Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 02.08.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмір 20909,57 доларів США на термін до 05.10.2012 року, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. В порушення взятих на себе зобовязань позичальник не виконував умови кредитного договору та станом на 19.05.2015 року має заборгованість в розмірі 16916,36 доларів США, з яких: 5953,17 доларів США заборгованість за кредитом, 374,54 долари США заборгованість по процентам, 351,24 долари США заборгованість по комісії, 10237,41 долар США- пеня за несвоєчасне виконання зобовязань. З урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 16916,36 доларів США та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на ненадання банком належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру заборгованості. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNKМАЕ00002039, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 20909,57 доларів США на строк до 05.10.2012 року. В своєму позові банк посилався на те, що в порушення взятих на себе зобовязань відповідач, як позичальник, не виконував умови кредитного договору та станом на 19.05.2015 року має заборгованість в розмірі 16916,36 доларів США, з яких: 5953,17 доларів США заборгованість за кредитом, 374,54 долари США заборгованість по процентам, 351,24 долари США заборгованість по комісії, 10237,41 долар США- пеня за несвоєчасне виконання зобовязань. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було надано копію кредитного договору, розрахунок заборгованості за кредитним договором та меморіальні ордери щодо зарахування банком коштів, виручених від реалізації заставного транспортного засобу, в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Так, згідно розрахунку заборгованості вбачається, що 17.10.2011 року банком в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було зараховано кошти, виручені від реалізації автомобіля, в сумі 12516,66 доларів США, з яких: 7032 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом, 1667,66 доларів США в рахунок погашення процентів, 3817 доларів США в рахунок погашення пені. Разом з тим, відповідних доказів (договору купівлі-продажу або інш.) щодо вартості відчуження транспортного засобу позивачем надано не було. На підтвердження факту реалізації заставного майна та отриманих від його реалізації сум, представником позивача було надано меморіальні ордери на суму 14072,93 долари США, з яких вбачається, що вказана сума була спрямована на погашення тіла кредиту в розмірі 5996,21 долар США, відсотків в розмірі 979,28 доларів США, пені в розмірі 3812 доларів США, штрафу в розмірі 884,69 доларів США, комісії в розмірі 351,24 долари США, обмін валют в розмірі 2044,51 долари США. Таким чином, з зазначених меморіальних ордерів вбачається, що вказані в них суми щодо загальної вартості реалізації заставного майна та складових заборгованості за кредитним договором на погашення якої вони були зараховані, відрізняються від сум, зазначених в розрахунку заборгованості за кредитним договором, 14072,93 долари США та 12516,66 доларів США відповідно. В своїх письмових поясненнях представник позивача посилався на те, що автомобіль було реалізовано за 13031,31 долар США. З наданих меморіальних ордерів вбачається, що в двох із них на зальну суму 2044,51 долари США призначенням платежу вказано обмін валют. Будь-яких пояснень, щодо надання цих доказів, як підтвердження вартості реалізації заставного майна та порядку зарахування отриманих від реалізації коштів на погашення заборгованості за кредитним договором відповідного умов останнього, представником позивача в судовому засіданні не надано. Крім того, суд враховує, що зарахування коштів, отриманих від реалізації заставного майна, було здійснено позивачем без дотримання умов п.3.3 кредитного договору, оскільки не було спрямовано на погашення в повному обсязі нарахованої пені (зараховано суму пені 3817 доларів США, була нарахована 3907,58 доларів США). Також банком було зараховано кошти в розмірі 884,69 доларів США на сплату штрафу, який взагалі не передбачений умовами кредитного договору, у т.ч. і п.3.3 останнього. Таким чином, аналізуючи зазначені вище докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог в частині розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд приходить до висновку, що останні суперечать між собою в частині розміру суми коштів, отриманих від реалізації заставного майна; суми коштів, зарахованих на погашення заборгованості за кредитним договором; а також свідчать про недотримання позивачем умов кредитного договору щодо порядку зарахування цих коштів. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову банку в повному обсязі за необґрунтованістю та не доведеністю позовних вимог належними доказами. В звязку з відмовою в задоволенні позову сплачений позивачем судовий збір слід віднести на користь держави.

Outcome: dismissed