Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 06.02.2013 року між ним та відповідачем був укладений безпроцентний договір позики, згідно якого останній отримав у власність грошові кошти в сумі 135663,00 грн. строком повернення до 05.10.2016 року, про що складено боргову розписку від 25.02.2013 року. Однак, відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов'язання повертати борг у строк щомісячно та ухиляється від виконання свого зобов'язання. Станом на 19.01.2017 року сума боргу за період з березня 2015 року по 05.10.2016 року становить 7815,86 дол. США, що по курсу НБУ (25,86 грн. за 1 дол. США) складає 202152,65 грн. Крім того, за період до 05.03.2014 року - до 05.02.2015 року (березень 2015 року) сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції становить 5761,97 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 255,33 грн., пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання - 260,71 грн. Таким чином, разом відповідач повинен повернути станом на 19.01.2017 року еквівалент 7362,65 дол. США, що складає 190430,66 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором безпроцентної позики від 06.02.2013 року, додаткової угоди № 1 від 25.02.2013 року, додаткової угоди № 2 від 25.02.2013 року до договору безпроцентної позики від 06.02.2013 року, боргової розписки [PERSON] від 25.02.2013 року станом на 19.01.2017 року еквівалентно 7362,65 дол. США (по курсу НБУ 25,86 грн. за 1 дол. США, що складає 190430,66 грн.; стягнути судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання частини договору позики недійсною, обґрунтовуючи позов тим, що оскільки договір позики за своїм змістом є двостороннім правочином він має погоджуватись (підписуватись) двома сторонами, однак додаткова угода № 2 до договору підписана лише позичальником, сторонами не вчинено жодних дій, направлених на реальне виконання викладених у додатковій угоді № 2 умов. З огляду на викладене, просить визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 25.02.2013 року. Ухвалою суду від 22 серпня 2017 року зустрічна позовна заява об'єднана в одне провадження із первісним позовом. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з'явився, надав повноваження представнику. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві, заперечував проти зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, зустрічні позовні вимоги підтримав, заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. Відповідно до договору безпроцентної позики від 06.02.2013 року [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 135663,00 грн., а останній зобов'язався повернути вказану суму, про що було складено боргу розписку від 25.02.2013 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 25.02.2013 року до договору безпроцентної позики від 06.02.2013 року сторони домовилися про те, що повернення безпроцентної позики в сумі 135663,00 грн. буде здійснюватися частинами, а саме: березень 2013 року - березень 2014 року - по 1500,00 грн. щомісяця, сума складає 18000,00 грн.; березень 2014 року - березень 2015 року - по 3000,00 грн. щомісяця, сума складає 36000,00 грн.; березень 2015 року - березень 2016 року - по 4083,15 грн. щомісяця, сума складає 48997,80 грн.; березень 2016 року - жовтень 2016 року - по 4083,15 грн. щомісяця, сума складає 32665,20 грн. Згідно п. 2 додаткової угоди № 1 повернення вказаних сум здійснюється не пізніше 5 дня поточного місяця, починаючи з березня 2013 року по 05.10.2016 року. Відповіднодо додаткової угоди № 2 від 25.02.2013 року до договору безпроцентної позики від 06.02.2013 року сторони домовилися про повернення суми позики в розмірі 81663,00 грн. за період з березня 2015 року по жовтень 2016 року відносно до курсу долару США на день здійснення часткових щомісячних повернень. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] було повернуто позивачу суму позики в розмірі 18000,00 грн. за період з березня 2013 року по березень 2014 року (по 05.02.2014 року). Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року, яка є обов'язковою для суду в частині застосування норм матеріального права до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, дослідивши боргові розписки про отримання в борг грошових коштів, які видавалися відповідачами(боржниками) - позивачам(позикодавцям), суд приходить до висновку, що між сторонами укладені письмові договори позики, які в силу їх реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошових сум позичальникам, тому невиконання відповідачами грошових зобов'язань у встановлені строки, свідчить про порушення ними права позивачів, яке підлягає судовому захисту. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON], підлягає стягненню за договором безпроцентної позики від 06.02.2013 року, додаткової угоди № 1 від 25.02.2013 року, додаткової угоди № 2 від 25.02.2013 року до договору безпроцентної позики від 06.02.2013 року, боргової розписки [PERSON] від 25.02.2013 року в розмірі 194748,13 грн., яку вирахувано за розрахунок: 212748,13 грн. (сума заборгованості станом на 19.01.2017 року в розмірі 7739,11 доларів США, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ станом на 19.01.2017 року ) - 18000 грн.(сума коштів, які було повернуто). Згідно п. 7 договору безпроцентної позики якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Приписами частини першої статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманих ним грошових коштів належних до сплати кредиторові Враховуючи, що відповідачі своєчасно не повернули позикодавцям грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції підлягають задоволенню, при цьому суд вважає, що із [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] за 3% річних в розмірі 255,33 грн., інфляційні втрати в розмірі 5761,97 грн. та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, які суд вирахував наступним чином (3% від суми боргу за період з 06.03.2014 року - 19.01.2017 року 1500 грн. ? 1052 дні (кількість днів прострочення) ? 3/100/365 = 129,58 грн.) ( 3% від суми боргу за період з 06.04.2014 року - 19.01.2017 року 1500 грн. ? 1020 дні (кількість днів прострочення) ? 3/100/365 = 125,75 грн., а всього 255, 33 грн., інфляційні втрати - 1500 грн. (сума заборгованості) * 1,8895 (сума інфляцій за період із 06.04.2014 року по 19.01.2017 року = 5761,97 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 20.01.2016 року по 19.01.2017 року в сумі 260,71 грн. вираховувала виходячи з такого розрахунку пеня за період з 20.01.2016 року по 28.01.2016 року в розмірі 7,23 грн. (1500 грн. (сума боргу)*22% (облікова ставка НБУ)/ 365 ( кількість днів у році)* 8 кількість днів прострочення)+ пеня за період з 29.01.2016 року по 03.03.2016 року в розмірі 31,64 грн. (1500 грн. (сума боргу)*22% (облікова ставка НБУ)/ 365 ( кількість днів у році)* 35 (кількість днів прострочення)+ пеня за період з 04.03.2016 року по 21.04.2016 року в розмірі 45,21 грн. (1500 грн. (сума боргу)*22% (облікова ставка НБУ)/ 365 (кількість днів у році)* 50 (кількість днів прострочення)+ пеня за період з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року в розмірі 27.33 грн. (1500 грн. (сума боргу)*19 % (облікова ставка НБУ)/ 365 (кількість днів у році)* 35 (кількість днів прострочення)+ пеня за період з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року в розмірі 20,71 грн. (1500 грн. (сума боргу)*18% (облікова ставка НБУ)/ 365 ( кількість днів у році)* 28 (кількість днів прострочення)+ пеня за період з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року в розмірі 23,73 грн. (1500 грн. (сума боргу)*16,50% (облікова ставка НБУ)/ 365 ( кількість днів у році)* 35 (кількість днів прострочення)+ пеня за період з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року в розмірі 31.21 грн. (1500 грн. (сума боргу)*15,50% (облікова ставка НБУ)/ 365 ( кількість днів у році)* 49 (кількість днів прострочення)+ пеня за період з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року в розмірі 25,89 грн. (1500 грн. (сума боргу)*15% (облікова ставка НБУ)/ 365 ( кількість днів у році)* 42 (кількість днів прострочення) )+ пеня за період з 28.10.2016 року по 08.12.2016 року в розмірі 24,16 грн. (1500 грн. (сума боргу)*14% (облікова ставка НБУ)/ 365 ( кількість днів у році)* 42 (кількість днів прострочення) )+ пеня за період з 09.12.2016 року по 18.01.2017 року в розмірі 23,59 грн. (1500 грн. (сума боргу)*14% (облікова ставка НБУ)/ 365 (кількість днів у році)* 41 (кількість днів прострочення). Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягнення понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1904,31 грн. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат, понесених позивачем у зв'язку з явкою до суду підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Додатком № 2 до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року (зі змінами внесені постановою №127 від 27.02.2012року) «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»: - визначено, що граничний розмір за втрачений заробіток стороні на користь якої ухвалено рішення, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзаці третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995року №100; витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла не можуть перевищувати встановлені законодавством витрати на відрядження. Постановою Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2012 року (із послідуючими доповненнями) визначено суми, склад витрат на відрядження, сума добових витрат на відрядження установлена в розмірі 30 грн., а витрати на проїзд на автомобілі відповідно до діючих норм за кілометр пробігу та затвердженого маршруту. Позивачем на підтвердження витрат пов'язаних з явкою до суду надано прохідні документи на загальну суму в розмірі 1485, 05 грн., які і підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним договору позики суд зазначає наступне. Згідно до вимог ст.11ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, яка за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. За положенням ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільний справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Враховуючи викладене вище, та той факт [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилався на копію додаткової угоди № 2, зазначивши, що відсутній його підпис, однак зазначений факт спростовано, так як в судовому засіданні було досліджено оригінал зазначеної додаткової угоди № 2, яка містить підпис [PERSON], а отже останній не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності правочину, а тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову. На підставі викладеного, ст. ст. 625 , 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved