Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач керуючи автомобілем ЗАЗ-Сенс д.н. [NUMBER] знехтувавши мірами безпеки дорожнього руху, порушив правила дорожнього руху, при виникненні небезпеки, не витримав безпечної дистанції та допустив попутне зіткнення з автомобілем ВАЗ-210994, д.н. [NUMBER] під керуванням громадянина [PERSON], який зупинився перед світлофорним об'єктом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забою шийного та грудного відділів хребта. Вина відповідача у скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП підтверджується постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.11.2014. Відповідно до положень Закону України № 2240 від 18.01.2001 за їх рахунок оплачено 9 днів непрацездатності відповідача, що в сумі складає 1723 грн. 68 коп. За таких обставин відповідно до ст. 1191 ЦК України (право зворотної вимоги до винної особи) позивач просить стягнути з відповідача суму завданих збитків у розмірі 1723 грн. 68 коп. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача просив розглянути справу без його участі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач - сповіщений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, про причини не явки суд не сповістив. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів, при заочному розгляді. Суд дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач 19.08.2014 року о 17 год. 15 хв. в м.Суми по вул. Привокзальній, керуючи автомобілем «ЗАЗ-Сенс» д.н. [NUMBER], не вибрав безпечної дистанції між транспортними засобами, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-210994 д.н. [NUMBER] під керуванням громадянина [PERSON], який зупинився перед світлофорним об'єктом. Обставини дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.11.2014 року, яке набрало законної сили (а.с.3) Відповідно до листа непрацездатності [PERSON] № 785306 від 19.08.2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забою шийного та грудного відділів хребта (а.с.4) Як вбачається з цього листа позивач у період з 24.08.2014 року по 05.09.2014 року оплатив [PERSON] 9 днів непрацездатності, що в сумі складає 1723 грн. 68 коп. (а.с.4,5) У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1191 ЦК України на свою користь суму завданих збитків у розмірі 1723 грн. 68 коп. Так, згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. В разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено. Отже, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням. Оскільки, нормативно-правовими актами, не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров'ю застрахованої особи, то до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення ЦК України щодо страхування. Про такі висновки Верховний суд України зазначив у своїй постанові № 6-21цс11 від 12.09.2011 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову позивача про стягнення з [PERSON] на свою користь суму завданих збитків у розмірі 1723 грн. 68 коп. слід відмовити.

Outcome: dismissed