Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що позивачем надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] та зареєстрований останній разом з іншими відповідачами. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , по якому за період з 01.11.2014 року по 01.07.2018 року обліковується заборгованість за надані послуги в сумі 16233 грн. 20 коп. В зв`язку з цим, оскільки відповідачі не виконують свої обов`язки щодо оплати наданих позивачем комунальних послуг, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 13758 грн. 12 коп. та три відсотки річних в сумі 2349 грн. 74 коп., а всього стягнути 32341 грн. 06 коп. Ухвалою від 18.01.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2019 року позовну заяву було задоволено. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.05.2021 року заочне рішення від 05.04.2019 року було скасовано та справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2021 року провадження по справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України в частині позовних вимог, заявлених до відповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] за неодноразовими викликами до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Разом з тим, надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з 2019 року працює та мешкає в м.Києві, з батьком [PERSON] в м.Дніпрі не проживаю, комунальними послугами в квартирі не користується, бо вже більше 15 років в ній не мешкає. Також посилався на те, що наведені позивачем положення ст.ст.64,160 ЖК УРСР спірні правовідносини не регулюють. Крім того, відповідач посилався на те, що ані він, ані члени його родини не повідомлялись позивачем про наявність заборгованості та останній не робив спроб для вирішення питання в позасудовому порядку; на відсутність встановленого в квартирі лічильника та незрозумілість обліку позивачем спожитих послуг та нарахування боргу; на пропуск позивачем строків позовної давності; нарахування неустойки, яка перевищує суму основного боргу. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи в суді також просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві відповідачем [PERSON] . Крім того, посилався на відсутність укладеного з позивачем договору. Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON] під час розгляду справи, а також дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є відповідач [PERSON] , на ім`я якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Також з матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1997 року, вбачається, що в період за який позивачем нараховано заявлену до стягнення заборгованість, співвласниками квартири були відповідачі [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, у відповідний період [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в квартирі. Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.160 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 2 ст.317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням наведеного, суд відхиляє заперечення відповідачів щодо позовних вимог з посиланням на відсутність укладеного з позивачем договору, оскільки останні, як споживачі, зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Також судом відхиляються заперечення відповідача [PERSON] стосовно того, що в квартирі [ADDRESS] він не проживає на протязі більше 15 років та не користується послугами, що надаються за зазначеною адресою позивачем, оскільки належних доказів цим обставинам відповідачем суду не представлено. Надані ним копії договорів оренди датовані 2011 та 2002 роками. В той час, як позивачем заявлена до стягнення заборгованість, які утворилась в період листопада 2014 року по липень 2018 року. Крім того, відповідачами не надано доказів тому, що вони звертались до позивача з приводу зміни [PERSON] місця проживання та надавали відповідні підтверджуючи документи. Визнаються судом необгрунтованими і заперечення відповідачів щодо відсутності встановленого в квартирі лічильника та незрозумілості на їх думку порядку обліку позивачем спожитих послуг та нарахування боргу, оскільки за відсутності встановленого лічильника нарахування позивачем проводились відповідно до кількості зареєстрованих в квартирі осіб (споживачів послуг). Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється положення ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню та з відповідачів в солідарному порядку слід стягнути заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а також у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України - інфляційні витрати та три відсотки річних. В своєму позові позивач просив стягнути заборгованість, розраховану за період з 01.11.2014 року по 01.07.20218 року. Проте. з наданої до позову довідки про розрахунок заборгованості вбачається, що заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості фактично розрахований за період з 01.11.2014 року по липень 2018 року включно, тобто по 31.07.2018 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Частиною 1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд враховує, що згідно довідки про розрахунок заборгованості вбачається, що в період з 01.11.2014 року по 31.07.2018 року оплата за спожити послуги відповідачами не вносилась та будь-яких інших даних, які б свідчили про переривання строку позовної давності, матеріали справи не містять. Відповідно до наведеного вище положення п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Позовна заява пред`явлена до суду 22.12.2018 року. З урахуванням вищенаведеного, а також враховуючи зроблену відповідачами заяву про застосування строків позовної давності, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, розрахованої за період до листопада 2015 року включно, слід відмовити. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, що виникла за період з 01.12.2015 року по 31.07.2018 року, в сумі 12654 грн. 82 коп., інфляційні витрати в сумі 3946 грн. 45 коп., три відсотки річних в сумі 959 грн. 05 коп., а всього стягнути 17560 грн. 32 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 1762 грн., по 881 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial