Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованих відсотків за договором кредиту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 травня 2013 року між Кредитною спілкою «Полтава і полтавці» - позивачем та [PERSON] відповідачем було укладено Кредитний договір № 34 за яким відповідач отримав суму кредиту в розмірі 3000,00 грн. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили стягнути з відповідачів на користь КС «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором № 34 від 15.05.2013р. в сумі 12359.70 грн. та судовий збір в сумі 243.60 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Також просив суд вирішити питання розподілу судових витрат в сумі 216.00 грн., які були понесені позивачем за публікацію оголошення виклику в судове засідання відповідачів у засобах масової інформації. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 15 травня 2013 року між Позивачем КС «Полтава і полтавці» та Відповідачем 1 [PERSON] було укладено Кредитний договір № 34 про надання кредиту в розмірі 3 000,00 грн. з процентною ставкою 0.19 % щоденно на залишок суми кредиту, у відповідності до п.1.1. договору. У відповідності до розділу 1 вказаного Кредитного договору Позивач прийняв на себе зобовязання надати Відповідачу 1 кредит строком на 18 місяців з 15.05.2013 року по 15.11.2014 року, а Відповідач 1, згідно п. 4.2. договору зобовязується протягом вказаного терміну, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, погасити кредит та відсотки за користування кредитом відповідно до графіка погашення кредиту, який є невідємною частиною договору. Згідно п.9.1. кредитного договору, при порушенні строків сплати кредиту, більше ніж на три дні, Позивач в односторонньому порядку подвоює процентну ставку, вказану в п.1.1. Кредитного договору до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Якщо після закінчення місячного строку з дня подвоєння процентної ставки Відповідач 1 порушує строк сплати кредиту та/або процентів, то Позивач потроює процентну ставку, вказану в п. 1.1. до моменту повного погашення простроченої заборгованості. З метою забезпечення виконання взятих на себе Відповідачем 1 зобовязань, 15 травня 2013 року між Позивачем та [PERSON] [PERSON] (надалі - Відповідач 2) був укладений договір поруки № 16. Згідно з п. 1.1. договору поруки, Відповідач 2 на добровільних засадах зобовязався перед Позивачем нести відповідальність за своєчасне і повне виконання зобовязань Відповідачем 1, які виникають з умов кредитного договору №34 від 15.05.2013 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу 1 кредит у розмірі 3000.00 грн. Також, встановлено, що Відповідач 1 підписуючи кредитний договір № 34 від 15.05.2013 року, погодився з підпунктом 5 п.6.1 договору, який передбачає, що при укладенні даного договору Відповідач 1 стверджує, що він вважає умови договору вигідними для себе. Внаслідок порушення та невиконання Відповідачем 1 зобовязань по поверненню кредиту, Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до Відповідача 1, Відповідача 2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21.10.2013 року по цивільній справі № 545/3805/13-ц позовні вимоги Позивача задоволено в повному обсязі та стягнуто з Відповідача 1, Відповідача 2 заборгованість за кредитним договором № 34 від 15.05.2013 року, в сумі 5751,56 грн., з них 3000,00 грн. - основна сума кредиту, 2751,56 грн. - нараховані відсотки. Дане рішення суду набрало законної сили. Після ухвалення вищевказаного рішення суду, взяті на себе зобовязання за договором кредиту та договорами поруки Відповідач 1, Відповідач 2 виконали частково на загальну суму 2643,30 грн. для погашення заборгованості по відсоткам. Останній платіж здійснений 26.06.2015 року. Погашення боргу по основній сумі кредиту не проводились. Як встановлено, заборгованість Відповідача 1, Відповідача 2 перед Позивачем за основною сумою кредиту складає 3000 грн. 00 коп. Листи - попередження від 19.06.2015 року з інформацією про наявність заборгованості та вимогою виконання зобовязань по кредиту, що надіслані на адресу Відповідача 1, Відповідача 2, - залишені без розгляду та реагування. В порушення умов кредитного договор, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі свої зобовязання не виконали, а саме не здійснювали погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. В звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором № 34 від 15.05.2013р. Відповідач 1 та Відповідач 2 мають заборгованість перед Позивачем за період з 22.10.2013 року по 30.06.2015 року по нарахованим відсоткам за користуванням кредитом та інфляційним втратам на загальну суму 12359,70 грн., з них: відсотки за період з 22.10.2013р. по 30.06.2015р. - 10550,70грн.; інфляційні втрати - 1809,00 грн. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до п. 17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК України. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагає з відповідачів стягнення нарахованих відсотків за користуванням кредитом та інфляційних втрат у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір, таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved