Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку № 43 із господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Згідно будинкової книги в даному житловому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] разом із своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] З травня 2013 року відповідачка зі своїми дітьми добровільно припинили користування вказаним будинком та фактично не проживають у ньому, особистих речей у будинку немає, з приводу створення перешкод у користуванні вказаним будинком відповідачка нікуди не зверталась. А тому позивач просив суд визнати відповідачку та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Позивач до суду не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачка в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому згідно ст. ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про місце та час розгляду заяви повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.05.2002 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І. В. та зареєстровано в реєстрі за № 2120. Крім того, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2014 року, яке ніким не оскаржувалось та набрало законної сили 27.10.2017 року встановлено факт, що договір дарування жилого будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І. В. 08.05.2002 року дійсно належить [PERSON], [INFO]. Як вбачається із матеріалів справи, у вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] разом із своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги та довідкою, наданою відділом адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України у Київській області від 17.07.2017 року. Однак вказані особи фактично не проживають у будинку з травня 2013 року. На підставі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. А згідно ч. 4 тієї ж статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку №43 по [ADDRESS]. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача і судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до наданого платіжного доручення. На підставі викладеного,

Outcome: approved