Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що житловий будинок з господарським будівлями та спорудами та земельна ділянка розташовані за адресою: [ADDRESS], належали [PERSON]. [PERSON], який помер [INFO], доводився батьком позивачу. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, але в процесу отримання документів на спадщину, нотаріусом було виявлено заборону на відчуження об'єктів нерухомого майна, які належали померлому. В зв'язку з наведеним, з метою зняття обтяження та звільнення спадкового майна з-під арешту, нотаріус направила спадкоємця в Біляївський міськрайонний ВДВС. Позивачу надано відповідь про те, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень на даний час виконавчих документів про стягнення боргів з [PERSON] на виконанні не перебуває. У зв'язку з цим вважає, що його права підлягають захисту шляхом звільнення з-під арешту майна. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, на позові наполягав. (а.с. 33). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позов визнав та проти зняття арешту не заперечував. (а.с. 30). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а за такого є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову за результатами підготовчого засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.08.2011 року [NUMBER] і витягу про державну реєстрацію прав від 15.09.2011 року № 31309075 [NUMBER] та відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.08.2014 року [NUMBER] та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 20.08.2014 року № 25841797, житловий будинок з господарським будівлями та спорудами та земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1665 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS], належали [PERSON]. (а.с. 9-12). Після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, але в процесу отримання документів на спадщину, нотаріусом було виявлено заборону на відчуження об'єктів нерухомого майна, які належали померлому. Згідно до листа Біляївського міськрайонного ВДВС від 03.08.2018 року № 13439/25, позивачу повідомлено, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень на даний час виконавчих документів про стягнення боргів з [PERSON] на виконанні не перебуває. Більш детальну інформацію надати немає можливості, так як строк зберігання завершених виконавчих про важень, переданих на зберігання, становить 3 роки. (а.с. 8). На підставі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Конституцією України, зокрема ст. 41 передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порядок зняття арешту з майна передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми законодавства в сукупності з наданими доказами, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та те, що виконавче провадження, яким було накладено арешт завершено, суд вважає, що позов обґрунтований, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved