Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 06.06.1998 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають повнолітню доньку Ірину [INFO] та малолітню доньку Вікторію [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння та сварки, а також вказував не те, що вони втратили один до одного почуття поваги та любові, проживають разом, однак припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. За таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач до суду не зявився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, а також в своїй заяві позивач вказав на те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, а також в своїй заяві відповідач вказала на те, що позовні вимоги вона визнає, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Згідно з п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 06.06.1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають повнолітню доньку Ірину [INFO] та малолітню доньку Вікторію [INFO], що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили один до одного почуття поваги та любові, припинили шлюбні стосунки, ведення спільного господарства, наміру зберігати сімю не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище [PERSON], на що вказує в поданій до суду письмовій заяві. Понесені судові витрати позивач залишає за собою.

Outcome: approved