Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Зазначив, що між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким останній зобовязався повернути в строк до 25 березня 2015 року надані позивачем кошти в розмірі 20000 грн, однак свої зобовязання не виконав, у звязку з чим Житомирським районним судом Житомирської області було ухвалено рішення про задоволення поданого у липні 2015 року позову про стягнення з нього на користь позивача тіла позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних по червень 2015 року включно. Однак, відповідач не виконує зазначене рішення суду, станом на 31 серпня 2017 року останній прострочив виконання зобовязання на 793 дні. У звязку з наведеним позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні витрати в сумі 5060 грн, 3 % річних у сумі 1303,56 грн, а всього 6363,56 грн. У судове засідання зявилися позивач та його представник, позов підтримали. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 14, 23-24) за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 10). Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 24 листопада 2015 року Житомирським районним судом Житомирської області було ухвалено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за розпискою від 25 листопада 2014 року у розмірі 25844,93 грн (а.с. 5-6). Згідно з довідкою Житомирського районного відділу державної виконавчої служби № 30806 від 14 серпня 2017 року на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення; залишок боргу станом на 14 серпня 2017 року становить 25026,74 грн (а.с. 7). У ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Позивачем здійснено розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, згідно з яким сума інфляційних втрат складає 5060 грн, а сума трьох процентів річних від простроченої суми - 1303,56 грн (а.с. 3-4). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України). З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, доказів повернення позивачу суми позики не надав, тобто не довів суду, що виконав свої зобовязання належним чином відповідно до умов договору позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] мають бути задоволені. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею й документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнено судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved