Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та [PERSON] 25.03.2020 був укладений Договір позики б/н від 25.03.2020. 13.04.2020 між ним та відповідачами на забезпечення зобов`язання позичальника за Договором позики б/н від 25.03.2020 був укладений в присутності двох свідків Договір поруки б/н від 13.04.2020. 25.03.2020 позивач передав [PERSON] 40000 (сорок тисяч) доларів США, що станом на 25.03.2020 становило 1'110'912,00грн. (один мільйон сто десять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 00 копійок) гривень за офіційним курсом валют НБУ В підтвердження укладання договору позики та отримання від позивача грошей [PERSON] власноручно, в присутності двох свідків, написав 25.03.2020 розписку. Відповідно до умов Договору позики від 25.03.2020 та складеної розписки [PERSON] зобов`язувався повернути кошти до 25.09.2020. Станом на 15.02.2021 борг не сплатив. 19 жовтня 2020 року було направлено вимоги [PERSON] та [PERSON] про негайне виконання взятих на себе ними зобов`язань по поверненню позики [PERSON] . Відповіді на вимоги по теперішній час не отримано. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором позики позивач просить стягнути з відповідачів 1180390,13грн. (один мільйон сто вісімдесят тисяч триста дев`яносто гривень 13 копійок), а саме: 1113760,00 грн боргу (40000 доларів США х 27.844); 17846,71 грн проценти від суми позики (ч.1 ст.1048 ЦК України); 35693,42 грн - пеня; 13090,00грн. - 3% річних. Також представник позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Для підтвердження обставин викладених у позові просив допитати свідків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, з розрахунками наданими позивачем щодо нарахування трьох відсотків річних, відсотків (ч.1 ст.1048 ЦК України), пені погодився та судових витрат. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується відміткою про вручення повістки на рекомендованому повідомленні, у судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши думку сторін щодо розгляду справи без участі не з`явившогося відповідача, суд ухвалив розглядати справу у її відсутність. Допитаний у судовому засіданні 15.04.2021, свідок [PERSON] , [INFO] , проживаючий за адресою [ADDRESS] , пояснив що особисто був присутній при складанні розписки про отримання коштів та фактичній передачі 40 000 доларів США. Допитаний у судовому засіданні 15.04.2021, свідок [PERSON] , [INFO] , проживаючий за адресою [ADDRESS] , пояснив що особисто у якості свідка при складанні розписки про отримання коштів та фактичній їх передачі, підтверджує що [PERSON] власноручно написав розписку. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики строком на шість місяців. Відповідно до п.2.1 зазначеного договору розмір позики становить 1110912,00 грн (один мільйон сто десять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 00 копійок), що на момент підписання договору є еквівалентом 40000 (сорок тисяч) доларів США по офіційному курсу НБУ станом на день підписання цього договору (а.с.9-10). В судовому засіданні встановлено, що при настанні строків платежу Відповідач грошових коштів не повернув. 25.03.2020 відповідачем [PERSON] власноручно написано розписку про отримання від позивача коштів у сумі 40000 доларів США (а.с.12), про що [PERSON] не заперечує, а свідки в судовому засіданні підтвердили дану подію. 13.04.2020 між позивачем та відповідачами укладено Договір поруки на забезпечення зобов`язання позичальника за Договором позики від 25.03.2020 (а.с.17-19). 05.12.2020 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Після державної реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 40). 19.02.2021 позивачем на адресу відповідачів направлена Вимога про сплату боргу по Договору позики від 25.03.2020 цінним листом ( а.с.20-25). На момент розгляду справи доказів сплати боргу за Договором позики від 25.03.2020 до суду не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань внаслідок укладання договорів позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з тексту розписки, позичальником надано [PERSON] кошти, тобто свої зобов`язання Позивач виконав в повному обсязі, що підтвердив в судовому засіданні відповідач [PERSON] .. За ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідачем не надано суду боргових документів чи розписок про виконання ним своїх зобов`язань повністю, або частково, що свідчить про невиконання Відповідачем зобов`язання за договорами. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Як вбачається зі змісту розписки, написаної [PERSON] на ім`я Позивача, виконання всіх його боргових зобов`язань мало бути завершене в строк, вказаний в розписці, тобто 25.09.2020. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якшо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст. 554 ЦК України). Враховуючи викладене вище, стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь Позивача підлягають грошові кошти в сумі 1110912,00 грн (один мільйон сто десять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 00 копійок), що на момент підписання договору є еквівалентом 40000 (сорок тисяч) доларів США по офіційному курсу НБУ станом на день підписання цього договору. Що стосується стягнення з відповідачів інфляційних втрат, 3% річних та пені, суд зазначає наступне. Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, а також у розмірі встановленому договором позики за порушення строків повернення позики пені. Згідно з Постановою ВСУ від 27 січня 2016 року офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає. Отже в даному зобов`язанню нарахуванню підлягає лише 3% річних. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні розрахунки надані позивачем визнав, суми зазначені в них не заперечував, а саме: 17846,71 грн проценти від суми позики (ч.1 ст.1048 ЦК України), 35693,42 грн - пеня, 13090,00 грн - 3% річних. Таким чином, вважаю, що стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь Позивача підлягає 17846,71 грн. проценти від суми позики (ч.1 ст.1048 ЦК України), 35693,42 грн. - пеня, 13090,00грн. - 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Доказів здійснення позивачем витрат на правову допомого суду не надано. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у солідарному порядку судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 11350,00 грн. за подання позовної заяви. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved