Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Приморської сільської ради та просив суд: - встановити факт належності правовстановлюючого документу, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Кілійською районною державною адміністрацією 30 серпня 1996 року, та який зареєстровано там же, за реєстром №4276 - [PERSON], померлому [INFO] року; - визнати за позивачем, [PERSON] право власності на земельну частку (пай) розміром 3,44 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться у колективному сільськогосподарському підприємстві «Маяк» м.Кілія, Кілійського району Одеської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що [INFO] року помер батько позивача, [PERSON], який постійно на час смерті проживав [ADDRESS]. На день смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з: земельної частки (паю) розміром 3,44 умовних кадастрових гектарів у КСП «Маяк» м.Кілія, Кілійського району Одеської області. Позивач, [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР є спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач, [PERSON] є сином [PERSON], який помер [INFO] року. Спадщину, яка залишилася після спадкодавця, позивач, як спадкоємець за законом прийняв в порядку ст. 549 ЦК Української РСР, тобто вступив в управління спадковим майном, оскільки на день смерті спадкодавця мав на руках правовстановлюючі документи на нерухоме майно, тобто на земельну частку (пай), але не оформив своїх спадкових прав. Земельна частка (пай) розміром 3,44 умовних кадастрових гектарів у КСП «Маяк» м.Кілія, Кілійського району Одеської області, належна спадкодавцю, [PERSON], померлому [INFO] року, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Кілійською районною державною адміністрацією 30 серпня 1996 року, та який зареєстровано там же, за реєстром №4276. Вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] було втрачено. Під час звернення до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] позивачу було надано роз'яснення щодо того, що з доданих документів до нотаріальної контори сертифікат на право на земельну частку (пай), втрачений, що не можливо видати свідоцтва про право власності на спадщину, тому нотаріус радила звернутися до суду. На даний час у позивача виникла необхідність оформити спадщину після смерті спадкодавця. Інших спадкоємців за заповітом та інших осіб, немає. Позивач надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Кілійської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав заяву згідно якої, просив суд розглянути справу у межах чинного законодавства України, за відсутністю представника Кілійської міської ради. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів в підготовчому судовому засіданні, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого в м. Кілія Рай Бюро ЗАГС Одеської області від 20.07.1962 року, - рос. «[PERSON]» та рос. «[PERSON]» є батьками рос. «[PERSON]», [INFO]. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, актовий запис № 278, [PERSON], помер [INFO] року. Рішенням Кілійського районного суду № 502/2391/16-ц від 21.04.2017 р. встановлено факт родинних відносин, в яких [PERSON], який помер [INFO] р. був батьком [PERSON], [INFO] З довідки Відділу у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 784/138-17 від 07.11.2017 р. вбачається, що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 30.08.1996 р. за порядковим № 4276 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] розміром 3,44 га в умовних кадастрових гектарах [PERSON] по КСП «Маяк» Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області. Отримання вказаного сертифіката засвідчено в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) підписом. Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] за вих. № 301/01-16 від 12.07.2018 року вбачається, що позивачу рекомендовано звернутись до суду для оформлення спадщини, оскільки не подано необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 53815255 від 25.10.2018 р. сформованої приватним нотаріусом [PERSON] інформація відносно [PERSON] відсутня. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 53815250 від 25.10.2018 р. сформованої приватним нотаріусом [PERSON], вбачається, що інформація відносно [PERSON] відсутня. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача, щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу, сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON], беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє зазначену вимогу. За змістом ст. ст. 1, 9 Закону України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали, зокрема, громадяни, які на момент паювання землі були членами сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - АТ) і яких було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно п. п. 5-6 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до п. 12 Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 11 від 20.02.96 р. відновлення втрачених сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадиться тими районними державними адміністраціями, які здійснювали їх видачу. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом є позивач. Беручи до уваги те, що в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на відповідне спадкове майнооформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про визнання права власності на спадщину на земельну частку (пай) та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved