Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просила зняти арешт з всього нерухомого майна та заборону на його відчуження, яке належить [PERSON] , який накладений Постановою Першого Суворовського Відділу ДВС Одеського міського управління юстиції на підставі Постанови В-13/1044/21513580 від 29.08.2010 року. В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.П. позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.08.2008 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,110 га, яка розташована на [ADDRESS] . Реалізуючи свої права власника, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення відчуження земельної ділянки. Однак, нотаріусом їй було повідомлено про те, що Постановою Першого Суворовського Відділу ДВС Одеського міського управління юстиції на підставі Постанови В-13/1044/21513580 від 29.08.2010 року, накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить позивачці. Після цього, [PERSON] звернулася до Першого Суворовського ВДВС у м.Одесі з заявою про зняття арешту. Листом Першого Суворовського ВДВС у м.Одесі №50501 від 07.10.2020 року [PERSON] було повідомлено про те, що виконавче провадження №21513580 з виконання виконавчого листа №2-983/10 від 16.08.2010 року було знищено за закінченням терміну зберігання та рекомендовано звертатися до суду. Таким чином, на теперішній час існують обставини, які перешкоджають [PERSON] у реалізації своїх прав по розпорядженню своїм нерухомим майном та дають ґрунтовні підстави для судового захисту, шляхом пред`явлення зазначеного позову. У зв`язку з зазначеним позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою, т.я. врегулювання зазначеного судового спору позасудовим порядком не представляється можливим. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. (а.с. 14,15). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 19). Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Відзиву чи заперечень на позовну заяву на адресу суду не надав. (а.с. 21). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності представника відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.П. позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 8,9). Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.08.2008 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,110 га, яка розташована на [ADDRESS] . (а.с. 10-12). Реалізуючи свої права власника, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення відчуження земельної ділянки. Однак, нотаріусом їй було повідомлено про те, що Постановою Першого Суворовського Відділу ДВС Одеського міського управління юстиції на підставі Постанови В-13/1044/21513580 від 29.08.2010 року, накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить позивачці. Після цього, [PERSON] звернулася до Першого Суворовського ВДВС у м.Одесі з заявою про зняття арешту. (а.с. 5). Листом Першого Суворовського ВДВС у м.Одесі №50501 від 07.10.2020 року [PERSON] було повідомлено про те, що виконавче провадження №21513580 з виконання виконавчого листа №2-983/10 від 16.08.2010 року було знищено за закінченням терміну зберігання та рекомендовано звертатися до суду. (а.с. 4). У [PERSON] відсутні будь-які зобов`язання перед іншими особами та іншого матеріали справи не містять. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~386,\~381 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.319 ЦК України\~власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує її законні права, оскільки він перешкоджає їй у реалізації прав по розпорядженню її нерухомим майном.

Outcome: approved