Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом,в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14579,83 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн., посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт б/н від 29.10.2013 р. відповідач отримав кредит у розмірі 7342,02грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 28.08.2016 р. виникла вищезазначена заборгованість за кредитом у сумі 14579,83 грн. А тому позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки до суду не повідомила, заперечень не надала. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт відповідач отримав кредит у розмірі 7342,02 грн. від позивача зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.6 /. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості по кредитному договору №б/н від 29.10.2013 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 14579,83 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом -7342,02грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом -2,10 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 6460,96 грн.; штраф відповідно до п.п. 2.2 Генеральної угоди - 774,75 грн. (а.с.5). Виходячи із вищенаведеного розрахунку позивача та норм законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу та відсотками підлягає до задоволення в повному обсязі в розмірі 13805,08 грн. Щодо інших заявлених позивачем платежів, то, заявивши вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу за невиконання умов договору банк застосував подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Застосування до відповідача подвійної відповідальності суперечить вимогам ч.1ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а отже вимога про стягнення неустойки в частині стягнення штрафу до задоволення не підлягає. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, і відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. З врахуванням наведеного, до задоволення в частині санкцій підлягає вимога щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 6460,96 грн. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідачем [PERSON] порушено умови укладеного кредитного договору, заборгованість по платежах нею своєчасно не сплачувалась, тому з останньої слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», встановлену в судовому засіданні, суму заборгованості в розмірі 13805,08грн. Крім цього, позивачем при зверненні до суду з зазначеним позовом понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1378,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, судовий збір з відповідача має бути стягнутий пропорційно задоволеним вимогам, тобто у відсотковому відношенні від сплаченої позивачем суми судового збору - 1378,00 грн., що становить 1304,08 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial