Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що від шлюбу з відповідачкою мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2019 року шлюб з відповідачкою було розірвано. На теперішній час остання ухиляється від свого обов`язку утримувати дитину. В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів доходу відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2018 року та до досягнення дитиною повноліття або завершення навчання. В судовому засіданні позивач підтримав позов та, посилаючись на викладені в позовній заяви обставини, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки під час розгляду справи в суді, зазначила, що відповідачка частково визнає позовні вимоги та не заперечує проти визначення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, останні з 09.06.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2019 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення сторонами спільного проживання та подальшого розірвання шлюбу, залишився проживати разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідно до пояснень позивача та представника відповідачки вбачається, що між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру допомоги, яка повинна надаватись з боку відповідачки на утримання їх спільної дитини, а тому між ними наявний спір, що підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідачка є здоровою та працездатною, інших осіб на утриманні не має, зареєстрована фізичною особою-підприємцем та від здійснення підприємницької діяльності отримує дохід, що підтверджується відповідною податковою декларацією, суд приходить до висновку, що відповідачка здатна надавати матеріальну допомогу на утримання свого малолітнього сина. При визначені розміру аліментів суд враховує, що відповідачкою не надано доказів щодо неможливості сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, який відповідає сталій судовій практиці та розміром аліментів на одну дитину, визначеним ч.5 ст.183 СК України. В своєму позові позивач просив призначити аліменти починаючи з 18.09.2018 року, дня з якого фактично було припинено спільне проживання з відповідачкою та дитина залишилась на його утриманні та до повноліття або завершення навчання. Поряд з цим, суд враховує, що відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Оскільки позивачем відповідних доказів щодо вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідачки з 18.09.2018 року та неможливості їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати, суду не представлено, аліменти підлягають присудженню з дня пред`явлення позову 02.04.2020 року. Також суд враховує, що дитина сторін на момент розгляду справи є малолітньою та не навчається, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів, визначенні ст.199 СК України та кінцевим строком їх стягнення є досягнення дитиною повноліття. В зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів доходів відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.04.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 40 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved