Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2), який згодом уточнив, змінивши правові підстави позову, але не змінюючи предмет позову (а.с.49-51), а також доповнив позовні вимоги (а.с.124), та просить постановити рішення, яким: - встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з грудня 1994 року по 31 січня 2001 року, день смерті [PERSON] за адресою: вул.Траянвальська, № 45-47, м. Болград, Одеська область, - визнати за ним, позивачем право власності на 4/8 частини житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Траянвальська, буд. № 45-47, м. Болград, Одеська область; - припинити право власності на 4/8 частин житлового будинку за адресою: вул. Траянвальська, буд. 45-47, м. Болград, Одеська область за [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником ? частки домоволодіння за адресою: вул. Траянвальська, № 45, м. Болград, Одеська область згідно договору купівлі-продажу від 21.07.1992 року. Інша частина цього домоволодіння, яка фактично є другою половиною цього житлового будинку за даними правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право особистої власності на житло № 664 від 20.09.1993 року значиться як ? частина квартири [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту і домової книги на зазначене домоволодіння, поштова адреса вказана: вул. Траянвальська, № 45-47, м. Болград. Одеська область. На підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № 664 від 20 вересня 1993 року власниками ? частки домоволодіння № 47 по вулиці Траянвальська м. Болград, Одеська область були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У подальшому, власником 4/8 частин названого домоволодіння стала [PERSON], на підставі договору дарування від 01.02.1995 року, посвідченого Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області. Вся сімя [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, а вона, [PERSON], як особа похилого віку потребувала стороннього догляду, а тому він позивач, разом зі своєю дружиною до смерті [PERSON] фактично проживали однією сімєю, вели спільне господарство, та здійснювала догляд за нею. По твердженню відповідача, шляхом постійного проживання та реєстрації зі спадкодавцем в одному домоволодінні, він фактично прийняв спадщину, однак право спадкування у нього виникло лише після смерті прямого спадкоємця сина спадкодавиці [PERSON]А померлого в 2011 році. Позивач підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення з підстав зазначених в позові. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 04.02.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 123 (а.с.28) підтримав доводи і пояснення свого довірителя. Пояснив, що позивач [PERSON] починаючи з кінця 1994 року і до самої смерті [PERSON] 28 січня 2001 року проживали разом однією сімю, здійснювали догляд за нею, допомагали в побуті, забезпечували продуктами харчування, ліками, засобами особистої гігієни, тощо. Сплачували кошти за усі комунальні послуги [PERSON], при цьому сама [PERSON] віддавала їм в розпорядження всю суму отриманої нею пенсії. Такі обставини склалися в силу того, що син [PERSON] - [PERSON], виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, куди також виїхала його дружина і донька, та не мав наміру повертатися до України. В звязку з цим, [PERSON] наполягла на оформленні договору дарування її сином, від його імені та імені його дружини та доньки, належних їм часток житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: вул. Траянвальська, № 45-47, м.Болград, Одеська область. Таким чином [PERSON], будучи власником 4/8 (?) частки названого домоволодіння за життя жодним чином не розпорядилася нею, заповіту не складала. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла ? частка названого домоволодіння, яку син спадкодавиці [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги до часу своєї смерті 27.10.2011 року так і не прийняв. Після смерті спадкоємця [PERSON], у позивача виникло право на спадкування за законом четвертої черги, яке він виявив бажання реалізувати, враховуючи, що спадщину він фактично прийняв. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 04.02.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 123 (а.с.28) підтримав доводи і пояснення свого довірителя. Доповнила, що у позивача є всі законні підстави для спадкування ? частки домоволодіння за адресою: вул. Траянвальська, № 45-47, м. Болград, Одеська область, як спадкоємцем за законом четвертої черги. Уточнені і доповнені позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства (а.с.88). Однак позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, про що надіслала письмову заяву. В поданій заяві зазначила, що саме позивач [PERSON] протягом тривалого часу, проживаючи однією сімю з [PERSON], здійснював за нею догляд та піклування, а після її смерті розпоряджався та доглядав спадкове майно, тобто вступив в його управління. Крім того справу просила розглянути у її відсутність (а.с.118-122). Представник відповідачки [PERSON] [PERSON], діюча за довіреністю серії 46 АА № 0703561 від 02.06.2015 року, посвідченої [PERSON], нотаріусом Желєзногорського нотаріального округу Курської області (а.с.123) позовні вимоги визнала, просила задовольнити. Пояснила, що зі слів її довірительниці їй відомо про обставини спору. Разом з цим [PERSON] позовні вимоги визнає повністю. Підтвердила, що саме позивач [PERSON] з кінця 1994 року і до смерті [PERSON] проживав з останньою однією сімєю маючи спільний бюджет, разом вели домашнє господарство, позивач здійснював за нею догляд, забезпечував продуктами харчування, речами домашнього вжитку, сплачував усі комунальні послуги, надав допомогу в лікуванні, неодноразово возив її до лікарні, сприяючи покращенню її здоровя. Зі слів [PERSON] їй також відомо, що син [PERSON] [PERSON], тривалий час проживав в Російській Федерації, спадщину після смерті матері не отримував і не оформляв, та помер в 2011 році. Його донька, онучка спадкодавиці [PERSON], також на спадщину не претендувала. Тому за цих підстав, [PERSON] не заперечує щодо визнання права власності на ? частку названого домоволодіння саме за позивачем [PERSON] Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення уточнених та доповнених позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією \~з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину \~на \~нерухоме \~майно. \~\~Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що \~право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом \~встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 21.07.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльського району Одеської області позивач [PERSON] є власником ? частки домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Траянвальська, буд. № 45, м. Болград, Одеська область (а.с.6). З технічного паспорту на зазначене домоволодіння, виготовленого КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 24.09.2014 року вбачається, що адреса належної частки житлового будинку позивачу значиться: вул. Траянвальська, буд. 45-47, м. Болград, Одеська область. З технічного паспорту вбачається, що до складу даного домоволодіння входить два відокремлених будинки (а.с.52-55). Власником ? частки домоволодіння за адресою: вул. Траянвальська, буд. 47, м. Болград, Одеська область, у вигляді квартири № 1 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 20.09.1993 року № 664, виданого Болградською міською радою Одеської області на підставі розпорядження виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області від 23.12.1992 року № 295, була [PERSON], та члени її сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10, 58). Згідно договору дарування від 01.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON], будучи власником 3/8 частин житлового будинку з членами своєї сімї за адресою: вул. Траянвальська, № 47 Болград, Одеська область діючи від свого імені та від імені інших членів своєї сімї: дружини [PERSON], [PERSON], подарував, належне їм майно у вигляді 3/8 частин названого житлового будинку [PERSON], яка проживала за цією ж адресою (а.с.11-12, 56-57). [PERSON] померла, про що було складено актовий запис про смерть № 21 від 31.01.2001 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.13, 104-105). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить ? (4/8) частки домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Траянвальська, № 47 м. Болград, Одеська область. Спадкоємцем після смерті [PERSON] був її син [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження № 21 від 20.05.1964 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області (а.с.107-104). Однак [PERSON] - помер 27.10.2011 року, про що свідчить актовий запис про смерть № 1723 від 31.10.2011 року, складеного Красногорським управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області (а.с.18). Онучка спадкодавиці, донька сина [PERSON] [PERSON] (свідоцтво про народження V-ЖД № 347379, а.с.19), також померла 21 січня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть ІІІ-ИК № 780435 від 23.01.2007 року (а.с.20). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи, що син спадкодавиці [PERSON] [PERSON], який був спадкоємцем за законом першої черги - помер 27.10.2011 року, так і не прийнявши спадщину, що відкрилася після смерті його матері, то після дати його смерті - право на спадкування переходить до інших спадкоємців. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, 2003 року встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю, будучи вперше закріпленим новим ЦК, разом з тим може поширюватися на відносини, які виникли у зв'язку з відкриттям спадщини до вступу в силу ЦК України. Якщо спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року, але не була ніким із спадкоємців прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем протягом принаймні п'яти років до часу відкриття спадщини, такі особи матимуть право на спадкування, незважаючи на те, що факти відкриття спадщини і проживання однією сім'єю мали місце під час дії ЦК УРСР. Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, та підтверджується постановою Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р. (абзац перший пункту 21 постанови). Таким чином, будь-хто із спадкоємців з заявою до нотаріальної контори не звертався і спадщину не приймав, що підтверджується повідомленням Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.20-21). Позивач [PERSON] проживав разом зі спадкодавицею [PERSON] в одному дворі та в одному домоволодінні, яке складається з окремих відокремлених будинків (квартир) за адресою: вул. Траянвальска, № 45-47, м. Болград, Одеська область, та був зареєстрований разом зі спадкодавицею за цією ж адресою, що підтверджується копією домової книги (а.с.71-82). Син спадкодавці, та його сімя вибули на постійне місце проживання до Російської Федерації, при цьому знялись з реєстраційного обліку на початку 1995 року, про що є відмітка в цій же домовій книзі (а.с.73-82). Однак турботу та догляд за [PERSON] здійснював позивач [PERSON], проживаючи з нею однією сімєю по день її смерті, ще з кінця 1994 року. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили суду наступне: Свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] вони проживали в одному домоволодінні (дворі) за адресою: вул. Траянвальська, № 45-47, м. Болград, Одеська область, де знаходилися два відокремлених будинки у вигляді окремих квартир на землі. Син [PERSON] [PERSON], виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації в 1994 році, також виїхала його дружина та донька. У подальшому син не мав наміру повертатися до України, тому [PERSON] наполягла на оформленні договору дарування їхніх часток цієї власності на її імя, що і було здійснено сином від імені усіх членів його сімї. Оскільки нікого з родичів поряд з [PERSON] не було, а вона будучи в похилому віці потребувала стороннього догляду, то вони з чоловіком повністю взяли на себе цей тягар, тому стали проживати однією сімєю, вели спільне господарство, позивач розпоряджався пенсією [PERSON], яку вона йому передавала, а він в свою чергу піклувався життям і здоровям [PERSON] Після її смерті, позивач [PERSON] продовжував доглядати, ремонтувати будинок, обслуговувати присадибну ділянку. Син [PERSON] [PERSON] не прийняв спадщину після смерті матері. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони добре знали і знають сімю позивача [PERSON] протягом тривалого часу, оскільки є друзями цієї сімї та їх сусідами. Кожному з них відомо, що в сімї [PERSON] проживала [PERSON], за якою він, позивач здійснював догляд, забезпечував її усім необхідним для співіснування, опікувався її станом здоровя. А після смерті [PERSON], займався її похованням, влаштовував поминальні обіди, тощо. По теперішній час, позивач доглядає за будинком, належним [PERSON], обслуговує присадибну земельну ділянку, тобто розпоряджається її майном. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки є близькими друзями, та сусідами як позивача по справі, так і спадкодавиці [PERSON], і добре знали їх сімї. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Вказані вище обставини свідчать про те, що позивач [PERSON] та [PERSON] з кінця 1994 року по 31 січня 2001 року (день смерті [PERSON]М.) дійсно проживали однією сімєю та вели спільне господарство, тобто більше пяти років. На день смерті спадкодавиці [PERSON], позивач проживав і був зареєстрований в одному домоволодінні зі спадкодавицею, після смерті якої продовжував користуватися спадковим майном, обслуговувати і доглядати за частиною цього будинку, тобто в силу вимог ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину. Положеннями статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. Слід зауважити, що у даній статті йдеться про проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, відтак умовою закликання до спадкування таких осіб є сплив п'ятирічного строку ще до дати смерті спадкодавця, а не в один день з нею. ЦК не роз'яснює змісту словосполучення «проживання однією сім'єю». Втім, за ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому ст. 2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї. Однак поняття «проживання однією сім'єю» та «член сім'ї» не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім'ї, проте не проживати з ним однією сім'єю. На погляд суду, центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Юридичний факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем протягом п'яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Нотаріус не має можливостей для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Дані відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: ст. 256-259 ЦПК України, п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року. Відповідно до ст.60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення даного факту має для заявника [PERSON] юридичне значення, тому що дозволяє реалізувати його право на отамання спадщини. Разом з цим суд приймає до уваги, що відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. В звязку з викладеним суд приймає заяву відповідачки [PERSON] (а.с.118) про визнання позовних вимог, так покладає її в основу рішення. Крім того, не поза увагою суду залишились положення вимог ст. 555 ЦК УРСР щодо переходу спадщини до держави. Однак, як було встановлено в судовому засіданні, по теперішній час Болградська міська рада Одеської області не претендувала на спадкове майно, що відкрилося після смерті [PERSON], та належним чином не оформлювала своїх прав, не зверталася до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою і після смерті єдиного прямого спадкоємця [PERSON] [PERSON] Суд звертає увагу, що Болградській міській раді достовірно було відомо про наявність даного спору на розгляді Болградського районного суду Одеської області, оскільки за первісним позовом міська рада була відповідачем по справі, і була належним чином повідомлена про обставини справи. У подальшому позивачем було змінено правові підстави за названим позовом, при цьому змінено відповідача по справі, внаслідок чого ухвалою суду від 15.05.2015 року прийнято до розгляду судом позовну заяву [PERSON] у новій редакції, де міська рада не входила до числа відповідачів (а.с.84). Копія ухвали була вручена особисто представнику Болградської міської ради Одеської області (а.с.87). Станом на час прийняття судом рішення по суті позовних вимог [PERSON], міська рада не оскаржувала ухвали суду від 15.05.2015 року, не подавала заяви про вступ у справу у якості третьої особи, тощо. Дані дії міської ради свідчать про відсутність інтересу до спірного майна. Таким чином, позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом, фактом постійного проживання в одному домоволодінні зі спадкодавцем прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто ? (4/8) частку домоволодіння, розташованого по вулиці Траянвальська № 45-47, м. Болград, Одеської області та успадкував його. Щодо позовних вимог в частині скасування реєстрації права власності на 4/8 частки домоволодіння з господарськими будівлями і дворовими спорудами за [PERSON] суд вважає їх необґрунтованими, не доведеними, та підстав для задоволення не вбачає.

Outcome: partial