Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом, відповідно до якого просить визнати за ним право на безоплатну приватизацію квартири та стягнути з Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно двокімнатна квартира [ADDRESS] , перебуває у державній власності. З 1996 року і по даний час позивач працює в Рівненській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді ветеринара, а з 2004 року - завідуючим Дядьковицької дільниці лікарні ветеринарної медицини. З часу працевлаштування і по даний час позивач постійно проживає у квартирі [ADDRESS] . З 2014 року позивач звертався до Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини та Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, які в свою чергу зверталися до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо можливості приватизації №1 по вул. Шевченка, 8а, в с. Дядьковичі Рівненського району Рівненської області. Додатково зазначає, що відповідно до листа Державної ветеринарної та фітосанітарної служби Україна, розглядалось питання переведення у житловий фонд частини адмінприміщень Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Корнинської дільниці, Клеванської дільниці, Малошпаківської дільниці, Дядьковицької дільниці, Олександрійської дільниці, Обарівської дільниці та Радухівської дільниці ветеринарної медицини у житловий фонд для проживання працівників ветмедицини. Держветфітослужба не заперечувала щодо переведення у житловий фонд частини зазначених адмінприміщепь з наданням їм статусу службового та постановки па відповідний облік у місцевих органах влади та оформлення всіх документів на проживання працівників ветмедицини, відповідно до вимог житлового законодавства. В інших листах Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів відмовлено в приватизації вищевказаної квартири, оскільки вважають, що вказана квартира віднесена у встановленому законом порядку до числа службових. За наведених обставин позивач вимушений звертатися до суду за захистом своїх з даним позовом, відповідно до якого просить визнати за ним право на безоплатну приватизацію зазначеної квартири. У строк, встановлений судом, представником Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було подано відзив, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Додатково зазначає, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Держпродспожив служба не відноситься до органів приватизації державного житлового фонду та не наділена повноваженнями встановлювати право позивача на приватизацію квартири. А тому просить відмовити у задоволенні позову. У строк, встановлений судом, представником Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області було подано відзив, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечують. В обґрунтування своїх заперечень зазначають, що відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» службові квартири не підлягають приватизації. Додатково зазначають, що Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області не відноситься до органів приватизації державного житлового фонду та не ділене повноваженнями встановлювати право позивача на приватизацію квартири. А тому просять відмовити у задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що проживає в квартирі з 1996 року. Додатково пояснив, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ніяким чином його права не порушила. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Надав пояснення щодо вищезазначених обставин. Представник Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Додатково пояснив, що квартира перебуває на балансі Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, а тому вони не заперечують щодо приватизації квартири. Представник Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Додатково пояснив, що квартира не перебуває на балансі їхньої установи, а з аналізу наданих позивачем документів припускає, що статут службової квартирі цій квартирі не надано. Окрім того, Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області не є розпорядником даного майна, а розпорядником майна є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Представник Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів не є органом приватизації. Додатково пояснила, що установа не має інформації щодо прийняття рішення про включення квартири до числа службової. Вони не заперечують щодо приватизації майна, але для цього повинна бути дотримана процедура, визначена Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». А на даний час ця процедура не дотримана. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, з 1996 року і по даний час позивач працює в Рівненській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді ветеринара, а з 2004 року - завідуючим Дядьковицької дільниці лікарні ветеринарної медицини. Позивач проживає на підставі договору найму в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.01.2008 року, будівля ветамбулаторії перебуває в оперативному управлінні Дядьковицької дільниці ветеринарної медицини. На даний час ця будівля перебуває в оперативному управлінні Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини. У цій будівлі розташована двокімнатна квартира [ADDRESS] , якою і користується позивач. Зазначена будівля та квартира перебувають у державній власності, та розпорядником цього майна є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Про вищевикладене свідчать письмові докази, та сторони у своїх поясненнях підтвердили ці обставин. З 2014 року позивач вчиняє дії, спрямовані на приватизацію зазначеної квартири. Він звертався до Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини та Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, які у свою чергу зверталися до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо можливості приватизації №1 по вул. Шевченка 8а в с. Дядьковичі Рівненського району Рівненської області. Відповідно до листа №15-7-21/18465 від 25.06.2014 року, адресованому Головному управлінню ветеринарної медицини в Рівненській області Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, розглядалося питання переведення у житловий фонд частини адмінприміщень Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Корнинської дільниці, Клеванської дільниці, Малошпаківської дільниці, Дядьковицької дільниці, Олександрійської дільниці, Обарівської дільниці та Радухівської дільниці ветеринарної медицини у житловий фонд для проживання працівників ветмедицини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до листа, Держветфітослужба не заперечувала щодо переведення у житловий фонд частини зазначених адмінприміщепь з наданням їм статусу службового та постановки на відповідний облік у місцевих органах влади та оформлення всіх документів на проживання працівників ветмедицини, відповідно до вимог житлового законодавства. В подальшому, листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів відмовлено в приватизації вищевказаної квартири, як віднесеної до числа службових. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з наступного. Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначено\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Цей закон закріплює поняття приватизації, об`єкти та способи приватизації, поняття житлових чеків і порядок розрахунків за приватизоване житло. Законом також врегульовані права і обов`язки наймачів і власників, проведення приватизації і оформлення права власності, використання одержаних коштів, утримання приватизованих квартир, сплати податку на житло та соціальний захист населення при приватизації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Позивач просить визнати за ним право на безоплатну приватизацію квартири, що за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21.09.2014 №88 було присвоєна адреса службовій квартирі, яка розташована у приміщенні ветеринарної дільниці с. Дядьковичі Рівненського району Рівнесенької області, зокрема: [ADDRESS] . Зі змісту наявного рішення слідує, що квартира [ADDRESS] , має статут службової. Порядок користування службовими приміщенням визначено Главою 3 Житлового кодексу Української РСР. Зокрема ст. 118 ЖК УРСР визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Положеннями ст. 119 ЖК УРСР визначено, що перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР. Так, відповідно до переліку категорій працівників, яким може бути надано службові приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР 4 лютого 1988 р. N 37, до таких категорій, зокрема пунктом 42, віднесено і посаду фельдшерера ветеринарної медицини пункту, дільниці, дільничної лікарні ветеринарної медицини, фельдшера-лаборанта державної лабораторії ветеринарної медицини; лікаря ветеринарної медицини всіх категорій пункту, дільниці, дільничної лікарні ветеринарної медицини, державної лабораторії ветеринарної медицини; завідуючий пунктом, дільниці, дільничної лікарні ветеринарної медицини, директора державної лабораторії ветеринарної медицини; лікаря ветеринарної медицини всіх категорій районної лікарні ветеринарної медицини; завідуючого відділами, лікаря ветеринарної медицини всіх категорій районного управління державної ветеринарної медицини. Відповідно до положень ч.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що не підлягають приватизації... квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. З системного аналізу норм права слідує, що службова квартира не підлягає приватизації, а отже, наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Якщо припустити, що спірна квартира не віднесена до числа службових, то суд вважає за доцільне проаналізувати інші обставини, про які зазначає позивач, та суд звертає увагу на наступне. Зазначена квартира перебуває у державній власності, та розпорядником цього майна є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Отже, рішення щодо приватизації цієї квартири (за умови створення відповідного органу приватизації) мала б прийняти зазначена установа. Представник відповідача зазначила, що вони не можуть прийняти рішення щодо передачі позивачеві у приватну власність цієї квартири, оскільки вони не є органом приватизації. І зазначена обставина не була спростована позивачем. Позивач заявив, що він не має претензій до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Та й при розгляді справи не було встановлено, що саме ця установа порушує права позивача, оскільки представник пояснив, що вони не заперечують право позивача на приватизацію цієї квартири у порядку, що визначений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Інші відповідачі не можуть порушувати прав позивача, оскільки вони не є розпорядниками майна. Отже, при розгляді справи встановлено, що відповідачами не були порушені права позивача. За наведеного суд вважає, що заявлений позов є як безпідставним, так і недоведеним, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed