Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що з 13.10.2010 працював у ВП «Шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля» гірником підземним. 04.04.2016 був звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. В день звільнення з ним не був здійснений повний розрахунок: не виплачена заробітна плата з липня 2014 року по день звільнення, компенсація за невикористану відпустку. Звернувся з відповідною заявою до керівництва шахти, але розрахунок проведено не було. В період з 23.07.2014 по день звільнення не залучався до роботи, так як усно працівникам пояснили, шахта не працює у зв'язку з проведенням антитерористичної операції і це небезпечно для життя та здоров'я працівників. Про наявність наказів про простій йому невідомо, однак роботодавець не міг забезпечити нормальну роботу підприємства, при тому, що він постійно знаходився в місці розташування шахти і мав можливість приступити до роботи у будь який час. На підставі ст.113 КЗпП України на час простою, коли винила виробнича ситуація, небезпечна для життя і здоров'я працівника не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Розмір тарифної ставки за його посадою складає: часова тарифна ставка - 31,8900 грн., денна - 191,34 грн.(31,8900 х 6 годин тривалість робочого дня = 191,34). Період з 23.07.2014 по 04.04.2016, за який він не залучався до роботи, складає 467 робочих днів. Невиплачена заробітна плата за цей період становить 89 355,78 грн. Вважає, що на підставі ст. 117 КЗпП України має право на середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення 04.04.2014 по день фактичного розрахунку 21.06.2016 (день звернення до суду) за 51 робочий день, що становить 9 758,34 грн. Окрім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.82 КЗпП України до стажу роботи, який дає право на щорічну основну відпустку, зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково. При звільненні йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року у кількості 24 робочих дні, що складає 4 592,16 грн. (191,34 грн. х 24 = 4 592,16), а також за період з жовтня 2015 по день звільнення 14 робочих днів, що складає 2 678,76 грн. (191,34 грн. х 14 = 2 678,76). Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 23.07.2014 по 04.04.2016 у сумі 89 355,78 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 9 758,34 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 7 270,92 грн. Позивач судовому засіданні позов підтримав, підтвердив викладене у ньому, доповнивши, що 23.07.2014 під час наряду директор шахти усно повідомив, що у зв'язку з АТО шахта не працює, а працівники - у відпустці без збереження заробітної плати; коли шахта запрацює, працівників викличуть на роботу. Однак, його на роботу не викликали. Він приходив до відділу кадрів, до нарядної, однак йому казали, що для нього роботи немає. На нього не складався графік виходів. Письмового розпорядження щодо не виходу на роботу не було. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Усно та письмово (а.с.30-32, 51-53, 56-58) суду пояснив, що позивач дійсно працював гірником підземним у ВП «Шахта «Кабоніт» ДП «Первомайськвугілля» з 13.10.2010 по 04.04.2016. До звільнення йому були виплачені всі належні йому суми. Позивач з 01.08.2014 до дня звільнення самовільно не виходив на роботу без поважних причин. Простій на підприємстві оголошено не було. Шахта не зупинялась, працівники виконували роботу. Були переведені на ВП «Шахта «Гірська»за їх згодою працівники, які через АТО побоювались працювати на шахті «Карбоніт». Позивач не приходив на роботу з 01.08.2014, не звертався до кадрової служби, до керівництва. Якби він прийшов на роботу, йому було б надано обсяг роботи. Позивач не був звільнений за прогули, так як за роз'ясненням Мінсоцполітики неявка на роботу в зоні АТО не може бути підставою для звільнення за прогул без поважних причин. Отже, позивачеві не повинна була нараховуватись заробітна плата, так як він не виходив на роботу, а простою з вини підприємства не було. З цих же підстав позивачу не мала надаватись щорічна відпустка, а тому йому не повинна нараховуватись компенсація. За колективним договором саме позивач має обов'язок з'явитися на роботу, а не роботодавець повинен його шукати. