимог ст.117 КЗпП України зобов`язано виплатити середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку в розмірі середньоденної заробітної плати [PERSON] , виходячи з розміру 630,80 грн., де днем фактичного розрахунку буде день фактичної виплати заборгованості. Відповідно до\~пункту 8 Порядку № 100\~нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів за цей період. Заборгованості по середньому заробітку у відповідача перед позивачем у період часу з 18.03.2021р. по 14.12.2021р. з врахування того, що -8 р.д. березень після - 18.03.21р.; -20 р.д. квітень; -20 р.д. травень; -20 р.д. червень; -21 р.д. липень; -22 р.д. серпень; -22 р.д. вересень -20 р.д. жовтень; -22 р.д. листопад; -10 р.д. грудень до 14.12.21р., становить 116698.00 грн. (185х630.8=116698) (кількість робочих днів становить 185; середньоденна заробітна плата становить - 630.8 грн). Згідно ЗУ «Про колективні договори і угоди статті» ст. 5 співвідношення законодавства і колективного договору, угоди і трудового договору Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняються включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами, за Колективним договором між адміністрацією та профспілковим комітетом Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» реєстровий №104 від 25.05.2016 року. Управління соціального розвитку виконавчого комітету полтавської міської ради п.5 Соціальні гарантії, пільги і компенсації. Враховуючи важливість для діяльності трудового колективу розвитку соціальної сфери, надання соціальної допомоги і пільг адміністрація і профспілковий комітет зобов`язуються: п.5.1 при наданні щорічної відпустки працівнику нараховується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 2-х посадових окладів чи тарифної ставки, крім порушників трудової і виробничої дисципліни за рішенням спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету в разі розподілу відпустки на частини матеріальна допомога на оздоровлення виплачується рівними частинами. Також із позову вбачається, що відповідачем не було виплачено позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2-х посадових окладів у сумі 30124,00 грн. Частиною 2 ст. 223 КЗПП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За даних обставин, суд вважає, що позивач правомірно вимагає з відповідача стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, матеріальну допомогу на оздоровлення та середній заробіток за увесь період затримки при розрахунку, у примусовому порядку, посилаючись на норми чинного законодавства, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України\~ підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved