Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом посилаючись на наступне. У 1970 році батьки позивача [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у шлюбі, побудували житловий будинок по [ADDRESS], у зв'язку з чим належав їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках. [INFO] року [PERSON] помер. За життя, 09.11.2016 року останній заповів на користь позивача все своє майно. Позивач прийняв спадщину, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Просив суд визнати за ним право приватної власності на ? частку вищенаведеного житлового будинку. Позивач в судове засідання не з'явився, однак направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, також зазначивши, що не заперечує щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач та третя особа у судове засідання повторно не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів, у відсутності відповідача та третьої особи. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, даючи їм законну та правову оцінку, дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.09.1968 року, що підтверджується прикладеною ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданий виконкомом Годинівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області 14.09.1968 року. Як вбачається з облікової картки об'єкта погосподарського обліку станом на 2016-2020 роки, № об'єкта 0003-1, за [PERSON] у якості голови двору числиться житловий по [ADDRESS], побудований 1966 року. Суспільна група господарства станом на 1980-1982 роки - робочий двір, що підтверджується витягом з погосподарської книги №2. 28.06.2017 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил та згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна не є самочинним, так як побудований до 05 серпня 1992 року. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літер «А», загальною площею 80,20 кв.м., у т.ч. житловою 45,30 кв.м., та господарських будівель та споруд: гаражу літери «Б», літніх кухонь літер «В», «Ж», сараїв літер «Г», «Д», «Е», «Є», криниці №1, воріт №2, огорожі №3, інвентаризаційною вартістю 144602,00 грн. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується прикладеною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2017 року. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 64/2017 року заведеної відносно спадкового майна [PERSON] судом встановлено, що останнім 09.11.2016 року було складено заповіт, яким заповів на випадок своєї смерті на користь позивача все своє майно, який на час відкриття спадщини не змінений та не скасований. Позивач прийняв спадщину після смерті заповідача шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса у встановлений законом термін. Окрім позивача спадкоємцями першої черги за законом після смерті заповідача являється дружина спадкодавця [PERSON], яка мала право на обов'язкову частку у спадщині, та у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, відмовилась від її прийняття, а також син [PERSON], який спадщину у встановлений законом термін не прийняв. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Статтею 101 ЦК УРСР 1963 року, який діяв у період побудови спірного житлового будинку, визначено, що у подружжя, яке проживає спільно може бути тільки один житловий будинок (або його частка), що належить на праві власності одному з них, або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян на частину будинку з числа зазначених не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Згідно ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 р. який діяв на момент побудови спірного домоволодіння, майно, придбане подружжям спільною працею в період зареєстрованого шлюбу вважається таким, що належить обом із подружжя на правах спільної власності в рівних частках (ст.61-65 ЦК УРСР). Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Спірний житловий будинок був побудований в період перебування спадкодавця у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON], а отже належав обом на праві спільної сумісної власності. Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт набуття ним та його дружиною житлового будинку у встановленому законом порядку та належності їм домоволодіння в рівних частках, по ? частці. Зі змісту ст. 392 ЦК України вбачається, що особа може звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Приватний нотаріус Герцаївського районного нотаріального округу Єнакаке Ю.А. своєю постановою № 281/02-31 від 11.09.2017 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне домоволодіння, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Враховуючи положення вказаних вище норм законодавства, а також обставини про набуття спадкодавцем у встановленому законом порядку права власності на ? частку спадкового житлового будинку також те, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, протилежного судом не встановлено, а також те, що частки співвласників є рівними, та через відсутність правовстановлюючих документів позивач позбавлений можливості оформити спадкові права на частку спірного домоволодіння, яка належала спадкодавцю, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved