Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/3 частку будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Болгарська (колишня вул. Леніна), № 132, с. Нові Трояни, Болградський район, Одеська область як за членом колгоспного двору. Свої вимоги мотивує тим, що станом на 14 квітня 1991 року це домоволодіння відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та до його складу входили: батько [PERSON], померлий 09 липня 2015 року, мати [PERSON], померла 22 липня 2013 року та він, позивач по справі. На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 28.08.2017 року за ним було визнано право власності на 2/3 частини названого житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батьків. Залишилась не оформленою належним чином 1/3 частка названого домоволодіння. Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою зареєструвати своє право власності, але йому було відмовлено у звязку з тим, що у нього відсутні документи, що підтверджують набуття ним права власності на 1/3 частину будинку, що унеможливлює проведення процедури державної реєстрації права власності. З цих підстав позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не прибув, повідомлений згідно вимог чинного законодавства (а.с.20, 21, 23), в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.2-4). Крім того, 05.02.2018 року подав заяву про прийняття рішення в підготовчому засідання в звязку з визнанням позову відповідачем, наполягав нас своїх вимогах (а.с.24). Відповідач [PERSON] сільська рада Болградського району Одеської області в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.22). До суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.26). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: вул. Болгарська (колишня вул.Леніна), №132, с. Нові Трояни, Болградський район, Одеська область на праві власності належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору, [PERSON] (помер 09 липня 2015 року), [PERSON] (померла 22 липня 2013 року) та [PERSON], позивач по справі. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/3 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що підтверджується довідкою № 41/02-16 від 29.01.2018 року, виданою [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі запису в погосподарській книзі за особовим рахунком № 532 (а.с.25), технічним паспортом (а.с.8-12). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин позивачу належить 1/3 частка житлового будинку за адресою: вул. Болгарська (колишня вул. Леніна), № 132, с. Нові Трояни, Болградський район, Одеська область, як члену колишнього колгоспного двору. В судовому засіданні встановлено, що позивач мав намір зареєструвати право власності на свою частку зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 08.12.2017 року відмовила позивачу у реєстрації права власності в звязку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачем права власності на частку житлового будинку за названою адресою (а.с.15). Згідно рішення Болградського районного суду Одеської області від 28.08.2017 року, визнано за [PERSON] в порядку спадкування, право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по вул. Болгарська, № 132, в с. Нові Трояни, Болградського району Одеської області (а.с.13). Дане рішення виконано про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Болгарська (колишня вул.Леніна), № 132, с. Нові Трояни, Болградський район, Одеська область, не може зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються його права як власника. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved