Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрована донька позивача - відповідач у справі. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 05.12.2016 року шлюб між позивачем та [PERSON] - матір'ю відповідача, було розірвано. Ще до розірвання шлюбу, з 2015 року шлюбні стосунки між подружжям були припинені. Відповідача в 2011 році вступила до навчального закладу і з того часу в будинку батька не проживала, фактично проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Зважаючи на те, що реєстрація [PERSON] в житловому будинку позбавляє позивача можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, створює перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, при цьому він змушений вести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, [PERSON] просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні: Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. [PERSON] суду пояснив, що відповідач у 2011 році поїхала до м. Херсона за місцем навчання і з того часу періодично з'являється в його будинку на вихідні чи свята. В грудні 2015 року вона була в його будинку останній раз. Свої речі донька зберігала в будинку позивача в своїй кімнаті до грудня 2016 року, коли він особисто передав їх матері відповідача. Відповідач надала суду письмові заперечення проти позову, суду пояснила, що вона дійсно в 2011 році вступила до навчального закладу, який закінчила в 2015 році. На час навчання вона дійсно мешкала у м. Херсоні, проте вихідні, святкові дні, а також канікули вона проводила вдома з батьками. У вказаному позивачем будинку знаходилися її речі, що підтверджує факт того, що вона з будинку не виселялася. В грудні 2016 року її батьки розлучилися і відповідач обманним шляхом вивіз речі відповідача до місця проживання матері. З того часу вона була позбавлена можливості користуватися батьківським будинком. Крім того, [PERSON] вказала, що позивач жодним чином не аргументував те, яким чином її реєстрація у належному батькові будинку створює йому перешкоди у користуванні власністю та отриманні соціальних пільг. На підставі вищевикладеного, відповідач просила суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог у повному обсязі. Представник відповідача підтримала позицію свого довірителя, наголосила на тому, що відповідно до вимог чинного законодавства, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно договору дарування житлового будинку від 01.03.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18684006 від 30.04.2008 року, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 05.12.2016 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 16.12.2016 року. Згідно довідки виконавчого комітету Білозерської селищної ради про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2348 від 04.05.2017 року, довідки № 2347 від 04.05.2017 року, до складу сім'ї [PERSON] входить його донька - [PERSON], [INFO]. Позивач та його донька - відповідач у справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. З довідки Білозерської селищної ради № 02-26/704 від 12.05.2017 року, актів обстеження житлово-побутових умов заявника від 23.07.2015 року, 16.09.2016 року та від 04.05.2017 року, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS], проте протягом останніх чотирьох років за вказаною адресою не проживає. З копії диплому відповідача, виданого 15 січня 2013 року Державним навчальним закладом «Херсонське вище професійне комерційне училище» та копії свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації, виданого 30 січня 2015 року ДНЗ «Херсонське вище професійне комерційне училище», вбачається, що у вказані періоди [PERSON] проходила навчання у м. Херсоні. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили пояснення позивача, надані ним в судовому засіданні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 71 ЖК визначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно ст.ст. 80, 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позицію сторін, пояснення свідків, зважаючи на те, що відсутність [PERSON] за місцем реєстрації була зумовлена її навчанням, що є підставою для збереження за нею жилого приміщення на цей період, при цьому речі відповідача знаходилися в будинку позивача у її ж кімнаті до грудня 2016 року, а [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом тільки через 5 місяців після того, як самовільно передав речі відповідача її матері, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду достатньо доказів того, що відповідач, більше як один рік не проживає за місцем реєстрації без поважних причин. Крім того, позивачем не було надано суду доказів того, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди останньому у користуванні власністю та отриманні соціальних пільг. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed