Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного кредитного договору № 5787 від 19.03.2012 року між позивачем та відповідачем, остання на строк до 01.04.2012 року отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 560,00 гривень, що разом складає 2560,00 гривень. 07.04.2012 року відповідач сплатила відсотки за користування кредитом на суму 800,00 гривень, та пролонгувала договір строком до 21.04.2012 року, зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 2560,00 гривень. Натомість, у зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача станом на 8 січня 2014 року утворилась заборгованість разом із процентами та пенею, яка становить 44 691,20 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання сторони не явилися, представник позивача просив справу розглядати без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в силу ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору № 5787 від 19.03.2012 року між позивачем та відповідачем, остання отримала від позивача кредит у розмірі 2000,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 560,00 гривень, що разом складає 2560 гривень, з кінцевим терміном повернення у строк до 01.04.2012 року. Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується відповідним видатковим касовим ордером. 07.04.2012 року сторони договором про внесення змін внесли зміни до вказаного кредитного договору, а саме, строк надання кредиту був визначений - до 21.04.2012 року. За поясненнями позивача, 07.04.2012 року відповідач сплатила 800 гривень відсотків за користування кредитом, і суду немає підстав не довіряти таким поясненням. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За поясненнями позивача, відповідач не виконала свого зобов'язання та належно не повернула кредиту та процентів за користування ним у строк та в порядку, що встановлені договором. Повернення вказаних сум має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинила дії, що могли б свідчити про виконання нею своїх зобов'язань за договором. Крім того, відповідно до п. 6.1. укладеного між сторонами договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання позичальником-відповідачем зобовязання щодо повернення кредиту, позивачльник продовжує сплачувати кредитору-позивачу проценти за користування вредитом у розмірі, передбаченому п. 3.1. договору - 2 % за кожен день користування кредитом, що складає 40 гривень, до повного виконання зобовязань. Розмір таких відсотків, відповідно до днів прострочки та суми кредиту, склав за період з 08.04.2012 року по 08.01.2014 року - 25 640, 00 гривень. Крім того, відповідно до п. 6.2. укладеного між сторонами договору, у разі несвоєчасного повернення позичальником-відповідачем суми кредиту та процентів за його користування, він має сплачувати кредитору-позивачу пеню у розмірі - 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, що складає 25,60 гривень. Розмір такої пені, відповідно до днів прострочки та суми заборгованості, склав за період з 22.04.2012 року по 08.01.2014 року - 16 051,20 гривень. Таким чином, у зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору станом на 08.01.2014 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 2000 гривень - основна сума боргу, 25 640,00 гривень - відсотки за користування кредитом, 16 051,20 - пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а всього заборгованості - 43 691,20 гривень. Разом з тим вимоги позивача про стягнення з боржника окрім вказаної пені також і штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості по кредиту, що складає 1000 гривень, як це передбачено п.6.2. укладеного кредитного договору, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості з кредиту, свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника, викладена у вказаному вище пунктах Правил, відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України являється нікчемною і не може застосовуватися до боржника. Крім того, оскільки відповідач не вживав активних дій по захисту своїх прав, фактично такими діями сприяв збільшенню розміру збитків, не вживав заходів по їх зменшенню, то суд вважає за неможливе стягувати з відповідача на користь позивача пеню в таких розмірах і приходить до висновку, що суму пені необхідно зменшити до суми заборгованісті за кредитом, що складає 2 000,00 гривень. Право суду на таке вирішення вимог в цій частині закріплене в ст. ст. 551, 616 ЦК України. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial