Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог вказав, що 20.10.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №19.10.2018-100004464. Відповідно до п.1.4 договору Кредитор надає Позичальнику кредит у розмірі 5000,00 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 02.11.2018 року та платою за користування кредитом у розмірі 1400,00 грн. 20.11.2018 року позивач видав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 4 162 від 20.10.2018 року, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі, тоді як відповідач у встановлений договором строк борг не сплатив. До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачу заборгованість, розрахунок та розмір якої зазначені в додатку № 1 до даної позовної заяви, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до п.5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 51 968,00 грн. відповідно до розрахунку, наведеного у додатку № 1 до даної позовної заяви. Однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 4999,00 грн. та суму заборгованості по кредиту в розмірі 6400,00 грн. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений судовий збір останнім, в сумі 1921,00 грн. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 30.01.2020 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 26.02.2020 року від представника відповідача - адвоката Яцюка М.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач звертався з листом до національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на який 05.02.2019 року Нацкомфінпослуг була надана відповідь № 1756/15-12, в якій зазначено, що між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір від 20.10.2018 року № 19.10.2018-100004464. Відповідно до інформації, наданої Товариством, станом на 01.02.2019 року заборгованість за Договором - відсутня, а тому представник відповідача вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими та просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте 04.03.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказав, в листі Нацкомфінпослуг від 05.02.2019 року №1756/15-12 вказано, що інформація надана лише станом на 01.02.2019 року, а позовна заява подана через 10 місяців після вказаної дати, отже ця інформація є неактуальною на дату подання позовної заяви. Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи (платіжні дорученя, квитанції, фіскальні або товарні чеки, прибуткові касові ордери тощо) про сплату боргу за кредитним договором № 19.10.2018-100004464, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, але на адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій розгляд справи просить проводити без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 20.10.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , було укладено кредитний договір №19.10.2018-100004464, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 5 000,00 грн. Відповідно до договору, кінцевим терміном повернення було 02.11.2018 року. Плата за користування кредитом складала 1 400,00 грн. Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Згідно копії видаткового касового ордеру від 20.10.2018 року відділенням № 143 ТОВ «Споживчий Центр» видано [PERSON] , грошові кошті в сумі 5 000,00 грн. Розрахунком заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом підтверджується, що [PERSON] , має заборгованість в розмірі 6400,00 грн., розмір штрафу за весь перод прострочення - 51968,00 грн., однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу в розмірі 4900,00 грн. та розмір заборгованості в розмірі 6400,00 грн. Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) №1756/15-12 від 05.02.2019 року між сторонами укладено кредитний договір №19.10.2018-100004464 від 20.10.2018 року. Станом на 01.02.2019 року заборгованість за Договором - відсутня. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Суд не бере до уваги, наданий стороною відповідача лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) №1756/15-12 від 05.02.2019 року, адже інформація яка в ньому міститься надана [PERSON] станом на 01.02.2019 року, а позовна заява подана до суду 21.12.2019 року. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання по кредитному договору за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права ТОВ «Споживчий центр». За вищевикладених обставин суд вважає, що заборгованість по кредитному договору слід стягнути з [PERSON] , а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає, що сплачений ТОВ «Споживчий центр» судовий збір в сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved