Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.06.2014 року між ним та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу, за умовами якого він розмістив в банку вклад в розмірі 15 000,00 доларів США на строк 30 календарних днів з дня укладення договору з виплатою відсотків за ставкою 10,25% річних. В подальшому, даний договір було пролонговано на строк 30 календарних днів до 26.08.2014 року. Після закінчення строку дії договору він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів вкладу, проте відповіді банк не надав та повернув йому лише частину вкладу в сумі 4 200,00 доларів США. З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача суму депозитного вкладу в розмірі 10 800,00 доларів США; проценти на вклад в сумі 116,13 доларів США; інфляційні витрати в розмірі 1 552,80 грн.; три проценти річних в сумі 606,50 грн. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив суд стягнути з відповідача суму депозитного вкладу в розмірі 9 000,00 доларів США; проценти на вклад в сумі 400,62 доларів США; інфляційні витрати в розмірі 52238,23 грн.; три проценти річних в сумі 1 518,52 грн.; пеню в сумі 12 653,83 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, якою позов підтримали, просили вимоги задовольнити та розглядати справу за їх відсутності, проти заочного розгляду не заперечували. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про можливість розгляду справи за відсутності його представника від відповідача не надходило. Крім того, відповідач надав суду письмові заперечення на позов, згідно з якими відповідно до умов п. 4.2 договору остаточний розрахунок з вкладником (повернення вкладу) здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний (з використанням СПЗ) рахунок вкладника, відкритий у банку. 26.08.2014 року договір № 325965 був завершений у згідно з умовами договору кошти в розмірі 15 000,00 доларів США були перераховані з депозитного рахунку № [NUMBER] на рахунок позивача з використанням СПЗ (картки) № [NUMBER]. Таким чином, договір банківського вкладу є завершеним, зобов'язання по договору виконані в повному обсязі. Просив в задоволенні позову відмовити. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 325965, за умовами якого позивач розмістив в банку вклад в розмірі 15 000,00 доларів США на строк 30 календарних днів з дня укладення договору з виплатою відсотків за ставкою 10,25% річних. В подальшому, даний договір було пролонговано сторонами на строк 30 календарних днів до 26.08.2014 року. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з умовами договору банківського вкладу від 27.06.2014 року сторонами було визначено строк розміщення вкладу, який становив 30 календарних днів з дня укладення договору, та в подальшому був пролонгований на аналогічний термін з датою вимоги вкладу - 26.08.2014 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач після закінчення строку дії договору неодноразово звертався до відповідача з письмовими вимогами про повернення коштів за договором банківського вкладу від 27.06.2014 року. Судом встановлено, що відповідачем не виконано в повному обсязі умови укладеного договору банківського вкладу та повернуто позивачу лише частину депозитного вкладу в розмірі 6 000,00 доларів США. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про належне виконання ним своїх зобов'язань за договором шляхом перерахування коштів вкладу з депозитного рахунку № [NUMBER] на рахунок позивача з використанням СПЗ (картки) № [NUMBER], оскільки вказані дій не є фактичним поверненням коштів банківського вкладу вкладникові. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором банківського вкладу від 27.06.2014 року складає 9 000,00 доларів США. Згідно з нормами ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. З урахуванням того, що відповідачем не було своєчасно повернуто позивачу в повному обсязі кошти з депозитного рахунку, з останнього на користь позивача слід стягнути проценти за банківським вкладом відповідно до умов договору з період з 27.08.2014 року по 04.11.2014 року. Розмір процентів згідно з розрахунком позивача становить 400,62 доларів США. Проте, позивачем невірно проведено вказаний розрахунок, зокрема, станом на 29.10.2014 року заборгованість відповідача за банківським вкладом становила 9 000,00 доларів США. Натомість, позивачем у розрахунку заборгованості прийнято за базу для обчислення процентів на банківський вклад суму заборгованості в розмірі 90 000,00 доларів США. Таким чином, розмір заборгованості відповідача за процентами на банківський вклад становить 239,18 доларів США, яка підлягає стягненню на користь позивача. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком суми боргу, перевіреним судом, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 27.08.2014 року по 04.11.2014 року становить 117,26 доларів США, які підлягають стягненню на користь позивача. Разом з тим, як передбачено нормами Закону «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 28.03.2012 року у справі № 6-36736вов10. Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. За наведених обставин, вимоги позивача щодо стягнення суми боргу за договором банківського вкладу, який вносився в іноземній валюті, з урахуванням індексу інфляції задоволенню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивачем при заявленні вимоги про стягнення з відповідача пені за договором в сумі 12 653,83 грн. не було зазначено на підставі якого положення договору банківського вкладу від 27.06.2014 року або акту цивільного законодавства останнім обраховано розмір неустойки, що позбавляє суд можливості визначити вірність обчислення такої. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вказаної частини вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved