Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заяви позивач [PERSON] зазначає, що 30.09.2017 в 15.30 по вул. Саперна 25 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Фольцваген Каравела н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілю Gelly Emgrant, н.з. [NUMBER] 2011 року випуску під його керуванням. Позивач також зазначає, що він рухався по головній дорозі, як раптом почув, як автомобіль, який був припаркований біля зустрічної обочини під керуванням [PERSON] почав рух направо, в результаті чого, позивачу було перекрито його полосу руху, в результаті чого і сталося ДТП, внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки. Про настання страхового випадку він повідомив ПАТ «Київський страховий дім» в якому було застраховано цивільну відповідальність на його автомобіль. Було викликано поліцію та складено євро протокол, в якому вказані ушкодження автомобілів. Оскільки позивачу з боку ПАТ «Київський страховий дім» не було відшкодовано збитки, оскільки останній оголошений банкрутом, то він звертається до суду з позовом про відшкодування збитків з винної особи. Відповідач [PERSON] 12.11.2020 надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними з тих підстав, що позивачем не надано жодних належним та допустимих доказів пошкодження автомобілю Gelly Emgrant, н.з. [NUMBER] з вини відповідача, додана до позову копія повідомлення про ДТП (європротокол) не містить відомостей про те, хто з водіїв визнав себе винним у вчиненні зіткнення та будь-які інші об`єктивні данні, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, відсутні. Крім того, відповідач не зазначає, що позивачем не надано підтверджень права власності на зазначений автомобіль чи законного ним володіння, у зв`язку з чим не вбачається можливим встановити чи має останній права вимоги на відшкодування матеріальної шкоди. Щодо розміру матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути на його корить, відповідач зазначає, що до позовної заяви позивачем не надано жодного доказу саме такого розміру шкоди та в позовній заяві немає будь-якого чіткого посилання на джерело такої інформації. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 14537,89 грн. а також судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, прийшов до наступного. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. ст.\~993,\~1166,\~1187,\~1191 Цивільного кодексу України\~та\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобів». Відповідно до вимог частини 1\~статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Відповідно до частини 2\~статті 1187 Цивільного кодексу України,\~шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2020 о 15.30 по вул. Саперна, 25 в м. Харкові сталося ДТП в результаті зіткнення автомобілю Volkswagen Caravelle, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілю Celly Emgrand д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду підписаним учасниками ДТП. (а.с. 10). Відповідно до зазначеного повідомлення, автомобілі отримали такі пошкодження: Volkswagen Caravelle, д.н.з. [NUMBER] пошкоджено рейку, бампер та крило та Celly Emgrand д.н.з [NUMBER] пошкоджено передній бампер, ліва фара, ліве переднє крило, правий колісний диск. З вказаного повідомлення також вбачається, що страхова відповідальність автомобілю Volkswagen Caravelle, д.н.з. [NUMBER] застрахована в ПрАТ Київський страховий дім» та зелена картка дійсна з 22.05.2017 до 21.05.2018. Крім того, з наданого відповідачем Полісу № АК3598434 вбачається, що ПрАТ «Київський страховий дім» , як страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 05.07.2018. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2017 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою (а.с. 4). 20.11.2017 позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 14\~537,89 гр. (а.с. 15). В зазначеній заяві у графі №2 стосовно проведених розрахунків щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок події зазначено «расчёты не производились». Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних [PERSON] у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача ПрАТ «Київський страховий дім». В той же час, судом встановлено, що позивач звертався до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про сплату страхового відшкодування, однак відомостей про відмову страховика у виплаті страхового відшкодування чи виплату такого відшкодування, суду не надав та в судовому засіданні не повідомив. Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АК/3598434 від 22.05.2017 року, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ «Київський страховий дім» про виплату страхового відшкодування за полісом та отримати відшкодування збитків чи відмову в такому відшкодуванні, при цьому саме страховик ПрАТ ««Київський страховий дім» у разі виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на випадок виникнення делікатного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадку, коли делікатні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржник у делікатному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдача шкоди у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, який також застосований у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 14\~537,89 гр є необґрунтованими, оскільки відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/3598434 від 19.05.2017 ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну встановлений в розмірі 100\~000,00 гр, який покриває завдані збитки, але позивач вимог до страхова не пред`являє. Крім того, посилання відповідача на те, що відшкодування ПрАТ «Київський страховий дім» страхового відшкодування не відбулось з підстав його банкрутства, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до матеріалів справи ДТП відбулось 30.09.2017, а страховик був позбавлений права укладати договори страхування з 05.07.2018. Приймаючи висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, суд також приймає до уваги те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують саме такий розмір матеріальної шкоди, який він просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та відмову у задоволенні позову. Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] , то з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, у разі відмови в позові. Оскільки відповідачем у зв`язку з розглядом справи понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 гр. що підтверджується актом на правову допомогу № 1 до договору про надання правової допомоги від 09.11.2020 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 12, їх слід стягнути з позивача на користь відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved