Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 16 квітня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач визнала свою заборгованість в розмірі 1 000 000,00 гривень, яка виникла на підставі договору позики укладеного між позивачем та відповідачем від 16.08.2004 року.Крім того, [PERSON] зобов'язулася їх повернути до 17 жовтня 2014 року. Оскільки відповідач борг не повернула, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач визнала свою заборгованість в розмірі 1 000 000,00 гривень, яка виникла на підставі договору позики укладеного між сторонами від 16.08.2004 року, та зобов'язулася їх повернути до 17 жовтня 2014 року.. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Приймаючи до уваги те, що відповідала не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернула суму позики, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, та враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд дійшов висновку що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved