Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним та просив суд встановити факт спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 2005 року; визнати недійсним договір іпотеки №-0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2787; припинити іпотеку в Державному реєстрі іпотек, накладену на підставі договору іпотеки №-0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2787, на об'єкт нерухомого майна розташовану в житловому будинку літ.А-3 квартира [ADDRESS], що належить [PERSON]; зняти заборону відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, накладену на підставі договору іпотеки №-0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2787, на об'єкт нерухомого майна розташовану в житловому будинку літ.А-3 квартира [ADDRESS], що належить [PERSON]; скасувати заборону на відчуження нерухомого майна - розташовану в житловому будинку літ. А-3 квартира [ADDRESS], накладеного приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 16 червня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за №18; внести до Державного реєстру іпотеки відомості про виключення запису з реєстрі щодо обтяжень нерухомого майна розташовану в житловому будинку літ. А-3 квартира [ADDRESS], іпотекою згідно договору іпотеки №-0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року; внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна розташовану в житловому будинку літ. А-3 квартира [ADDRESS], за договором іпотеки №-0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2005 року, ведуть спільне господарство, проживають за одною адресою. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У серпні 2014 року позивач дізнався про те, що 16 червня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») був укладений договір іпотеки №-0301/0606/71-421-Z-1 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2787. Нотаріусом було накладено заборону на предмет іпотеки, яка зареєстрована в реєстрі за №18 на відчуження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 21 серпня 2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариствов «Сведбанк» було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №-0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року. 16 червня 2006 року було укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], житловою площею 42,2 кв.м.; загальною площею 83,7 кв.м. Договір купівлі-продажу НАЕ №277363, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2782. Відповідно до п.5 [PERSON], як іпотекодавець, свідчить, що на предмет іпотеки відсутні права будь-яких третіх осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 61 СК України - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Стаття 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребуе нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до частини другої статті 369 ЦК ( 435-15 ) до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК можуть пред'явити позов про визнання такого правочину недійсним. Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Крім того, вважаю, що частиною 1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» - іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Згідно до п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.99 за N 364/3657 єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Постановою КМУ «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек від 31.03.2004 N410, п.2 визначено, що Державний реєстр іпотек - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису, а п.26 встановлено, що реєстратор вносить до Реєстру іпотек відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Так, як частина майна придбана за кошти подружжя є спільною сумісною власністю, передано в іпотеку без згоди співвласника (одного з подружжя), то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.5 Закону України «Про судовий збір» п.7 державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, звільняються від сплати судового збору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved