Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що між ним та ВАТ «РОДОВІД БАНК» був укладений кредитний договір № 77.1/АА-622.07.2 від 20.09.2007 р., згідно з яким Банк відкрив відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 9 729 дол. США, терміном по 20.09.2012 р. включно на купівлю автомобіля. Вказує, що відповідно до п.1.7. кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором є застава автомобіля марки DAEWOO модель LANOS TF69Y, згідно з договором застави транспортного засобу № 77.1/АА-622.07.2 від 20.09.2007 р., укладеним з ВАТ «РОДОВІД БАНК». Зазначає, що згідно з даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяжувач - ВАТ «РОДОВІД БАНК» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 17) зареєстрував обтяження (заборона відчужувати) на належний йому на праві власності транспортний засіб - автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2007, номер [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], у зв'язку з чим у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна його було зазначено як боржника, розмір основного зобов'язання - 9 729 дол. США, термін виконання зобов'язання - 20.09.2012 р. Звертає увагу на те, що на даний час у нього відсутня заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-622.07.2 від 20.09.2007 р. зі сплати кредиту та відсотків, яку він повністю сплатив, що не заперечується відповідачем,однак обтяження останнім на належний йому автомобіль не було знято. У зв'язку з вищевикладеним, 24.05.2016 року він звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «РОДОВІД БАНК» Куліша Віктора Михайловича з вимогою щодо зняття обтяження, у якій просив внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна дані про припинення обтяження - застави належного йому на праві власності транспортного засобу - автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, 2007, номер [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], однак листом від 02.06.2016 р. № 15.2-11-6.6/2457 йому було відмовлено у знятті заборони на належний на праві власності автомобіль, у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить визнати зобов'язання за договором застави транспортного засобу № 77.1/АА- 622.07.2 припиненими та зобов'язати відповідача подати реєстратору заяву про припинення обтяження реєстраційний номер 5718317, контрольна сума 5Г5924ВД18 та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження - заставу транспортного засобу - автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, 2007, номер [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином,однак подав до суду заяву, у якій позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він безпідставно заявлений та не підтверджений належними доказами, оскільки враховуючи ту обставину, що зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі не виконанні, вимоги позивача щодо визнання припиненими зобов'язань за договором застави є безпідставними та вимоги щодо зобов'язання вчинити дії щодо припинення приватного обтяження застави рухомого майна. Крім того, просив проводити судовий розгляд без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ВАТ «РОДОВІД БАНК» був укладений кредитний договір № 77.1/АА-622.07.2 від 20.09.2007 р. (а.с.9-13, 14), згідно до умов якого відповідач відкрив позивачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 9 729 дол. США, строком до 20.09.2012 року включно, на купівлю автомобіля за договором купівлі-продажу (а.с.15-17, 18-20, 21) (п.1.1., 1.2.1.). Крім того, відповідно до п.1.1. кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава автомобіля марки DAEWOO модель LANOS TF69Y згідно з договором застави № 77.1/АА-622.07.2 від 20.09. 2007 р. (а.с.24-25), відповідно до п.1.1. якого заставодавець зобов'язався для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (трафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі - «основне зобов'язання», передав в заставу вищезазначений автомобіль. На підставі постанови Правління Національного банку України від 25 лютого 2016 р. № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25 лютого 2016 р. № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації в AT «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяжувач - ВАТ «РОДОВІД БАНК» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 17) зареєстрував обтяження (заборона відчужувати) на належний мені на праві власності транспортний засіб - автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2007, номер [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER] (а.с.26, 27). Крім того, як вбачається з витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 25.09.2007 року (а.с.26), від 12.05.2016 року (а.с.27) підставою обтяження зазначено договір застави транспортного засобу № 77.1/АА- 622.07.2 від 20.09.2007 р., терміном до 24.09.2017 р., позивача зазначено як боржника основного зобов'язання у розмірі 9 729 дол. США, термін виконання зобов'язання - 20.09.2012 р. Позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що заборгованість за Кредитним договором № 77.1/АА-622.07.2 від 20.09.2007 р. зі сплати кредиту та відсотків відсутня, оскільки він її погасив, у підтвердження чого надав лист уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Родовід Банк» від 02.06.2016 року (а.с.32), однак судом встановлено, що у даному листі зазначено, що дійсно позивач 07.03.2013 року останнім було погашено основну суму боргу за кредитом у повному обсязі, однак внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором станом на 02.06.2016 року наявна заборгованість за розрахованою пенею в сумі 2 063,61 дол. США, у зв'язку з чим зобов'язання за договором не виконані та заборона на його автомобіль не може бути знята. Укладаючи кредитний договір позивач прийняв на себе, згідно п. 3.9., зобов'язання, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати відповідачу за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої п. 1.5. Кредитного договору (12.50% річних, з 15.10.2008р - 16.00%) від суми простроченого платежу. Також слід зазначити, що відповідно до п.3.8 кредитного договору позивач зобов'язався погашати заборгованість за цим договором у такій послідовності: 1) погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами; 2) погашення простроченої заборгованості за кредитами; 3) погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами; 4) погашення строкової заборгованості за кредитами; 5) погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими цим договором. Згідно п.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 7.6. кредитного договору договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов договору і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами, процентами за користування ними, а при явності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасним погашенням кредитів та лату процентів, а також штрафи, передбачені договором. Відповідно до п. 5.3. договору застави договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку заставодавця заставодержателем за кредитним договором. Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу» право застави та застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Оскільки застава має похідний характер від основного зобов'язання, що забезпечується НЕЮ, вона втрачає чинність з припиненням основного зобов'язання. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, необґрунтовані належними доказами, а тому задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі ст.ст. 14, 15, 16, 22, 509, 526, 527, 549, 550, 551, 593, 598, 599, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 26-28, 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про заставу»,

Outcome: dismissed