Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 25.11.2011р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 2100,00грн. у вигляді встановлено ліміту на картковий рахунок. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 02.10.2017р. в сумі 14538,09грн., яка\~ складається з заборгованості за кредитом 6065,61грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3074,82грн., заборгованості за пенею 4229,18грн., штрафу (фіксована частина) 500,00грн., штрафу (процентна складова) 668,48грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00грн.\~ \~ \~ Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~ Відповідач в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав, але надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що він в 2011р. дійсно отримав у кредит грошові кошти в розмірі 6065,00грн., потім здійснював часткове погашення. Позовні вимоги не визнає, оскільки на даний час ніде не працює, доходу не отримує, має тяжке хронічне захворювання, страждає на наркотичну залежність, тому у нього немає коштів на погашення боргу. На підставі ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Згідно з ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~ Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. \~ \~ \~ \~ Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦКУкраїни якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Суд встановив, що між сторонами 25.11.2011р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 2100,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, витягу з «Тарифів банку». Відповідач, підписавши 25.11.2011р. Анкету-Заяву, приєднався до Умов надання споживчого кредиту та прийняв на себе зобовязання за вказаним кредитним договором. Згідно Анкети-Заяви від 25.11.2011р. та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», кредит надається шляхом встановлення кредитного ліміту в сумі 1000,00грн. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00грн., з 01.04.2014р. 5% від суми заборгованості, але не менше 100,00грн., до 25 числа місяця, наступним за звітним, зі сплатою відсотків за користування кредитом поза пільговим періодом 3% в місяць, з 01.01.2013р. 2,5%, з 01.09.2014р. 2,9%, з 01.04.2015р. 3,6%. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за користування ним, по перевитрачанню кредитного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором; у випадку невиконання обовязків за Договором на вимогу Банку виконати зобовязання по поверненню кредиту. Згідно розрахунку заборгованість відповідача перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 02.10.2017р. становить 14538,09грн. і\~ складається з заборгованості за кредитом 6065,61грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3074,82грн., заборгованості за пенею 4229,18грн., штрафу (фіксована частина) 500,00грн., штрафу (процентна складова) 668,48грн. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Банк надав відповідачу кредитні кошти, які останній повинен був повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Однак, як встановлено судом і це не заперечується відповідачем, він порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконував свого зобовязання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, вносив платежі в меншому розмірі та несвоєчасно, у звязку з чим утворилась заборгованість. Розмір заборгованості за кредитом в сумі 6065,61грн. та відсотками в сумі 3074,82грн. підтверджується розрахунками, наданими позивачем. Вказані розрахунки є повними, чіткими, обєктивними, вони узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Таким чином, стягненню з відповідача в повному обсязі підлягає заборгованість за кредитом в сумі 6065,61грн. та відсотками в сумі 3074,82грн. Вирішуючи питання про стягнення пені, суд виходить з того, щопідставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України. Факт порушення відповідачем свого зобовязання за кредитним договором знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, умовами кредитного договору (п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарафів банку) передбачено право банку нараховувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Ст.266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм ст.258, 266 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З урахуванням викладеного, при вирішенні питання про розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, судом повинно бути взято до уваги розрахунок пені за один рік. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13. Беручи до уваги вищевказане, з урахуванням того, що позивач з вимогою про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 02.10.2017р., в т.ч. пені, звернувся до суду 08.11.2017р., суд вважає, що пеня підлягає стягненню на користь позивача в межах 1-річного строку позовної давності, а саме за період з 08.11.2016р. по 08.11.2017р. Так, згідно розрахунку заборгованості Банком за вказаний період Банком за прострочення сплати чергових щомісячних платежів нарахована пеня в сумі 1054,00грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, при постановленні рішення, суд враховує, що Банком заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафів, нарахованих відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме 500,00грн. (фіксована частина), 668,48грн (процентна складова). Разом з тим, підстав для задоволення цих позовних вимог суд не знаходить через таке. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, \~відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Суд встановив, що відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, за порушення строків внесення платежів, передбачених цим кредитним договором, позичальник сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування, а відповідно до п.2.1.1.7.6 вказаних умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобовьязанню більш ніж на 30 днів позичальник зобовьязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00грн. (фіксована частина) та 5% від суми позову (процентна складова). Таким чином, умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено штраф і пеню за одне й те саме порушення порушення позичальником строків внесення платежів, тому вимога позивача про їх одночасне стягнення з відповідача свідчить про застосування подвійної відповідальності, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. За вказаних обставин підстав для стягнення штрафу (як в фіксованому, так і процентному вигляді) суд не знаходить і в цій частині позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 6065,61грн., заборгованість за відсотками 3074,82грн., пеню в сумі 1054,00грн., усього 10\~194,43грн.. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Outcome: partial