Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом виселення без надання іншого приміщення для мешкання. Свій позов позивачка обґрунтовує тим, що їх на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] у місті Мелітополі. Вказаний житловий будинок вона отримала у спадщину після смерті своєї матері [PERSON] [INFO] року. Після отримання свідоцтва на право на спадщину 29 червня 1995 року [PERSON] у Мелітопольському бюро технічної інвентаризації зареєструвала свої право власності на вказаний житловий будинок, про що був виконаний відповідний запис за № 5497 від 07 вересня 1995 року. На період оформлення права власності у житловому будинку мешкали і були зареєстровані родичі позивачки, брат та сестра зі своїми родинами. Оскільки не період оформлення права власності на житловий будинок позивачка мала своє окреме житло, її діти були малі і мешкали разом із нею, то вона не мала потреби вимагати від родичів звільнити житловий будинок та надати його у її володіння та користування. На теперішній час у зв'язку з тим, що син позивачки [PERSON], [INFO], має намір створити родину, виникла потреба у окремому житлі. Син свого власного житла не має, що підтверджується довідкою з КП «Мелітопольське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». На теперішній час у вказаному житловому будинку зареєстровані і мешкають : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Окрім того у вказаному житловому будинку зареєстровані, але не мешкають : [PERSON], [INFO] (син позивачки, який потребує окремого житла), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], Із вказаних осіб [PERSON], [PERSON] [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] скільки будинок поділено на окремі частини, з власними господарськими приміщеннями, та входами, то до цих осіб, позовні вимоги не адресовані і вони не створюють перешкод в користуванні для позивачки. Позивачка зазначає, що на теперішній час вона стала вимагати від вказаних осіб звільнити частину житлового будинку та анулювати реєстрацію за місцем проживання за вказаною адресою. На неодноразові вимоги позивачки [PERSON] та її члени родини відповіли відмовою. Вказані особи створюють для позивачки, як для власника перешкоди у володінні та користуванні належним мені житловим будинком. Іншим чином усунути порушення в користуванні житловим будинок позивачка не має можливості. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд усунути перешкоди у користуванні шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] у місті Мелітополі Запорізької області [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Висилити з житлового будинком [ADDRESS] у місті Мелітополі Запорізької області [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] без надання іншого житлового приміщення. До судового засідання позивачка не з'явилася, однак з'явився її представник, який підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. До судового засідання з'явилися відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги, в частині що їх стосується, визнали в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог в цій чатині не заперечували. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. Відповідачі вважають, що оскільки значний час проживали в спірному будинку, ремонтували та підтримували його в належному стані, то отримали права на цей будинок чи його частку. Суд, вивчивши та з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступного: позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ч. 1,2 ст. 41 Конституції України кожний мас право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності може бути придбано у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України право приватної власності непорушно. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює у відповідності до закону по власній волі незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК У країни власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце мешкання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право здійснювати відносно свого майна любі дії, які не суперечать закону. Відповідаю до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного мешкання, мешкання членів родини, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист права усім суб'єктам права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогами про заборону виконувати ним дії, які можуть порушити його право, або с вимогами про виконання певних дій для попередження такого порушення. Власник, права якою порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 ЦК Украйни власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частку будинку ), квартиру, користуються ним для власного мешкання, мешкання їх членів родини, і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, продати, подарувати, заповідати, здавати у оренду, обміняти, закладати, укладати інші не заборонені законом утопи. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.06.1995 року [PERSON] є єдиним власником житлового будинку по вул.Свердлова, 146 у місті Мелітополі Запорізької області. Разом із тим, відповідно до довідки голови вуличного комітету [ADDRESS] м. Мелітополь прописані та мешкають, зокрема, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], прописані, але не проживають, зокрема, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] була дружиною [PERSON], рідного брата позивачки померлого у 2009 році. Інші відповідачі по справі є синами та доньками [PERSON] від шлюбів з іншими чоловіками. Судом було встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не проживають у спірному будинку, самі відповідачі визнали позовні вимоги, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання втратившими права користування [PERSON] та [PERSON] законні та обґрунтовані. Крім того, оскільки [PERSON] та [PERSON] не є родичами та не є членами родини позивачки і своїми діями створюють для неї, як для власника перешкоди у володінні, користування та розпорядженні належним їй житловим будинком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині визнання втратившою право користування житловим приміщенням [PERSON] та виселення зі спірного приміщення [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Заперечення відповідачів не можуть заслуговувати на увагу, оскільки не підтверджені доказами, безпідставні та не ґрунтуються на законі. Разом із тим, задоволення позовної вимоги про виселення відповідача [PERSON] з будинку у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства і забезпечує захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача та забезпечує звільнення приміщення для позивача, отже, задоволення вимоги про визнання [PERSON] втративши право користування спірним приміщенням ніяким чином не вплине на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача, ця вимога є зайвою, надмірною, фактично у повній мірі охоплена вимогою про виселення відповідача з будинку, тому не має потреби окремо задовольняти позовну вимогу про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. В той же час, зважаючи на похилий вік [PERSON] та її родинні у колишньому стосунки з позивачкою, задоволення вимоги про усунення перешкод у користуванні належним позивачці житловим будинком шляхом визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування будинком у достатній мірі відповідає завданню цивільного судочинства і забезпечує захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивачки, тому вимога про виселення [PERSON] на думку суду є передчасною, а отже не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є родичами та не є членами родини позивачки і своїми діями створюють для неї, як для власника перешкоди у володінні, користування та розпорядженні належним їй житловим будинком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині визнання втратившими право користування житловим приміщенням [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виселення зі спірного житлового приміщення [PERSON], є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial