Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 15.08.2018 року близько 20:20 год. [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099», з д.н.з « [NUMBER] », здійснюючи рух по вул.І.Куліка в напрямку вул.Залаегерсег м.Херсона, з перевищенням швидкості, встановленої в населених пунктах, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою де перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода (дружину позивача) - [PERSON] , [INFO] , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно руху автомобіля. Внаслідок даної ДТП пішоходу [PERSON] , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких вона померла в реанімаційному відділенні Херсонської обласної клінічної лікарні 15.08.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті за №1035 від 17.08.2018 року. 16.08.2018 року по факту вказаної дорожньо-транспортної пригоди розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018230000000339. 27.06.2019 року прокурором відділу прокуратури Херсонської області Клочковим В.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12018230000000339 від 16.08.2018 року по обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На час звернення до суду з позовом кримінальне провадження не розглянуто та триває. На момент дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль, яким керував [PERSON] - «ВАЗ-21099», з д.н.з « [NUMBER] », був застрахований у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ861510, який станом на 15.08.2018 року, був діючим. В результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю [PERSON] позивачу була спричинена моральна шкода, яку він зазнав у зв`язку зі смертю дружини, що полягає у непоправному горі, безповоротній втраті рідної і дорогої людини, що потягло за собою душевні страждання та втрату нормальних життєвих зв`язків на відновлення яких необхідний час і здоров`я. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу фізичних та моральних страждань з урахуванням істотності змін у його житті, зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, заподіяну йому моральну шкоду, яка визначена ним шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на трьох осіб, які мали право на таке відшкодування (12 х 3723 грн. / 4), що складає 14892 грн. Крім моральних страждань позивач поніс також і матеріальні витрати, а саме витрати на поховання, які складаються з витрат на придбання труни, покривала, хрестів, вінків, табличок, стрічок, копання могили, доставка катафалком, супроводження покійної, оренда церемоніального залу та автобуса, очищення могил від сміття та розчищення місця поховання, що в загальній сумі склали 31400 грн. 31 коп. Враховуючи викладене просив стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» витрати, понесені ним на поховання дружини в розмірі 31400 грн. 31 коп., а також відповідно до п. 27.4 вказаного Закону на відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж 12 мінімальних заробітних плат (12 х 3723/4), що становить 14892 грн. Ухвалою судді від 21.12.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що 15.08.2018 року близько 20:20 год. [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099», з д.н.з « [NUMBER] », здійснюючи рух по вул.І.Куліка в напрямку вул.Залаегерсег м.Херсона, з перевищенням швидкості, встановленої в населених пунктах, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою де перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода - [PERSON] , [INFO] , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно руху автомобіля. Внаслідок даної ДТП пішоходу [PERSON] , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких вона померла в реанімаційному відділенні Херсонської обласної клінічної лікарні 15.08.2018 року. Відомості про вказане кримінальне правопорушення 16.08.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018230000000339 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України. З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2019 року прокурором відділу прокуратури Херсонської області Клочковим В.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12018230000000339 від 16.08.2018 року по обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На момент розгляду справи будь-якого рішення у кримінальному провадженні не прийнято та його розгляд триває. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 04.09.2018 року (повторно) Дніпровським районним у місті Херсоні відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбу, прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] ». [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 17.08.2018 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. З лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті №1035 від 17.08.2018 року, вбачається що смерть [PERSON] , [INFO] , настала від відкритого перелому кісток черепа. Вказані ушкодження утворилися після збиття останньої легковим автомобілем та знаходяться в причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «ВАЗ-21099», з д.н.з « [NUMBER] » - [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, обов`язок доказування обставин, які є підставою звільнення від відповідальності за завдану шкоду покладається саме на відповідача. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Отже, суд наголошує, що відсутність встановленої вини [PERSON] на час розгляду даної справи та відсутність стосовно нього обвинувального вироку за ст. 286 КК України не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Відповідно до ст. 979, п. 3 ч.1 ст. 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, суд вважає, що 15.08.2018 року мав місце страховий випадок, внаслідок якого настала цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , оскільки він був учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15.08.2018 року, внаслідок якої померла [PERSON] , та даний факт не заперечується учасниками провадження. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль, яким керував [PERSON] - «ВАЗ-21099», з д.н.з « [NUMBER] », , був застрахований у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ861510, який станом на 15.08.2018 року був діючим. Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1). Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Статтею 1200 ЦК України передбачено, що шкода завдана смертю потерпілої відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Судом встановлено, що право на страхове відшкодування, має позивач як чоловік померлої, та двоє синів - [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. 03.04.2019 року [PERSON] повідомив страхувальника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про ДТП, яка сталася 15.08.2018 року та звернувся до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, які була неодноразово надіслані Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» 03.04.2019 року, 02.05.2019 року, 18.11.2019 року та 23.03.2020 року, проте в добровільному порядку виплати не здійснено. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з п.п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент смерті [PERSON] згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3723 гривень. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування, передбаченого п.27.3 ст.27 Закону, який не може бути меншим 12 мінімальних заробітних плат (12 х 3723/3) становить - 14892 грн. В зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 14892 грн. Щодо відшкодування витрат на поховання суд зазначає наступне. Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. В той час в незалежності від наявності вини у особи, яка завдала шкоди смертю потерпілого виникає обов`язок на відшкодування таких витрат (п. 7 Постанови від 01 березня 2013 року). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Згідно з п. 27.4 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати на проведення поховання дружини - [PERSON] , що підтверджується договором-замовленням №2068 від 18.08.2018 року на організацію та проведення поховання; квитанцією №002499 від 18.08.2018 року, відповідно до якої витрати понесені на розчищення місця поховання; квитанцією №000762, №000770 та №000763 від 18.08.2018 року, відповідно до яких витрати понесені на придбання труни, покривала, хрестів та вінків; квитанцією №000308 та №000309 від 18.08.2018 року, відповідно до яких витрати понесені на доставку, катафалк, супроводження покійної, церемоніальний зал та автобус, а також фіскальними чеками №0000014997 та №0000015834 від 18.08.2018 року квитанціями №7 та №8 від 20.08.2018 року; товарним чеком №144 від 18.09.2019 року; розрахунковою квитанцією серії АААА «144 від 06.08.2019 року; договором №144 від 06.08.2019 року та актом прийому виконаних робіт №144 від 18.09.2019 року. Таким чином, загальний розмір вищевказаних витрат складає 31400 грн. 31 коп., які підлягають стягненню з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ». Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved