Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 07.07.2005 року АТ «УкрСиббанк» та [PERSON]. уклали кредитний договір №1233-Ф, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в сумі 158000,00 дол. США з нарахуванням процентів за користування кредитом із розрахунку 13,35 % річних за користування кредитом на строк з 14.05.2008 по 14.05.2018 р.р. Між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08.12.2011 р. укладений договір факторингу, відповідно до умов якого останній отримав права вимоги до [PERSON] за договором №1233-Ф від 07.07.2005 року, номер якого змінено на № 10617520000. Відповідно до вказаного договору відповідач зобов'язався повертати кредит шляхом здійснення щомісячних платежів, однак [PERSON]. прийняті на себе зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 05.08.2014 року утворилась заборгованість позичальника перед банком у сумі 3358656,81 грн, з яких: 1623028,19 грн заборгованість по тілу кредиту; 1735628,62 грн заборгованість по відсоткам. Крім іншого, в забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань, [PERSON] передав банку за договором іпотеки № серії ВСС № 895571 від 08.07.2005 року у заставу нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням боржником своїх кредитних зобов'язань, позивач просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання по оплаті заборгованості у розмірі 3358656,81 грн. звернути стягнення за договором іпотеки №б/н від 08.07.2005 року шляхом передачі іпотеко держателю предмета іпотеки у власність та визнання права власності за іпотеко держателем ПАТ «Дельта Банк», на нерухоме майно, магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою-[ADDRESS], загальною площею 313,5 кв.м. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій справу просив розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки невідомі. За таких обставин, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] кредитного договору №1233-Ф (10617520000) від 07.07.2005 року, останній отримав 158000,00 дол. США з нарахуванням процентів за користування кредитом із розрахунку 13,35 % річних за користування кредитом на строк з 14.05.2008 по 14.05.2018 р.р. Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору №1233-Ф (10617520000) від 07.07.2005 року, укладеному АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], повернення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості. Відповідно до розділу 10 кредитного договору №1233-Ф (10617520000) від 07.07.2005 року, укладеному АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], банк має право на дострокове повернення кредиту у випадку порушення умов вказаного договору. Відповідно до змісту Договору відповідач був ознайомлений і погодився з його умовами, а також з відповідальністю, яка наступає в разі невиконання узгоджених умов кредитного договору. Відповідно до договору факторингу від 08.12.2011 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», останній отримав права вимоги до [PERSON] за договором №1233-Ф (10617520000) від 07.07.2005 року Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку вбачається, що [PERSON] за кредитним договором №1233-Ф (10617520000) від 07.07.2005 року має заборгованість перед банком станом на 05.08.2014 року у сумі 3358656,81 грн, з яких: 1623028,19 грн заборгованість по тілу кредиту; 1735628,62 грн заборгованість по відсоткам. На час розгляду справи вимога Банку не виконана. В забезпечення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №1233-Ф (10617520000) від 07.07.2005 року, між сторонами кредитного договору укладений іпотечний договір №б/н від 08.07.2005 року, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою-[ADDRESS], загальною площею 313,5 кв.м. Згідно розділу 5 договору іпотеки № б/н від 08.07.2005 року, у випадку прийняття банком рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотеко держатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог, у якому зазначається спосіб задоволення вимог. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотеко держателя як способу задоволення вимог іпотеко держателя право власності переходить до іпотеко держателя в порядку, передбаченому законом. Позивачем дотримана процедура, передбачена п.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 5.1,5.2 договору іпотеки, відповідачу у справі листом від 11.08.2014 року, направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність предмета іпотеки іпотеко держателю. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку», а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною третьою ст. 36 Закону України «Про іпотеку», визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: · передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»,; · право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»,. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України (узагальнення) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5), якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Ця позиція підтримується практикою Верховного Суду України (постанови: від 26 грудня 2011 р. у справі № 3-139гс11/33/14; від 11 грудня 2013 р. № 6-124цс13). При цьому резолютивна частина судового рішення повинна містити формулювання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини, обов'язок відповідача по погашенню кредиту, сплати процентів залишається не виконаний до цього часу, виконання вимог позивача про погашення заборгованості позичальника за кредитним договором відповідач не здійснив, внаслідок чого позивач на законних підставах просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, переданий за договором в якості забезпечення належного виконання зобов'язань [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно. У зв'язку із викладеним позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у сумі 3654,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved