Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому, згодом уточнивши свої вимоги, просить позбавити відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням житловим будинком з надвірними будівлями № 139 по вул.. Миру в селі Новоосинове, Купянського району, Харківської області та зняти її з реєстраційного обліку на даною адресою. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником вищевказаного будинку, у якому значиться зареєстрованою відповідач. [PERSON] є його колишньою дружиною та з липня 2017 року не проживає у помешканні. Вона виїхала з будинку та за даною адресою до теперішнього часу не проживає, що підтверджується актом про не проживання. Відповідач самостійно не знялася з реєстраційного обліку, вона не бере участі у витратах на утримання житла. Через реєстрацію відповідача, позивач, як власник, немає можливості реалізувати у повному обсязі свої права, у звязку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відомостей про звернення позивача до суду з аналогічним позовом немає. 23.10.2018 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 31.10.2018 року, ухвалою судді від 01.11.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 30.11.2018 року. Судові засіданні, які призначалися на 30.11.2018 року, 24.12.2018 року, 25.01.2019 року відкладалися через неявку відповідача, уточнення позовних вимог і надання доказів. Позивач до суду надав заяви про розгляд справи у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач про час та місце судових засідань повідомлялася за місцем мешкання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що свідчать поштовий конверт про повернення відправленої кореспонденції через невручення адресатові з поміткою «інші причини», а також рекомендовані поштові повідомлення про отримання повісток про виклик на імя відповідача мамою Швидун. До суду відповідач не зявилася, про причини неявки не повідомила, заяв про перенесення слухання справи чи можливих пояснень, відзиву чи заперечень проти заявленого позову не надала. Частина ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленою про судові засідання. Також треті особа надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають, заперечень проти задоволення позову вони не мають. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. Перевіривши матеріали справи, зясувавши позиції учасників справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з\~ст.\~76,\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ході\~розгляду справи\~судом встановлено,\~що [PERSON]\~вцілому на праві приватної власності належить житловий будинок № 139 з надвірними будівлями, вул. Миру, в с. Новоосинове, Купянського району, Харківської області, що підтверджується копією договору купівлі продажу жилого будинку, посвідченого 09.02.2004 року приватним нотаріусом Купянського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 41; копією Витягу за № 3028892 від 10.03.2014 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно по Купянському БТІ, реєстраційний номер 2845243, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за № 154107676 від 28.01.2019 року (а.с.8,9,74-78). Сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який по рішенню Купянського міськрайонного суду Харківської області від 09.08.2018 року був розірваний. Дане рішення 11.09.2018 року набрало законної сили ( а.с. 15). Згідно двох [PERSON] про не проживання громадянина від 17.10.2018 року та від 28.01.2019 року, складених комісією у складі депутата Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області [PERSON], сусідів позивача і самого [PERSON], відповідач [PERSON] з липня місяця 2017 року не проживає за місцем реєстрації за адресою: вул. Миру, 139, Купянського району, Харківської області (а.с.17,82). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. \~ \~ \~ \~ \~ За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~ \~ \~ \~ \~ Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сімї власника житла понад рік). На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщення. \~ \~ \~ \~ Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання [PERSON] у належному позивачу домоволодінні відсутні, вона виїхала добровільно і там не проживає з липня місяця 2017 року, про що свідчать комісійні акти від 17.10.2018 року і від 28.01.2019 року, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знімається, а також відсутні підстави для збереження за нею житла. У звязку з наведеним вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки він, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належному йому житловому будинку перешкоджає цьому, що призводить до порушення прав позивача. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та задоволення поданого ним уточненого позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved