Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 10.05.2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до даного договору відповідач отримала у позику грошові кошти 125 000 грн. строком до 31.11.2018року. Станом на 14.01.2019 року відповідач свої зобов'язання не виконала, а тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 125 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення розгляду справи повідомлений належно, представник подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не зпреречує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але була повідомлена за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву, жодних клопотань чи заперечень суду не подала, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 10.05.2018 року між сторонами був укладений договір позики на суму 125 000 грн., за умовами якого відповідач зобов'язувалася повернути позивачу вказану суму боргу в строк до 31.11.2018 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи. Оригінал договору приєднаний до матеріалів справи. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Надана суду позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач поверне позивачу кошти в сумі 125 000 грн. в строк до 30.11.2018 року. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку зобов'язувалася повернути відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому, проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонам, дійсно, мав місце договір позики, заборгованість відповідача становить 125 000 грн., станом на 10.05.2018р. умови договору позики [PERSON] не виконала, а тому, позов підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved