Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом за вимогами якого просить визнати недійсним Розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №342-р від 29.04.2005 року «Про передач земельної ділянки у власність для ведення садівництва [PERSON]». Також визнати недійсним та скасувати (анулювати) кадастровий номер 1221455400:01:017:0205, присвоєний земельній ділянці №5, розташованій на території Кіровської селищної ради у садівничому товаристві «Оріль-6» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, переданій [PERSON] у приватну власність на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №342-р від 29.04.2005 року «Про передачу земельної ділянки у власність для ведення садівництва [PERSON]». Крім того, просить зобов'язати Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області внести зміни до автоматизованої системи державного земельного кадастру шляхом скасування (анулювання) кадастрового номеру 1221455400:01:017:0205, присвоєного земельній ділянці №5, розташованій на території Кіровської селищної ради у садівничому товаристві «Оріль-6» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, переданій [PERSON] у приватну вчасність на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №342-р від 29.04.2005 року «Про передачу земельної ділянки у власність для ведення садівництва [PERSON]», та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№568362 від 30.10.2006 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0624 га у межах згідно з планом розташовану на території Кіровської селищної ради у садівничому товаристві «Оріль-6» Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 5, кадастровий номер 1221455400:01:017:0205, на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №342-р від 29.04.2005 року та зареєстрований за №010612003040 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши письмову заяву у якій свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка №6 розташована у садівничому товаристві «Оріль-6» на території Кіровської селищної ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Вказана земельна ділянка була надана йому у власність згідно з рішенням Кіровської селищної ради №37 від 19.10.1994 року, на підставі якого було оформлено та видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП №001559 від 30.06.1995 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2531 та згідно із вказаним Державним актом площа, наданої у власність позивача, земельної ділянки складає 0,0624 га з цільовим призначення «для ведення садівництва». Так, у лютому 2015 року, після звернення позивача до Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 23.02.2015 року, Управлінням прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з причини невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: площа співпадає з сусідньою земельною ділянкою 1221455400:01:017:0205 на 92.4051%. Своєю відповіддю Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» від 18.06.2015 року №3-4/489 повідомило наступне, що Дніпропетровською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» проведено комплекс землевпорядних та геодезичних робіт по оформленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення садівництва на території Кіровської селищної ради садівниче товариство «Оріль-6», діл. №6, Дніпропетровського району Дніпропетровської області. При внесенні відомостей до Державного земельного кадастру виявлено невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою за кадастровим номером 1221455400:01:017:0205, відповідно до наданого рішення №РВ-1200116282014 від 23.04.2014 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та повідомлення про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою помилки, допущеної у його відомостях. Як встановлено у удовому засіданні, зазначена ділянка належить [PERSON] і має номер №5 (кадастровий номер 1221455400:01:017:0205), право власності на яку, посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №568362 від 30.10.2006 року, виданим на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №342-р від 29.04.2005 року та зареєстрований за №010612003040 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Таким чином, вищевказаний акт було видано відповідачу набагато пізніше, ніж Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП №001559 від 30.06.1995 року, яким посвідчується право власності на земельну ділянку №6 та до земельної ділянки відповідача №5 включено частину належної позивачу ділянки №6 на 92.4051%. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності і землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 ЗК України). Статтею 153 Земельного кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Таким чином, право приватної власності на земельну ділянку №5 кадастровий номер 1221455400:01:017:0205, посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №568362 від 30.10.2006 року, збігається на 92.4051% щодо земельної ділянки позивача №6 у межах, визначених зазначеним правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В результаті зазначених обставин позивач позбавлений можливості отримати кадастровий номер на належну йому земельну ділянку №6 розташовану на території Кіровської селищної ради у садівничому товаристві «Оріль-6» Дніпропетровського району, Дніпропетровської області та вільно реалізувати своє право власності на землю. Зазначені дії з присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру є необхідними у відповідності до чинного законодавства, оскільки зміст права власності на землю полягає у праві володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ст. 78 ЗКУ), а згідно зі ст. 132 ЗКУ угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні, серед іншого, містити кадастровий номер земельної ділянки (цифровий код (номер) земельної ділянки, що не повторюється на всій території України, присвоюється земельній ділянці під час проведення її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування такої ділянки (абз. 5 п. 2 Постанови КМ України від 18.08.2010, № 749 «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці»)). Тобто для реалізації належного [PERSON] права власності на земельну ділянку №6, земельній ділянці має бути присвоєно кадастровий номер. Крім того судом встановлено, що під час виготовлення спірного Державного акту відповідачем не погоджувалися межі земельної ділянки №5 з суміжним землевласником, зокрема з позивачем. Згідно з п. 2.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Держкомзему України №43 від 04.05.1999 року (в редакції, що діяла на 23.11.2005) роботи зі складання держаного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включають встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меле земельної ділянки. У тому числі здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) іі площі ділянки. За результатами кадастрових робіт складається кадастровий план земельної ділянки (п.2.4 вказаної Інструкції), який є складовою частиною технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку. Статтею 198 ЗК України визначено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості тощо. Із зазначених обставин вбачається, що спірним Державним актом порушується право приватної власності [PERSON] на належну йому (згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП №001559 від 30.06.1995 року) земельну ділянку площею 0,0624 га у садівничому товаристві «Оріль-6» Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Стаття 373 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності на землю гарантується Конституцією України, а згідно зі ст. 378 ЦКУ право власності особи на земельну ділянку може бути припинене лише за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 90 Земельного Кодексу України визначено права власників земельних ділянок, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі, тощо, та передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗКУ). За статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, зберігати геодезичні знаки. Отже, порушене право власності позивача на земельну ділянку №6, що посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП №001559 від 30.06.1995 року, земельну ділянку площею 0,0624 га у садівничому товаристві «Оріль-6», Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2531, підлягає відновленню шляхом визнання недійсним спірного Державного акту виданого на імя відповідача. Статтею 158 Земельного Кодексу України визначені органи, що вирішують земельні спори. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно до Постанови ПВС України від 16 квітня 2004 року №7 із змінами від 19 березня 2010 року №2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до компетенції адміністративних судів віднесено визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки а також визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 152 даного кодексу визначено способи захисту прав на землю та зазначено про те, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувачі може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 478,20 грн.

Outcome: approved