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював з 13.10.2010 по 04.04.2016 у ВП «Шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля» гірником підземним, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-9). Згідно виписок з табелів обліку робочого часу за липень 2014 року - квітень 2016 року (а.с.101-144), оригінали яких у повному обсязі були оглянуті судом в судовому засіданні, позивач не виходив на роботу з 23.07.2014 по 07.08.2014 та з 09.08.2014 по день звільнення. Факт відсутності позивача на роботі в цей період сторонами не оспорюється. Позивачу було надано щорічну оплачувану відпуску за графіком з 01.10.2014 по 28.10.2014, з 04.05.2015 по 05.06.2015, належні суми виплачено, що підтверджується виписками з табелів обліку робочого часу (а.с.101-144), довідкою відповідача (а.с.65). Представник відповідача зазначив, що відпустка у 2015 році була надана без належних підстав. З Індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с.10-12) вбачається, що позивачу відповідачем нараховано дохід за спірний період у жовтні 2014 року, травні-червні 2015 року, та проведено виплату частини раніше нарахованої суми у листопаді 2015 року (страховий стаж у листопаді 2015 - 0). Ці дані узгоджуються з даними відповідача щодо надання позивачеві оплачуваної відпустки в зазначений час та виплату належних сум, що підтверджується довідкою від 02.08.2016 (а.с.75). Згідно довідки від 20.07.2016 (а.с.38) на день звільнення 04.04.2016 [PERSON] заборгованість по заробітній платі відсутня. Згідно довідки від 21.07.2016 (а.с.39) на день звільнення 04.04.2016 [PERSON] заборгованості за невикористану відпустку немає, відпусткою без збереження заробітної плати позивач не користувався. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) . Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. З пояснень представника відповідача вбачається, що будь які розпорядчі документи про простій у ВП «Шахта «Карбоніт» за спірний період не видавались. Факт відсутності простою не з вини працівника на підприємстві підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копіями наказів про тимчасове переміщення робітників ВП «Шахта «Карбоніт» на ВП «Шахта «Гірська» за 2014-2015 роки. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 2010 року працює начальником дільниці ВШТ ВП «Шахта «Карбоніт», де працював позивач. У зв'язку з проведенням АТО шахта роботу не припиняла. З кінця липня 2014 року по кінець серпня 2014 року через артобстріли шахта працювала на підтримання, а з кінця серпня 2014 року - в нормальному режимі. Ті працівники, які бажали працювати, повернулись на шахту. Позивач на роботу не виходив, особисто до нього не підходив. Двічі телефонував, щоб дізнатись чи є робота, він запросив його прийти. Позивач не прийшов.Всім, хто повернувся на роботу, було надано обсяг робіт. Хто бажав, був переміщений на ВП «Шахта «Гірська». Свідок [PERSON] в суді пояснила, що працює заступником директора ВП «Шахта «Карбоніт» з соціальних питань, є головою профспілки з лютого 2016 року. Підтвердила, що з початком АТО на шахті простій не оголошувався. Шахта роботу не припиняла. Хто хотів працювати - працював. Деякі працівники самовільно покинули роботу, побоюючись за своє життя. Позивач до неї з приводу роботи не звертався. Наприкінці липня 2014 року, коли були значні артобстріли, проводились позмінні збори з приводу ситуації, але не говорили, що всім треба бути вдома та чекати виклику на роботу. Свідок [PERSON] пояснила, що працює в.о. інспектора з трудової дисципліни ВП «Шахта «Карбоніт», заповнює табелі обліку робочого часу. З початку АТО простою на шахті не було. Всі, хто приходив на роботу і працював, відмічені у табелях обліку робочого часу. Всім працівникам надавалась робота, в тому числі на інших шахтах за їх бажанням.Табелі обліку робочого часу містять інформацію про відсутність позивача на роботі. Він працював за цей період лише 08.08.2014. Свідок [PERSON] пояснила, що з 13.07.2010 по 23.11.2016 працювала начальником відділу кадрів ВП «Шахта «Карбоніт». Підтверджує, що шахта роботу не припиняла, простою не було. Працівників, які не були задіяні на шахті, або які побоювались за своє життя, переміщувались на інші шахти в межах ДП. Про це було розміщено оголошення, всі начальники дільниць були попереджені. Позивач на роботу на виходив. До відділу кадрів не звертався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює в.о. директора ВП «Шахта «Карбоніт». З початку АТО шахта не припиняла роботу, простою не було. Всім працівникам, хто вийшов на роботу, обсяг роботи було надано. Протягом цього часу шахта постійно відвантажувала вугілля. На цей час щодо 231 працівника невідомо місцеперебування. На роботу вони не виходять, але звільнити їх неможливо через АТО. Позивач також на роботу не виходив. Позивач не звертався до нього з приводу надання обсягу роботи. На зборах у липні 2014 року він не оголошував працівникам про безтермінові безоплатні відпустки. З досліджених судом копій наказів про тимчасове переміщення робітників ВП «Шахта «Карбоніт» на ВП «Шахта «Гірська» вбачається, що протягом 2014-2015 років наказами в.о. генерального директора ДП «Первомайськвугілля» та в.о. директора ВП «Шахта «Карбоніт» здійснювалось тимчасове переміщення в межах Державного підприємства працівників ДП «Шахти «Карбоніт» за списками. Згідно ст.139 КЗпП України, п.2 розділу 3 Колективного договору ВП «Шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля» працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір; своєчасно, у встановлений на підприємстві час, з'являтися в приміщення нарядної для отримання змінного завдання. Позивачем суду не надано достатніх доказів на підтвердження того, що він протягом спірного періоду кожного робочого дня з'являвся на роботу, але йому було не надано роботу не з його вини. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що працював у ВП «Шахта «Карбоніт» гірником підземним з 1983 року по 2015 рік. У 2013-2014 роках працював разом з позивачем. Коли почались активні обстріли на шахту їх не пускали, працівникам сказав начальник дільниці [PERSON], що всі у безоплатних відпустках. Ходили з позивачем у серпні-вересні 2014 року відмічатися на шахту, а потім чекали виклику. Він з вересня 2014 року на шахту більше не ходив. Він не звертався до керівництва із заявою про надання іншого місця роботи, бо пів шахти не працювало. Свідок [PERSON] пояснив, що працював у ВП «Шахта «Карбоніт» з 2010 року по 2015 рік разом з позивачем. З липня 2014 року шахта зупинялась на час бойових дій. На зборах домовились, що всі будуть чекати виклику на роботу, однак на роботу не викликали. Він щомісяця ходив у нарядну з приводу роботи, йому запропонували роботу в охороні, де він працював, щомісяця подаючи заяву на переведення. Шахта роботу не припиняла, але був менший обсяг робіт. Позивача бачив на шахті 3-4 разина місяць. Свідок [PERSON] пояснив, що працював у ВП «Шахта «Карбоніт» з 1982 року до липня 2016 року. В липні 2014 року від адміністрації сказали, що немає вводу запасного електрокабелю, тому всі працівники у безоплатних відпустках. Він приходив на шахту, але роботи не було. Бачив там позивача, який також приходив. Ніяких документів не складали. Покази цих свідків спростовуються наведеними вище доказами. Окрім того, цими показами не підтверджується факт виконання позивачем обов'язку з'явлення на роботу відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку. Враховуючи, що у судовому засіданні не підтверджено факт простою на підприємстві не з вини працівника, а позивач був відсутній на роботі з 23.07.2014 по 07.08.2014 та з 09.08.2014 по день звільнення, то підстави для оплати праці відсутні. Виходячи з цього, у позивача за вказаний період відсутній стаж роботи, який дає право на щорічну оплачувану відпустку згідно ст. ст. 75, 82 КЗпП України, а тому позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку також є необґрунтованими. Так як позивачеві до звільнення виплачено всі належні йому суми, то позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку також задоволенню не підлягають. Отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed