Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевкзааним позовом, в обгрунтуваня якого, згідно уточнених позовних вимог зазначив, що 26.09.1981 року, він зареєстрував з відповідачем шлюб у Довгинцівському районному відділі РАЦС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. У 1990 році він отримав на підприємстві де працював, в користування квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . У 1995 році, вони з відповідачем приватизували квартиру. На сьогоднішній день позивачу на праві спільної сумісної власності, належить 1/5 частки вищевказаної квартири, інша частина належить дружині, та дітям. Не дивлячись на те, що він має частково право власності на квартиру, відповідачі чинять перешкоди в здійсненні права користування своєю власністю, а саме не пускають до спірної квартири. Не надають ключі від замків. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд постановити рішення яким зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням-квартирою розташованою за адресом [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачі належним чином неодноразово повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, однак до зали суду не з`явились, жодних заяв про відкладення судового засідання не надали. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд доходить до наступних висновків: Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13,14,15,16). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 06.06.2018 року, що набрало законної сили 25.01.2019 року, у справі №210/5756/16, вирішено точнений позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання часток співвласників квартири - задовольнити у повному обсязі; визнати за [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за кожним окремо право власності на 1/5 частки в праві спільної сумісної власності, квартири [ADDRESS] (а.с. 19). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18) зроблено висновок про те, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. […] У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Так, позивач та відповідачі, як раніше зазначалось, є співвласниками квартири [ADDRESS] . При цьому, в тексті позову позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням-квартирою розташованою за адресом [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] . Жодних доказів того, що позивач є власником приміщення за адресою, вказаній у прохальній частині позову не надано. Судом надавався час для уточнення позовних вимог позивачем, та зазначення іншої адреси, у випадку, якщо позивач вказав її помилково. Однак, позивач [PERSON] не забажав уточнити прохальну частину позову, іншу адресу не вказав. У відповідності до ст. 13ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, оскільки позивач не надав жодних доказів наявної правової підстави для вселення його до помешкання за адресою: [ADDRESS] , доказів перешкоджання йому відповідачами користування його власністю за вказаною адресою, а також доказів того, що помешкання за вказаною адресою є його власністю, суд доходить до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Outcome: dismissed