Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.09.2013року відповідача було визнано винним у скоєнні 04.02.2013 року дорожньо-транспортної пригоди та засуджено до 5років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу було заподіяно матеріальні та моральні збитки на загальну суму 127 304,10грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в ЗМІ, згідно вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи, на проведення якого представником позивача надано дозвіл. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не відомі, заявчи будь-яких інших клопотань до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.09.2013року відповідача було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.12.2013року вказаний вирок суду залишено без змін. [PERSON] визнано винним у тому, що 04.02.2013року близько 16год. 10хв. Керуючи технічно справним автомобілем марки ToyotaCorollaд.н.з.АІ9523АС, рухався на 58км. Автодороги «Київ-Одеса» невірно оцінив дорожні умови та швидкість руху, внаслідок чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху, та допустив зіткнення з автомобілем ToyotaCorollaд.н.з.АІ3828АІ під керуванням [PERSON] Згідно ч.3,4 ст. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення позивачу було заподіяно матеріальну шкоду, що становить 114 724 ,10 грн. відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 52 від 15.03.2013року. Згідно матеріалів справи позивач поніс додаткові витрати пов»язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження № 52 в розмірі 800грн; 1180грн.- за зберігання транспортного засобу автомобіля Toyota Corolla д.н.з.АІ3828АІ; 600грн.- перевезення автомобіля ToyotaCorollaд.н.з.АІ3828АІ. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» згідно полісу АВ/6784880. З пояснень представника позивача вбачається, що на даний час вказана страхова компанія в процесі ліквідації і на жодне звернення позивача протягом тривалого часу не було надано відповіді. Крім того, позивач наполягає на відшкодуванні збитків саме відповідачем. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного в постанові суду від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто винуватець Дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому, своїми неправомірними діями. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Згідно ст.. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалазованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013року: особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи. Частиною 1 ст.22 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. На думку суду, внаслідок даного ДТП позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з пошкодженням майна. Дійсно, як зазначає представник позивача, внаслідок вказаної ДТП був пошкоджений автомобіль позивача і тривалий час позивач не міг користуватися своїм майном, не отримав вчасно відшкодувань спричиненої шкоди, вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав, хвилювалася щодо свого майна. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував характер та ступінь діяння, особи, яка заподіяла шкоду, моральні страждання позивача та інші наслідки даних обставин, а тому підлягає відшкодуванню з відповідача [PERSON] на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку з пошкодженням майна. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судових витрат по справі, що складаються з судового збору 1223,04грн.

Outcome: partial