Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 63 000 грн., а також понесені судові витрати, зазначивши, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2013 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1300 грн., щомісячно починаючи з дня подання позову 22 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2013 року змінено в частині розміру стягнених аліментів, збільшивши з 1300 грн. до 5000 грн. та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з нього на користь [PERSON] додаткові витрати в розмірі 500 грн. на малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Не погодившись з рішенням апеляційного суду Запорізької області він звернувся до суду вищої інстанції з касаційної скаргою. Оскільки рішення набрало законної сили, воно було пред'явлено до виконання в орган державної виконавчої служби. Під час виконання ним було сплачено 82 500 грн. аліментів та додаткових витрат. Однак, 16 липня 2014 року рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року було скасовано, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2013 року залишено в силі. Вважає, що з урахуванням проведених ним виплат, відповідачем було безпідставно набуто 63 000 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справи за її відсутності, просила прийняти рішення на розгляд суду. Додатково зазначила, що виконавчі документи про стягнення аліментів та додаткових витрат з [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представника позивача, представника третьої особи та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає по наступним підставам. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2013 року, урахуванням змін внесених ухвалою цього ж суду від 18 грудня 2013 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ідент.код [NUMBER], проживаючого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], проживаючої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1300 /одна тисяча триста/ гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову 22 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. В іншій частині позову відмовлено. Судові витрати покладено на [PERSON] (а.с.4,5). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2013 року, з виправленою ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2013 року опискою, у цій справі в частині розміру стягнених з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на малолітню дитину [PERSON], [INFO], змінено, збільшивши їх розмір з 1300 грн. (ода тисяча триста гривень) до 5000 грн. (п'ять тисяч гривень) на місяць, починаючи з дня подачі позову 22 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати в розмірі 500 грн. (п'ятсот гривень) на малолітню дитину [PERSON], [INFO], щомісячно починаючи з дня подачі позову 22 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. В іншій частині рішення суду залишено без змін(а.с.6,7). Рішення набрало законної сили 08 квітня 2014 року. Судом встановлено, що на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області 06 травня 2014 року було видано два виконавчих листа, які в подальшому були пред'явлені до відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області (а.с.11,12). Судом також встановлено, та підтверджено наданими по справі доказами, що під час виконання рішення суду [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] аліменти та додаткові витрати в розмірі 83 954 грн. 16 липня 2014 року рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року було скасовано, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2013 року залишено без змін. Стаття 1212 ЦК України зобов'язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи, що нараховані та виплачені [PERSON] кошти є аліментами, нараховані їй на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а тому в діях сторін відсутні обставини, передбачені ст.1215 ЦК України та для повернення безпідставно набутих коштів, а також суду не надано будь-яких доказів щодо недобросовісності з боку [PERSON], як набувача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази кожний окремо та всі в сукупності, перевіривши факти викладені в матеріалах справи, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови в позові у повному обсязі.

Outcome: dismissed