Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] в період з квітня 2009 року по теперішній час добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , регулярно сплачує комунальні послуги за спожитий природний газ та електричну енергію. Протягом 2010-2020 років позивач здійснював придбання будівельних матеріалів та електрообладнання, а також проводив поточні ремонти у будинку. Крім того, позивач з квітня 2009 року користується земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру прав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Будь-які договори щодо вказаного будинку між позивачем та [PERSON] ніколи не укладалися. [INFO] власник зазначеного будинку [PERSON] померла. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.01.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 11.02.2021. Ухвалою суду від 11.02.2021 витребувано докази, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 11.03.2021. 11.03.2021 ухвалою суду витребувано докази, підготовче судове засідання відкладено до 08.04.2021, продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів до 14.04.2021 включно. 08.04.2021 до участі у справі залучено співвідповідача та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Підготовче судове засідання відкладено до 06.05.2021. 06.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2021. 02.06.2021 судове засідання відкладено до 17.06.2021 у зв`язку з витребуванням доказів та викликом свідка. 17.06.2021 судове засідання відкладено до 04.08.2021 у зв`язку з витребуванням нових доказів. 04.08.2021 судове засідання відкладено до 13.08.2021 у зв`язку з неявкою третьої особи [PERSON] та ненадходженням витребуваних судом документів. 13.08.2021 судовий розгляд відкладено до 30.08.2021 у зв`язку витребуванням нових доказів. 30.08.2021 судове засідання відкладено до 11.10.2021 за клопотанням представника позивача. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач та його представник в судовому засіданні 17.06.2021 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили задовольнити. В подальшому представник позивача надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача. Представник відповідача Новопсковської селищної Луганської області надав відзив, в якому позов визнав, справу просив розглядати без його участі. Від відповідача та третьої особи жодних заяв чи клопотань не надходило. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі письмові докази, допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №20299782 від 04.03.2020, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належав [PERSON] . Зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області 07.10.2010, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , ніхто не прийняв. На теперішній час вирішити питання про право власності на вказане нерухоме майно можливо тільки в судовому порядку, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду. Під час судового розгляду встановлено, що позивач з квітня 2009 року добросовісно заволодів житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , відкрито та безперервно ним володіє, доглядає за будинком, підтримує його в належному стані та забезпечує його схоронність, здійснює в ньому поточні ремонти, систематично сплачує комунальні платежі, обробляє біля будинку земельну ділянку. Вищевказані обставини підтверджуються квитанціями про оплату комунальних послуг за спожитий природний газ та електроенергію, інформацією по особовому рахунку споживача електричної енергії за період з січня 2010 року по грудень 2018 року, довідкою № 103 від 05.03.2020 про спожиту та оплачену послугу електропостачання за період з 01.01.2019 по 01.03.2020, довідкою № 424 від 03.12.2020 про відсутність заборгованості за спожитий природний газ, накладними на придбання будівельних матеріалів та електрообладнання, товарними чеками, рахунками та цивільно-правовими договорами, довідкою Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області від 03.04.2020 за вих.№364, зі змісту якої вбачається, що позивач [PERSON] користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] з квітня 2009 року. Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що з квітня 2009 року відкрито володіє будинком за адресою: [ADDRESS] , доглядає та утримує його, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку біля будинку. Таким чином, надані позивачем докази в сукупності в достатній мірі підтверджують, що позивач понад дванадцять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Доказів того, що у вказаний час будь-яка інша особа виявила інтерес до вказаного будинку судом не здобуто. Ніхто, окрім позивача, не претендує на вказаний будинок, не заявляє ніяких претензій на нього. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає таке. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Згідно з п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до п.14 вищезазначеної Постанови Пленуму, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнішнього володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнішнього володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнішнє володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнішнє володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Тому в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивач просить визнати право власності, добросовісним. Отже, враховуючи, що позивач більше 12 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , а тому набув право власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно. За таких\~обставин, беручи до уваги неможливість оформлення позивачем своїх прав у іншому порядку, а також те, що позов не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved