Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.10.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 15.08.2017 року має заборгованість в розмірі 93461,20грн. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 93461,20грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В судове засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявився, в матеріалах справи знаходиться його клопотання (а.с. 23), в якому представник позивача просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного вирішення справи. До відкриття провадження у справі, в порядку визначеному ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит для з'ясування зареєстрованого місця проживання відповідача. За результатами отриманої судом інформації з'ясовано, що відповідач зареєстрований за адресою: 71202, Запорізька область, Чернігівський район, смт Чернігівка, пров. Джерельний, буд. 26. Таким чином, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, є вказана в позові адреса. Відповідач [PERSON] у судове засідання на 27 вересня 2017 року не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав судову повістку особисто 16.09.2017 року під підпис (а.с. 28). Причину неявки суду не повідомив. Повторно відповідача було викликано у судове засідання на 18 жовтня 2017 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав судову повістку особисто 04.10.2017 року під підпис (а.с. 31), але відповідач не зявився, а 17.10.2017 року надав заяву (а.с.32) про перенесення справи на іншу дату, у звязку з тим, що він бажає скористатися послугами адвоката. Заяву задоволено, справу відкладено на 07 листопада 2017 року на 10:00 годину. В судове засідання 07 листопада 2017року [PERSON] повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав судову повістку особисто 20.10.2017 року під підпис (а.с. 34). Заяви про розгляд справи за його відсутності, або відкладення розгляду справи через неможливість зявитися до судового засідання, від відповідача не надходило. Враховуючи те, що [PERSON] тричі підряд не зявився у судові засідання, без поважної причини, хоча був повідомлений належним чином, суд розцінює його неявку, як неповагу до суду і бажання затягування процесу, тому вважає за можливе проведення судового розгляду без його участі. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Свобода договору проявляється і при виборі сторонами способів забезпечення договірних зобов'язань, та вибір і застосування форм відповідальності та їх співвідношення при порушенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 16.10.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник свою частину зобов'язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 93461,20 грн., яка складається з наступного: 4238,72 грн. - заборгованість за кредитом, 80094,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4439,28 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 4438,63 грн. штраф (процентна складова). Також, статтею 525 ЦК України передбачено, що не допускається одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Нормами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання боргового зобовязання, повинен, на вимогу кредитора, сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник затримує повернення чергової частини позики. Крім, того ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивач в обґрунтування позову надав розрахунки заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.10.2009р. станом на 15.08.2017р. За вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі умови передбачені договором кредиту, надав позичальнику грошові кошти в повній сумі, однак відповідачем до кінця не виконані умови договору, у звязку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved