Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02 вересня 2011 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, наявністю різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові та взаємоповаги. На даний час діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в необхідному обсязі не надає . Ухвалою суду від 5 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання на 26 листопада 2020 року. У судове засідання 26 листопада 2020 року з`явився позивач. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся. Про причини неявки суд не повідомляв. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України судовий розгляд справи відкладено на 27 січня 2021 року. У судове засідання 27 січня 2021 року з`явились позивач та відповідач. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що відповідач матеріально дітей не утримує. Старшій доньці придбав телефон, планшет. Після того, як сторони перестали проживати разом, відповідач виділяв кошти на дітей у розмірі 2\~000 грн. Останній рік не допомагає матеріально зовсім. Відповідач у судовому засіданні 27 січня 2021 року заперечував проти задоволення позовних вимог , пояснив, що він має бажання виховувати дітей самостійно. З позивачем разом не проживають протягом трьох років. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~\~ Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 02 вересня 2011 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №314, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Подружнє життя позивача з відповідачем не склалось у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, наявністю різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові та взаємоповаги. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У судовому засіданні встановлено, що діти на теперішній час проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, що відповідачем у судовомову засіданні не оспорювалось. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей це обов`язок батьків. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789 Х11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3\~ст. 181 СК України\~(у редакції зі змінами від 08.07.2017 року), за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2\~ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 заробітку ( доходу) щомісячно але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину з 15 вересня 2020 року до досягнення старшої доньки - [PERSON] , повноліття а саме до [INFO] . Враховуючи те, що діти на даний час проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні та враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає задвольнити позовн вимоги в частині стягнення аліментів у повному обсязі. Згідно до\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позовна заява про стягнення аліментів була подана 15 вересня 2020 року, тому аліменти підлягають сплаті саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Outcome: approved