Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом який мотивує тим, що 06.09.2012 року уклав шлюб з відповідачем [PERSON] та рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.01.2018 року вказаний шлюб було розірвано. В період шлюбу, а саме 19.09.2015 року на імя відповідача [PERSON] був придбаний та зареєстрований автомобіль марки SMART Fortwo д.н.з. BМ 1451 BE, 1999 року випуску на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в територіальному сервісному центрі №5943 Регіонального сервісного центру МВС у Сумській області. За купівлю автомобіля було сплачено 100000 грн. Подружжя припинили проживати разом з 20.06.2017 року, коли позивач виїхав на роботу до Польщі. Автомобіль залишився у користуванні відповідача [PERSON] Після розірвання шлюбу позивач запропонував відповідачці провести поділ спільного майна подружжя автомобіля. Проте, від цієї пропозиції вона відмовилася. В подальшому [PERSON] стало відомо, що вищевказаний транспортний засіб 25.11.2017 року перереєстрований на нового власника по договору купівлі продажу транспортного засобу, а саме матір відповідача [PERSON] [PERSON] Вважає, що даний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, як майно, що придбане за час шлюбу. У відповідача не було повноважень на розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності. На продаж даного автомобіля, що відноситься до цінного майна, відповідач не мала письмової згоди позивача, та розпорядилася ним на власний розсуд, не в інтересах сімї, не ставлячи до відома свого чоловіка, не погоджуючи з ним умови, на яких вона відчужила це майно. На думку позивача відповідач [PERSON] дізнавшись про його намір розірвати шлюбу, вирішила запобігти проведенню розподілу автомобіля шляхом переоформлення права власності на свою матір. Вважає, що даний договір був укладений лише з метою позбавлення позивача права власності на це майно та без наміру передачі цього транспортного засобу у власність відповідачки [PERSON] Тому договір був вчинений без наміру створення реальних правових наслідків. Таким чином його права, як співвласника автомобіля, вважає порушеними та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5946/2017/724053, укладений 25.11.2017року в Територіальному сервісному центрі №5946 Регіонального сервісного центру МВС у Сумській області, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки SMART модель Fortwo, 1999 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХК048251, номерний знак ВМ 1451 BE та зобовязати [PERSON] повернути у власність [PERSON] вище зазначений транспортний засіб. Судові витрати по справі просив стягнути з відповідачів на його користь. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просила суд задовольнити позов в повному обсязі, додатково суду пояснила, що відповідач [PERSON] та її мати відповідач [PERSON] укладаючи даний договір купівлі продажу автомобіля, діяли недобросовісно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову, просила суд відмовити в його задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась по невідомій суду причині, відзиву на позовну заяву не надала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши докази наданих сторонами у їх сукупності та письмові заперечення відносно позову, вважає, що даний позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 06 вересня 2012 року по 18 січня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано. (а.с.6). Як встановлено в судовому засіданні та зазначає позивач у своїй позовні заяві, під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] вони придбали автомобіль марки SMART Fortwo д.н.з. BМ 1451 BE, 1999 року випуску на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в територіальному сервісному центрі №5943 Регіонального сервісного центру МВС у Сумській області, який було зареєстровано на [PERSON] Даний факт відповідачем [PERSON] в судовому засіданні визнано та підтверджується відповіддю на адвокатський запит адвоката [PERSON] наданою територіальним сервісним центром №5943 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області. (а.с.7) Відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу №5946/2017/724053 від 25.11.2017 року відповідач [PERSON], як продавець, передала у власність [PERSON], як покупцю, транспортний засіб - автомобіль марки SMART Fortwo д.н.з. BМ 1451 BE, 1999 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХК048251. (а.с.8) До договору купівлі-продажу додано акт приймання-передачі транспортного засобу від 25.11.2017 року, що є додатком та невідємною частиною договору, відповідно до якого продавець передала покупцю у належному для експлуатації стану рухоме майно - вище зазначений транспортний засіб. (а.с.9) \~Зазначені обставини, вказують на те, що спірний транспортний засіб був придбаний за спільні кошти подружжя [PERSON] [PERSON] в інтересах сім'ї та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям є спільною власністю чоловіка та дружини (частина 3 статті 61 СК України). Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] укладаючи договір купівлі-продажу транспортного засобу №5946/2017/724053 від 25.11.2017 року в інтересах своєї матері відповідача [PERSON] про продаж автомобіля марки SMART Fortwo д.н.з. BМ 1451 BE, 1999 року випуску, без письмової згоди позивача [PERSON], при цьому знаючи, що сімя розпалась і позивач має намір розірвати шлюб та поділити майно придбане за час перебування у шлюбі, діяли недобросовісно, оскільки [PERSON] знала, що даний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя та [PERSON] не мала згоди [PERSON] на відчуження зазначеного майна. Згідно із частиною третьою статті 65\~СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. За нормами частини четвертої статті 203\~ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна, яке підлягає державній реєстрації має бути надана в письмовій формі і відповідати моральним засадам. Однак відповідно до положень частин першої та другої статті 218\~ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 6 статті 3\~ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369\~ЦК України та частини другої статті 65\~СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Крім того, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 08.05.2018року по справі №304/1423/15-ц: «Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжі». З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Факт ненадання згоди на відчуження транспортних засобів [PERSON] та недобросовісності відповідачів [PERSON] та [PERSON] встановлений та наведений вище. Крім того, суду в силу ст.\~81\~ЦПК України відповідачем [PERSON] не надано належних і допустимих доказів того, що вона придбала спірний транспортний засіб за свої кошти та автомобіль був її особистою власністю. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку судові витрати у розмірі 704 грн.80 коп. тобто по 352 грн. 40 коп. з кожного.

Outcome: approved