Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому посилається на те, що вона є співвласником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач значиться зареєстрованим у квартирі № 4 в будинку № 7 в м.Сєвєродонецьку Луганської області, але з 2011 року в квартирі не проживає і не проживав, його особистих речей в квартирі немає. У звязку з реєстрацією відповідача, позивач та інші власники несуть додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Таким чином, оскільки відповідач не проживає на зазначеній житловій площі більше шести місяців, і навіть більше одного року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню даної жилплощі та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування. Тому, на підставі вищевикладеного позивач була вимушена звернутися з даним позовом до суду і просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 4 в будинку № 7 по вулиці Автомобільній в м.Сєвєродонецьк Луганської області. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщеним протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст. ст. 71, 72, 107 Житлового кодексу України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу УРСР; стаття 405 Цивільного кодексу). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Як вбачається з Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. В судовому засіданні встановлено, що Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 26 від 26 лютого 2009 року, свідоцтв про право на спадщину за законом від 01 грудня 2009 року співвласниками квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON], а тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом предявлення даного позову. Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян які проживають за адресою: [INFO], в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки № 3164 від 27 серпня 2015 року, виданої Комунальним підприємством Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] дочка, [PERSON], [INFO] син, [PERSON], [INFO] брат чоловіка, [PERSON], [INFO]. З акту КП Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька від 28 квітня 2015 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] з 2011 року ніхто окрім [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживає. Таким чином, судом безперечно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] без поважних причин з 2011 року, тобто понад один рік, що підтверджується наданими матеріалами справи. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою та не проживає в ній понад рік.

Outcome: approved