Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником будинку [ADDRESS] , в якому за згодою бувшого власника будинку була зареєстрована його дочка [PERSON] , відповідач по справі, яка, фактично, в будинку не проживає, витрат по утриманню будинку не несе, добровільно знятися з реєстрації не бажає, веде аморальний спосіб життя, позбавлена батьківських прав стосовно свого сина, та на даний час позивач являється опікуном свого онука. Факт реєстрації відповідача створює ряд незручностей для позивача як власника житла та перешкоджає йому оформити субсидію, а тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 19.03.2021 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач в судовому засіданні 19.04.2021 року позов підтримав, на розгляд справи 11.05.2021 року не з`явився, подав суду заяву в якій просив завершити прозгляд справи без його участі, проти винесення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, відзиву, письмових заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направила та відповідно до положень ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. А тому, на підставі ст.280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ві 25.09.2020 року, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . (а.с.6). Згідно довідки, наданої Потіївстькою сільською радою Білоцерківського району №02-23-313 від 30.11.2020 року в будинку будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивач, який є власником будинку, [PERSON] , 1940 р.н., [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] відповідач по справі, яка зареєстрована але не проживає (а.с.10). Матеріали справи містять довідку Потіївстької сільської ради «02-23-315 від 30.11.2020 року Білоцерківського району про те, що [PERSON] зареєстрована в буд. [ADDRESS] , але з 01.09.2016 року за місцем своєї реєстрації не проживає (а.с.11). За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області357/681/17 2/357/1210/17 від 14.09.2017 року [PERSON] , [INFO] позбавлено батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9.) Позивач суду пояснив, що його дочка [PERSON] зареєстрована в будинку, але більше п`яти років не проживає в ньому, не спілкуються з позивачем та своєю дитиною, не з`являється, не допомагає, веде ненормальний спосіб життя, за рішенням суду позбавлена батьківських прав відносно свого сина [PERSON] [INFO] , яким опікується позивач. [PERSON] вказує, що проживає в своєму будинку зі своєю матір`ю, та онуком, а через реєстрацію відповідачки в будинку, позивач вимушений нести додаткові витрати, не має змоги отримати субсидію. При вирішенні даної спрви суд виходить з наступного. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] більше п`яти років, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймає, інформація щодо вчинення перешкод в користуванні житлом відсутня, а тому відповідача можна вважати такою, що втратила інтерес до помешкання, не потребує проживання в будинку, який належить позивачу. Проаналізувавши всі надані докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач, дійсно, втратила право на користування вказаним жилим приміщенням, а тому вимоги позивача щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано. Враховуючи наведене та

Outcome: approved