Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 6 лютого 2015 року уклав з відповідачем договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Класік» № №300131/168471/1/15 в національній валюті на строк з 06.02.2015 року по 06.03.2015 року, який було продовжено до 12.09.2015 року. Відповідно до умов договору банк прийняв на вкладний рахунок № 2630.5.221924.00 кошти в сумі 5000 грн. з процентною ставкою на вклад у розмірі 21,50% річних. Після закінчення дії договору він неодноразово звертався до відповідача з метою отримання внесених коштів, але відповідач свої зобовязання виконав частково та повернув лише 3000 грн.: по 1000грн. 15.09.2015 року, 16.09.2015 року, 17.09.2015 року. Ні залишок вкладу у розмірі 2000 грн., ні процентів відповідач в добровільному порядку не повертає, тому просить з врахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача на його користь заборгованість по строковому вкладу в сумі 2000 грн., 117,83 грн. процентів, 5340 грн. пені, яка вираховувалась у розмірі 3% за кожен день від простроченої суми, а всього 7457,83 грн., та судових витрат 487,20грн. судового збору та 5 грн. комісії банку. В судовому засіданні позивач просить стягнути проценти за користування депозитом по день ухвалення судом рішення, в решті позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві, пояснив, що на сьогоднішній день ні залишок суми вкладу, ні проценти за депозитом не повернуто. Позивач не заперечує заочному розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки не повідомив. В звязку з неявкою представника відповідача, згодою позивача на заочний розгляд справи, постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог на підставі наявних у справі доказів, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. В справі встановлено, що [PERSON] 06.02.2015 року уклав з відповідачем договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті №300131/168471/1-15, відповідно до якого передав банку 5000 грн. з процентною ставкою на вклад у розмірі 21,50% річних на строк з 06.02.2015 року по 06.03.2015 року. Факт внесення [PERSON] банку 5000 грн. підтверджується меморіальним ордером № 4989 від 06.02.2015 року, призначення платежу: перерахування коштів на депозитний рахунок ([PERSON]В.) згідно договору банківського вкладу «Ф&К КЛАССИК» № 300131/168471/1-15 від 06.02.2015 року. Відповідно до п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» в разі ж, коли Вкладник не надав Банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення Вкладу після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, строк розміщення Строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, на строк, що дорівнює початковому строку розміщення Строкового вкладу. Протягом строку, на який продовжено розміщення Строкового вкладу, [PERSON] нараховує i виплачує Вкладнику проценти за ставкою, що встановлена Банком для банківських строкових вкладів (депозитів) відповідного виду Вкладу та діє станом на перший день початку строку, на який продовжено розміщення Вкладу. Кількість пролонгацій строку розміщення Строкового вкладу за Договором необмежена. На підставі вказаного пункту, дія договору заяви № 300131/168471/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 06.02.2015 року сторонами продовжено до 12.09.2015 року. 15 вересня 2015 року АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» повернув позивачу 1034,43 грн. вкладу та проценти, 16 та 17 вересня 2015 року ще повернув по 1000 грн., що підтверджується заявами на видачу готівки № 3 від 15.09.2015 року, №4 від 16.09.2015 року, № 3 від 17.09.2015 року. Позивачем визначено заборгованість по сумі вкладу в розмірі 2000грн. Відповідно до п. 1 договору заяви № 300131/168471/1-15 [PERSON] прийняв вклад у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та Кредит» (далі Основні умови). Відповідно до п. 6.3.2 Основних умов при припинення дії Договору банк зобовязується здійснити розрахунок, повернути Вкладнику суму Вкладу та нараховані проценти на дату повернення Вкладу. У випадку невиконання або неналежного виконання умов Договору, Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України, що передбачено п. 7.1 Основних умов. 15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся у банк із заявою про повернення решти коштів банківського вкладу у розмірі 2000 грн. та нарахованих відсотків, яку відповідач отримав 16.10.2015 року, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Як вбачається з відповіді, наданої відповідачем на вищевказану заяву за вих. № 9-334000/6259 від 27.10.2015 року, позивачу повідомлено про запровадження в Банку тимчасової адміністрації в період з 18.09.2015 по 17.12.2015 року та фактично відмовлено у виплаті вкладу, оскільки термін його дії закінчився до введення тимчасової адміністрації у Банку. Постановою Правління Національного банку України № 898 від 17.12.2015 року відкликана банківська ліцензія ПАТ «[PERSON] та Кредит» та прийнято рішення про ліквідацію банку. Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «[PERSON] та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» [PERSON] на період з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року. . Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону\~встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу в разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону, фонд\~гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме:\~\~п. 4.31 розділу ІV, де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином відмова банку у поверненні позивачу внесеного ним вкладу є незаконною, так як позбавляє вкладника права володіння та розпорядження належними йому на праві власності грошовими коштами, є порушенням його прав, гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає до застосування судами України відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». За наведених обставин вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за вкладом в сумі 2000грн. та процентів за період з дня закінчення строку дії Договору по день ухвалення судом рішення підлягають до задоволення, оскільки ґрунтуються на умовах договору, які не суперечать діючому законодавству, обґрунтовані належними та допустимими доказами. Розмір процентів за вказаний період становить 142,57грн. (з 12.09.2015 по 15.09.2015 5000грн. х 21,5% : 365днів х 3 дні = 8,85грн.; з 15.09.2015 по 16.09.2015 4000грн. х 21,5% : 365 х 1 день = 2,36грн.; з 16.09.2015 по 17.09.2015 3000грн. х 21,5% : 365 х 1 день = 1,77грн.; з 18.09.2015 по 05.01.2016 2000грн. х 21,5% : 365 х 110 днів = 129,59грн.). Вирішуючи вимогу позивача питання про стягнення 3% пені за кожен день від простроченої суми суд виходить з наступного. Свої вимоги в цій частині позивач обгрунтовує положенням частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Виходячи з положень вказаної норми позивач, як вкладник за договором депозиту не являється споживачем, оскільки не користується послугами банку, а навпаки банк користується його коштами за відповідну плату. Однак судом встановлено, що відповідач своєчасно, у визначені договором строки не повернув позивачу кошти, тому відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, як боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму богу, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором між позивачем та банком, а п. 7.1 Основних умов визначено відповідальність сторін згідно чинного законодавства України. Розмір процентів судом визначено в сумі 18,08грн. (2000грн. х 3% : 365 х 110 днів.). Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений останнім судовий збір в сумі 487,20 грн. В частині стягнення комісії в сумі 5 грн. слід відмовити, оскільки вона не входить до витрат, повязаних з розглядом справи.

Outcome: partial