Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [INFO] померла його бабуся гр. [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS]. Мати позивача, [PERSON], яка є донькою [PERSON], у спірній квартирі не мешкала та заяв про прийняття спадщини не подавала. На день смерті [PERSON], позивач проживав та був зареєстрований разом із бабусею [PERSON], їм обом на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді частки спірної квартири. Позивач прийняв спадщину після смерті бабусі шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Чоловіка, який пережив спадкодавця немає, оскільки [PERSON] була неодружена, крім позивача, спадкоємцем за законом є дочка померлої (мати позивача) [PERSON], яка після смерті спадкодавця спадщину за законом не прийняла, жодних дій для цього не вчинила, тому вважається, що вона відмовився від спадщини. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2015 року, спадкова справа після померлої [INFO] гр. [PERSON] не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, спадкова справа була заведена лише 23.01.2015 року за заявою позивача. Просить позов задовольнити, визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] наступним чином: [PERSON] та померлій [PERSON] по 1/2 частці квартири на кожного, визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належала померлій [INFO] [PERSON]. Представник позивача надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення та розгляду справи за його відсутністю. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 15). З витягів з державного реєстру актових записів вбачається, що [PERSON] є матір'ю відповідача [PERSON], яка змінювала прізвище через укладення шлюбу (а.с. 9, 10, 16, 17). Позивач є сином [PERSON], яка до укладення шлюбу 01.12.1983 року мала прізвище [PERSON] (а.с. 4). Таким чином судом встановлено та підтверджено наданими доказами, що позивач є сином відповідача та онуком померлого спадкодавця [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] (зараз назва вулиці змінена на Уборевіча), належить позивачу та померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно довідки про склад сім'ї, в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] з 27.04.1972 року, знята з реєстрації в зв'язку зі смертю, зареєстрований з 08.06.1994 року [PERSON] по цей час (а.с. 48). В цій частині спірні правовідносини між сторонами виникли до 01 січня 2004 року, в зв'язку с чим спір вирішується судом згідно п.4 «Перехідних положень» до ЦК України введеному в дію з 01 січня 2004 року. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] з наступних підстав: позивачем подано до нотаріальної контори всі необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, у тому числі документи, які підтверджують родинні зв'язки між померлою, [PERSON] та позивачем [PERSON] Нотаріусом виявлено при перевірці, що спадкова справа не заводилася, тобто ніхто із спадкодавців не звертався до нотаріальної контори в 6-тимісячний строк з моменту смерті спадкодавця, а також заповітів померла не залишала. Нотаріусом встановлено, що [PERSON] дійсно є онуком померлої, але підстав для закликання його до спадкоємства немає в зв'язку з тим, що [PERSON] не може підтвердити місцезнаходження своєї матері ні на день смерті спадкодавця, ні на цей час, таким чином неможливо встановити, чи прийняла вона спадщину фактично. Також у [PERSON] немає відомостей, чи була живою [PERSON] (а.с. 12). На підставі наданих доказів, судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, дочка померлої гр. [PERSON], як спадкоємець 1-ої черги не зробила жодної дії, яка б стверджувала, що вона бажає прийняти спадщину. Таким чином, відповідач, згідно ст. 553 ЦК України в редакції 1963 року, вважається такою, що відмовилася від спадщини, а позивач, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, тобто прийняв спадщину, що підтверджується довідкою з місця проживання позивача. Згідно п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України, при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином суд вважає доведеним, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON], оскільки вступив в управління спадковим майном, тобто позивач здійснила всі дії, які необхідні для набуття права власності на майно, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визначення часток у праві власності із засад їх рівності, та визначає, що кожному належить по 1/2 частці та визнає за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, яка належала його померлій бабусі [PERSON]

Outcome: approved