Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 19.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та позивачем договір, що підтверджується її підписом у заяві. При укладенні даного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Згідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Пунктами 8.6, 5.7 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Банк має право вимагати дострокового повернення боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових або інших обов'язків за цим договором. Позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав повністю, однак [PERSON] свої зобовязання порушила, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року в неї виникла заборгованість в сумі 29243 гривні 88 копійок, в тому числі: заборгованість за кредитом 5758,75 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 21616,37 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1368,76 грн. На підставі наведеного позивач в поданій позовній заяві просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.07.2006 року в розмірі 29243 гривні 88 копійки та судовий збір в розмірі 292 гривні 44 копійки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Пояснила, що договір про надання банківських послуг укладався шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в редакції від липня 2006 року. На виконання умов договору їй була видана платіжна картка № 5457082908873776, строк дії якої до липня 2013 року. Останнє погашення заборгованості за кредитом відповідачка здійснила 18.09.2009 року, що підтверджується даними виписки по рахунку. 21.09.2010 року [PERSON] приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом від 06.03.2010 року, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк дії випущеної картки № 5457 0829 0887 3776 до останнього дня липня 2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки 15.07.2015 року, тобто до спливу строку позовної давності. В судовому засіданні представник відповідачки позов не визнав, просив застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.07.2006 року і задоволенні позову відмовити повністю, про що подав письмову заяву. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що в 2006 році відповідачка дійсно отримала кредитні кошти шляхом їх зарахування на платіжну карту, певний час користувалася ними та здійснювала погашення заборгованості, однак пізніше, через важке матеріальне становище припинила сплату боргу. Останній платіж був нею проведений 18.09.2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погасити кредит в повному об'ємі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці та щомісячно погашати проценти по кредиту за попередній місяць. При порушенні строків платежів по будь якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. Отже, даний кредитний договір має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів - чіткий строк виконання (щомісячний платіж) від моменту зняття грошових коштів з платіжної картки (з врахуванням пільгового періоду) та нарахування відсотків на залишок заборгованості щомісяця. Таким чином виконання зобов'язань та момент виникнення права на звернення до суду пов'язується з щомісячними платежами за договором. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи, в даному випадку це щомісячні платежі за договором. Виходячи з цього, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливістю реалізувати своє право через суд. В даній конкретній ситуації - вересень 2009 року. Однак, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права лише 09.07.2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, і річного строку для стягнення штрафів. Вказана правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 19.03.2014 року № 6-20цс14. Вислухавши представників позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що 19.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, який складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Відповідачка підтвердила свою згоду на укладення такого договору, поставивши підпис у заяві позичальника. Згідно умов кредитного договору, [PERSON] отримала кредит в розмірі 1600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків в розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Для здійснення грошових операцій за кредитним договором 25.07.2006 року банк видав [PERSON] платіжну картку «Універсальна» № 5457082908873776. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.05.2016 року, термін дії отриманої [PERSON] картки № 5457082908873776 до липня 2013 року. На час укладення кредитного договору [PERSON] діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції від липня 2006 року, відтак саме на ці Умови погодилася відповідачка, підписуючи заяву позичальника. Згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Згідно п.п.6.5, 6.6., 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Відповідно до п.п.3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). В рамках вищевказаного кредитного договору 21 вересня 2010 року [PERSON] приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «Приватбанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Незважаючи на те, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідачка [PERSON] порушила умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.07.2006 року, станом на 30.06.2015 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить 29243 гривні 88 копійок, яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом 5758,75 грн.; - заборгованість за процентами за користування кредитом 21616,37 грн.; - штраф (фіксована частина) 500 грн.; - штраф (процентна складова) 1368,76 грн. Згідно ст.526, 610, 611 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В судовому засіданні представник відповідачки подав заяву про застосування до позовних вимог банку строку позовної давності у звязку з чим в задоволенні позову просив відмовити. Відповідно до ст.ст.256, 257, ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст.266, ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Згідно ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року, до яких 21.09.2010 року приєдналася [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку становить 50 років. Встановлено, що вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а заява позичальника не містить умови щодо збільшення позовної давності за цими кредитними зобовязаннями. Отже, сторонами не дотримано вимоги закону щодо укладення договору про збільшення позовної давності у письмовій формі, відтак умова пункту 1.1.7.31 не підлягає застосуванню. Тому діє загальна позовна давність тривалістю у три роки, передбачена ст.257 ЦК України. Згідно правових позицій викладених в постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №614 цс 14, від 01.10.2014 року у справі №134 цс 14, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом встановлено, що строк дії отриманої [PERSON] кредитної картки №5457082908873776 закінчився 31 липня 2013 року. Будь яких доказів на спростування позиції банку щодо строку дії картки відповідачка та її представник не надали. Позовна заява банку надійшла до суду 27.07.2015 року. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з часу закінчення строку дії кредитної картки (31.07.2013 року) до подачі позову (27.07.2015 року) не сплив загальний строк позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved