Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 01.07.2012 року близько 10 год. відповідач, керуючи автомобілем «Рено» д.н.з. [NUMBER] по вул. Сквирське шосе в м. Білій Церкві під час виконання повороту не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу -моторолеру «Віпер» під керуванням [PERSON], внаслідок чого здійснив зіткнення з останнім, в результаті ДТП [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, які призвели до його тимчасової непрацездатності. На підставі листків непрацездатності робочий орган Фонду, в якому знаходиться на обліку роботодавець [PERSON] - ФОП [PERSON], -Енергодарська міська виконавча дирекція Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно заяв-розрахунків виплатила потерпілому допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 6331 грн.78 коп. починаючи з шостого дня непрацездатності за період непрацездатності з 06.07.2012 року по 21.11.2012 року. Винність відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень [PERSON] в результаті ДТП підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2012 року, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 6331 грн.78 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника позивача, в якому вказано на те, що позивач наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, пояснив, що в результаті ДТП [PERSON] тілесних ушкоджень не отримував, крім того, ст.1191 ЦК України, на яку посилається позивач, не може застосовуватися до даних правовідносин. 3-ї особи до суду не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином згідно вимог діючого цивільно-процесуального законодавства. Вислухавши пояснення відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 01.07.2012 року о 10 год. в м. Білій Церкві сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: [PERSON] керуючи автомобілем «Рено» д.н.з. [NUMBER] по вул. Сквирське шосе під час виконання повороту ліворуч не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу-моторолеру «Віпер», допустив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.16.11 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2012 року по справі № 1003/12544/12 3/1003/3066/12 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн. Наведені обставини стверджуються копією зазначеної постанови суду. В судовому засіданні також встановлено, що за місцем роботи [PERSON], який керував під час ДТП моторолером «Віпер», складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру, в якому вказано на те, що внаслідок ДТП [PERSON] отримав ушкодження ноги, що слідує з копії цього акта, який складено ФОП [PERSON], з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 01.07.2012 року по 21.11.2012 року перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що стверджується копіями листків непрацездатності. На підставі листків непрацездатності та згідно заяв-розрахунків № 7 від 05.09.2012 року, № 9 від 09.11.2012 року, № 10 від 27.11.2012 року та № 11 від 12.12.2012 року робочим органом Фонду, в якому знаходиться на обліку роботодавець [PERSON] -ФОП [PERSON], - Енергодарською міською виконавчою дирекцією Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведено виплату [PERSON] допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 06.07.2012 року по 21.11.2012 року в сумі 6331 грн.78 коп., що стверджується копіями заяв-розрахунків та банківських виписок про перерахування коштів, розрахунком допомоги, який проведено провідним спеціалістом Енергодарської міської виконавчої дирекції Запорізького обласного відділення Фонду, листом ФОП [PERSON] від 23.09.2014 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року /зі змінами/, який втратив чинність з 01.01.2015 року згідно Закону від 28.12.2014 року, але був чинним на час виникнення спірних правовідносин, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом. Згідно з ч.2 ст.35 цього Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності, незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому КМ України. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON], як винної особи, кошти у розмірі виплаченої Фондом соціального страхування потерпілому [PERSON] допомоги по тимчасовій непрацездатності у порядку регресу на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою, в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим, тоді як правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. За ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Приписами ст.999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. У разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено. Зазначений висновок ґрунтується на комплексному аналізі норм ст. ст. 512, 993, 999 ЦК України, положень Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Преамбулою Закону передбачено, що страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Статтею 5 Закону визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема, є: обов'язковість страхування осіб, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону, і добровільність страхування осіб, зазначених у частинах другій та третій статті 6 цього Закону; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обов'язковість фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; цільове використання коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; паритетність в управлінні Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності представників держави, застрахованих осіб та роботодавців; відповідальність роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, підлягають: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах; члени колективних підприємств, сільськогосподарських та інших виробничих кооперативів. Згідно зі ст. 2 Закону суб'єктами страхування є: страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; страхувальник - роботодавець; застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Об'єктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою. Таким чином, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням. Ні Основи, ні Закон, ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із Законом, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Крім того, задоволення таких вимог означало б заміну сторін у зобов'язанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування перейшли б до страховика, у той час, як відповідно до ст. 515 ЦК України не допускається заміна кредитора в зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Оскільки сфера дії Закону поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика й цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров'ю застрахованої особи, то до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення ЦК України щодо страхування. Отже, в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з відповідача коштів, сплачених Фондом, оскільки проведення страхових виплат у такому випадку є обов'язком Фонду, проведення таких виплат не є заподіянням Фонду шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже, до спірних правовідносин положення ст. 1191 ЦК України застосуванню не підлягають. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 року по справі № 6-21цс11. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. А тому вимоги позивача суд вважає необґрунтованими і відмовляє в задоволенні позову, оскільки за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: dismissed