Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 7035,06 грн., інфляційні нарахування у розмірі 2036,98 грн., 3% річних у розмірі 602,29 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (витяг № 3 з протоколу №29 від 15.08.2012), житловий будинок за адресою: [ADDRESS] переданий на обслуговування та експлуатацію експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр», яке прийняло вказаний будинок в подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2012. Зазначає, що у зв`язку з не сплатою комунальних послуг, станом на 30.09.2018 відповідач має заборгованість в сумі 7035,06 грн. На даний час заборгованість не погашена та завдає збитків товариству, у зв`язку із чим відповідачу нараховуються інфляційні нарахування 2036,98 грн. та 3% річних у розмірі 602,29 грн. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 30.10.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 02.11.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 10.01.2019, не погоджуючись з ухвалою суду про відкриття провадження від 02.11.2018, відповідачем подано апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2019 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а ухвалу суду про відкриття провадження від 02.11.2018 залишено без змін. 02.05.2019 на адресу суду відповідача подано відзив на позовну заяву. В своєму відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог як необгрунтованих, оскільки не підтверджено факт нарахування житлово - комунальних послуг та заборгованість відповідача, оскільки останнім проведено оплата за надані послуги в повному обсязі. Вважає позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні. 20.05.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив. Зазначає, що послуги за житлово - комунальні послуги нараховуються відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 № 869. Зазначив, що подані до позовної заяви копії договорів та акти виконаних робіт за договорами підтверджують факт надання послуг у будинку за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] знаходився на балансі та експлуатувався ТОВ «Перший український експертний центр», що підтверджується витягом № 3 з протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 та актом приймання-передачі від 01.10.2012 на баланс обслуговування житлового будинку [ADDRESS] з балансу ПАТ ХК «Київміськбуд» на баланс ТОВ «Перший український експертний центр» (а.с.12-13,14-15). Відповідач є власником квартири [ADDRESS] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.08.2009 (а.с.10). Згідно із розрахунком заборгованості від 09.10.2018, доданим позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги становить 6853,95 грн. (а.с.8). Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 ЖК України). Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов`язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов`язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що станом на 30.09.2018 заборгованість відповідача перед позивачем складає 6853,95 грн. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Разом з тим, позивач просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 7035,06 грн. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості від 09.10.2018 за період з 01.10.2015 по 30.09.2018 заборгованість складає 6853,95 грн. Інших доказів, які б підтверджували іншу заборгованість до суду не надано та з матеріалів справи не вбачається. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6853,95 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 01.10.2015 по 31.08.2018, в порядку ст. 625 ЦК України, яка за розрахунком позивача складає 602,29 грн. Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума пені за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 має становити 599,96 грн.(6853,95 грн.: 100% * 3% : 365 днів * 1066 днів прострочення = 599,96 грн.) Приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 в розмірі 4891,22 грн. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції за весь час прострочення за період з 01.10.2015 по 31.08.2018, в порядку ст. 625 ЦК України, яка за розрахунком позивача складає 2036,98 грн. Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума інфляції за весь час прострочення за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 має становити 2343,43 грн. Виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляції за весь час прострочення за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 в розмірі 2036,98 грн. З урахуванням наведеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1762,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial