Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], який 12 вересня 2018 року уточнив, пред'явивши до [PERSON] позовні вимоги про визначення місця проживання дитини. В уточненій позовній заяві в обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач по справі [PERSON] є матір'ю їхньої неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO]. У шлюбі з відповідачем позивач перебував з 09 листопада 2011 року. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони у справі припинили всі відносини. З 19 липня 2017 року дитина [PERSON] проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні, отже, позивач [PERSON] проживає разом з дитиною, а відповідач [PERSON] окремо від них. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, її вихованням та утриманням займається лише він. Будинком, в якому проживає дитина, позивач користується на законних підставах. Матір дитини проживає окремо від них в м.Запоріжжя. Вдома у позивача створенні всі умови для проживання та розвитку дитини. Він, позивач [PERSON], має постійне місце проживання та роботу, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. У зв'зку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Учасники справи, будучи належним чином обізнаними про місце, дату і час підготовчого засідання і про уточнення позову позивачем, звернулися до суду з письмовими клопотаннями про проведення підготовчого засідання в їх відсутність за наявними у справі доказами з постановленням судового рішення у підготовчому засіданні відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України без фіксації судового процесу звукозаписувальними засобами. Позивач [PERSON] і його представник адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримали і просять їх задовольнити з зазначених у позові підстав (а.с.53,54). Відповідач [PERSON] уточнений позов [PERSON] до неї про визначення місця проживання їх дочки [PERSON] визнала, не заперечує проти його задоволення (а.с.55). Представник третьої особи за довіреністю [PERSON], виходячи з інтересів дитини, стану здоров'я і способу життя позивача у справі, не надала заперечень проти уточнених позовних вимог [PERSON], проти їх задоволення не заперечує (а.с.56). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилася. Беручи до уваги думки учасників справи щодо позову, справа розглядається з постановленням рішення в підготовчому засіданні відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, беручи до уваги підтримання уточнених позовних вимог позивачем і його представником, з'ясувавши міркування відповідача і представника третьої особи щодо уточненого позову, дослідивши письмові докази по справі, вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст.141СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно частин 1 і 2 ст.160, ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п.4 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Питання забезпечення інтересів дитини базується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження. Дорослі, поринаючи у свої власні проблеми, скуті взаємними образами, почуття дітей і їх переживання за інерцією відсовують на другий план. Тоді ж як в більшості випадків кардинально змінюється саме життя дитини: це і нове оточення, часто нове місце проживання, неможливість спілкування з обома батьками одночасно тощо, тоді як кожній дитині необхідне емоційно комфортне середовище для нормального фізичного, духовного та морального розвитку. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З копії свідоцтва про народження на а.с.5 судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. З копій довідок №№137,138 від 01червня 2018 року, виданих виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Пологівського району Запорізької області на а.с.6, встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за іншою адресою; з 19 липня 2017 року на його утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON] [INFO]; [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживає та не приймає участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. З копії рішення про виконання батьківських обов'язків [PERSON], виданого виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №63 від 19 липня 2017 року, судом встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, малолітня дочка [PERSON] [INFO] з 19 липня 2017 року проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). З копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 01 червня 208 року встановлено, що [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], веде здоровий спосіб життя та виховує належним чином дочку [PERSON], для неї створено всі умови проживання та навчання (а.с.9). З копії виробничої характеристики на працівника ТОВ «Агро Ком 1990» Пологівського району встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ «Агро Ком 1990» на посаді електрогазозварювальника з 24 лютого 2014 року, за період роботи зарекомендував себе як висококваліфікований спеціаліст, ініціативний, працелюбний, грамотний. В колективі користується повагою та довірою (а.с.10). З копії характеристики, виданої виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №139 від 01 червня 2018 року на а.с.11, встановлено, що [PERSON] проживає без реєстраціїза адресою: [ADDRESS], розлучений. З 19 липня 2017 року на його утриманні знаходиться дочка [PERSON] Працює [PERSON] в ТОВ «Агро Ком 1990» електрогазозварювальником, веде сільське господарство, трудолюбивий, користується повагою у односельців. Скарг на [PERSON] за час проживання у с.Костянтинівка до сільської ради не надходило, до кримінальної відповідальності не притягувався. З копії довідки №01-30/17 від 11 вересня 2018 року, виданої КУ «Костянтинівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Пологівської районної ради Запорізької області, судом встановлено, що [PERSON] навчається у 2 класі КУ «Костянтинівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» (а.с.47). З копії договору оренди житлового приміщення від 29 грудня 2017 року встановлено, що [PERSON] передано у безстрокове безоплатне користування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.48). З копії довідки №461 від 10 вересня 2018 року, виданої ТОВ «Агро Ком 1990», встановлено, що [PERSON] орендує на безоплатній основі житло у ТОВ «Агро Ком 1990» за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). З копії довідки про доходи №460 від 10 вересня 2018 року, виданої ТОВ «Агро Ком 1990», встановлено, що [PERSON] постійно працює в ТОВ «Агро Ком 1990» на посаді газоелектрозварювальником та систематично отримує заробітну плату (а.с.50). У підготовчому судовому засіданні 07 вересня 2018 року, відповідач [PERSON], не визнаючи пред'явлені до неї позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно їх дочки [PERSON], надала суду письмові докази на підтвердження того, що вона, [PERSON], має місце роботи і проживання. Так, з копії договору оренди жилого приміщення від 16 липня 2018 року судом встановлено, що [PERSON] орендує житло у [ADDRESS] (а.с.33-35). З копії трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 07 червня 2018 року, з копії повідомлення про прийняття працівника на роботу, а також з копії характеристики на працівника [PERSON], виданої 23 липня 2018 року ФОП [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] має постійне місце роботи, працюючи продавцем непродовольчих товарів, отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно як цілеспрямований і відповідальний працівник, яка може пристосуватися до будь-якої ситуації, яка виникає в роботі, а також як комунікабельний співробітник. Порушень трудової дисципліни не допускала (а.с.36-38). Після зміни позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] визнала позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] за адресою позивача. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією. Відповідно до положень ст.12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З урахуванням ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, інші обставини у справі, що були встановлені судом, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визначивши місце проживання дитини [PERSON] [INFO] з позивачем, батьком дитини [PERSON], оскільки це буде як найкраще відповідати інтересам дитини. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє права матері спілкуватися з дитиною. На підставі викладеного і

Outcome: approved