Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт та заборону на відчуження, припинити розшук транспортного засобу - автомобіля марки «HYNDAY ACCENT», д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], що їй належить на праві власності, накладений в рамках виконавчого провадження №25374678. Свої вимоги мотивує тим, що у провадженні Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження №25374678 щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості. Постановою державного виконавця Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.03.2011 року було накладено арешт на все майно боржника та заборону на його відчуження, зокрема на транспортний засіб марки «HYNDAY ACCENT», д.н.з. [NUMBER]. Постановою державного виконавця від 08.05.2014 року було оголошено в розшук вказаний транспортний засіб. 22 березня 2016 року державним виконавцем Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», проте арешт та заборона на відчуження майна, накладеного в рамках даного виконавчого провадження, а також оголошення цього майна в розшук не було знято державним виконавцем. Посилаючись на те, що накладення арешту обмежує її законні права як власника автомобіля, щодо вільного розпорядження майном, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Представником позивача до початку судового засідання подана заява, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що автомобіль марки «HYNDAY ACCENT», д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], належить позивачу на праві власності ( а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження №25374678 по виконанню виконавчого листа №2-6006, виданого Подільським районним судом м. Києва 04.03.2011 року щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 114 536, 52 дол. США та 2517, 46 грн. Постановою державного виконавця Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.03.2011 року було накладено арешт на все майно боржника та заборону на його відчуження, зокрема на транспортний засіб марки «HYNDAY ACCENT», д.н.з. [NUMBER]. Постановою державного виконавця від 08.05.2014 року було оголошено в розшук транспортний засіб марки «HYNDAY ACCENT», д.н.з. [NUMBER] ( а.с. 9). 22 березня 2016 року державним виконавцем Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», проте арешт та заборона на відчуження майна, накладеного в рамках даного виконавчого провадження, а також оголошення цього майна в розшук не було знято державним виконавцем при винесенні даної постанови. 30 вересня 2016 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про зняття арешту з автомобіля та зняття його з розшуку ( а.с. 6). Листом від 26.10.2016 року № 35238 Подільське РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві повідомило [PERSON], що 22 березня 2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, а тому вони не мають змоги винести постанову про повернення виконавчого документу до суду в порядку ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 7). На даний час арешт з майна позивача не знято. Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Закон України «Про виконавче провадження», який діє на даний час набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, тому на дані правовідносини не поширюється, а застосовується Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. За приписами ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту з майна тощо). Таким чином, після повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець повинен був скасовувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт та заборону на відчуження транспортного засобу боржника, припинити розшук. Відповідно ст. 60 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно до положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Частина 1 статті 321 ЦК України наголошує на тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, накладення арешту на майно позивача обмежує його законі права як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм автомобілем. Судом достовірно встановлено, що в зв'язку з наявністю накладеного арешту на транспортний засіб позивачка позбавлена права володіння, користування та розпорядження вказаним майном, що належить їй на законних підставах. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порядок зняття арешту визначений статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні достовірно встановлено, що на час розгляду справи відкритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON]), як боржника, не має. Позивач позбавлений належним чином та в повному обсязі користуватись та розпоряджатись належним їй на праві власності майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на автомобіль, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. На підставі викладеного, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України, ст. 47, 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження,

Outcome: approved