Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. У позові вказує, що він є членом обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лелека 8», яке було створено власниками приміщень, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Спартака Маковського, буд. 8. Позивач є співвласником квартири № 108 у вказаному будинку. У жовтні 2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому для ознайомлення документи, які стосуються діяльності обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лелека 8», але відповідач на звернення позивача відповіді так і не надав, через що позивач просить суд визнати таку бездіяльність відповідача щодо ненадання у вст. Оновлений законом строк відповіді на його звернення неправомірною. У судовому засіданні позивач на позові наполіг за вищевказаними підставами, а відповідач по суті позову заперечень не надав. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) [PERSON] Союзу, [PERSON] Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є членом обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лелека 8», яке було створено власниками приміщень, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Спартака Маковського, буд. 8. Головою правління названого обєднання є відповідач. При цьому позивач є співвласником квартири № 108 у вказаному будинку. Вказані обставини при цьому визнавалися сторонами. 03.10.2016 року позивачем рекомендованим листом з описом на адресу відповідача було направлено пять звернень про надання копій документів, які стосуються діяльності обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лелека 8», а саме: копії всіх рішень (протоколів) установчих зборів обєднання, копію статуту обєднання, копії рішень засідань правління обєднання, що стосуються обрання голови правління, копії рішень засідань загальних зборів, обєднання, копії рішень засідань правління обєднання, копії рішень засідань ініціативної групи обєднання, якими вирішувалось питання про припинення повноважень правління обєднання та /або окремих його членів. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При вирішенні спору суд першої інстанції враховує, що відповідачем так і не були розглянуті звернення позивача, відповіді з викладом відповідних розяснень, що стосуються вимог, зазначених у зверненнях, у встановлений Законом № 393-96/ВР термін відповідач не надав. Така бездіяльність відповідача безумовно є неправомірною. При цьому суд безумовно враховує загальні засади цивільного законодавства, встановлені\~ст. 3 ЦК\~України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд вважає необхідним зазначити наступне. Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої\~законом\~мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження відповідних обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Суд критично оцінює розрахунок витрат на правову допомогу, оскільки він складений одноособово представником позивача, який заінтересований в результатах розгляду питання про стягнення вказаних витрат, отже такий розрахунок не може бути доказом підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів. Більш того, у розрахунку йдеться посилання про надання допомоги із складання позову, натомість такий було подано до суду ще до укладання відповідного договору про надання правової допомоги. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, а в силу ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню лише судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved