Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] 18.08.2007 року Сєвєродонецьким міським управлінням юстиції Луганської області. Позивач посилається на те, що вони з відповідачем сумісне господарство не ведуть, шлюбні стосунки фактично припинили, ні він, ні вона не бажають поновлення сім'ї, з причини психологічної несумісності та різних поглядів на спільне життя, у звязку з чим подальше збереження шлюбу з відповідачем неможливо. Від шлюбу мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач не працює, матеріальну допомогу на утримання дитини надає у розмірі 400 грн., позивач була вимушена звернутися з даним позовом до суду і просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на її користь у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня подання позовної заяви, на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO] і до досягнення дитиною повноліття починаючи з дати подання позову до суду. Суперечки стосовно спільного майна подружжя на даний час не має. Позивач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала заяву, в якій вказала, що просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сімя фактично розпалася, шлюбні стосунки фактично припинили, між подружжям було втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Позивач не бажає збереження сімї, їх подальше сумісне життя не можливо у звязку з психологічною несумісністю, тобто збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Таким чином, під час розгляду справи судом було встановлено, що сімя фактично розпалася, сторони примиритися не бажають, і подальше сумісне життя, і збереження шлюбу заперечує інтересам сторін. Спору про поділ майна на даний час не має. Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON], [INFO], залишиться проживати з позивачем. У звязку з чим позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2007 року. Під час шлюбу у позивача народилась дитина, син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 107105, батьком зазначено відповідача. Дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, «Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». На підставі ст.181 Сімейного кодексу України, «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі». На підставі ст.80 Сімейного кодексу України, «Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі». Згідно до ст.79 СК України «Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви». Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України «При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України». Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved