Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору (заяви-анкети) № 014-040399/12-00938-вкл-к від 25.12.2012 року в сумі 20 972,30 гривні, витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривні, зазначивши, що 25 грудня 2012 року [PERSON] уклав з АТ «Банк «Фінанси та кредит» кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети № 014-040399/12-00938-вкл-к. Відповідно до укладеної анкети-заяви [PERSON] було встановлено кредитний ліміт 6 750 гривень на строк 12 місяців. Розмір відсоткової ставки за користування кредитними ресурсами, що надаються в рамках кредитного ліміту при проведенні операції становить 0,1% річних при безготівковому розрахунку у торгово-сервісній мережі до 60 днів (пільговий період) та 60% річних після пільгового періоду та інших видів операцій. Однак свої зобов'язання відповідач виконує неналежним чином. Станом на 24.11.2014 року сума заборгованості за кредитним договором складає 20 972,30 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився з невідомої для суду причини, будучи належним чином повідомленим про дату слухання справи. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 25 грудня 2012 року [PERSON] уклав з АТ «Банк «Фінанси та кредит» кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети № 014-040399/12-00938-вкл-к. Відповідно до укладеної анкети-заяви [PERSON] було встановлено кредитний ліміт 6 750 гривень на строк 12 місяців. Розмір відсоткової ставки за користування кредитними ресурсами, що надаються в рамках кредитного ліміту при проведенні операції становить 0,1% річних при безготівковому розрахунку у торгово-сервісній мережі до 60 днів (пільговий період) та 60% річних після пільгового періоду та інших видів операцій /а.с. 9-12/. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а у відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, враховуючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків. Згідно вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, що відповідно до статті 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 24.11.2014 року має заборгованість - 20 972,30 грн., яка складається з наступного: - 6 731,00 грн. - заборгованість за кредитом; · 14 241,30 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; Таким чином, суд вважає, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносини за кредитним договором застосовуються положення про договори позики. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20 972,30 грн. та судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved