Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 17.04.2013 року. Представник позивача за довіреністю - [PERSON], востаннє уточнюючи позовні вимоги 14.02.2014 року (а.с.20,29,30 т.2), просив суд визнати за громадянином [PERSON] право на рівні з відповідачем - державою в особі Міністерства юстиції України, Державного агентства земельних ресурсів України, Генеральної прокуратури України, Лозуватської сільської ради Криворізького району, конституційні права в частині рівності перед законом згідно положень Конституції України та недопустимість дискримінації за соціальною та професійною ознаками; зобов'язати відповідача - державу, в особі вище вказаних органів, протягом 30 робочих днів з дня постановлення рішення по даній справі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ст. 19 Конституції України та Законами України, з метою забезпечення конституційного права позивача на рівність всіх перед законом згідно положень Конституції України та недопустимість дискримінації за соціальною та професійною ознаками: - вжити всіх необхідних заходів направлених на виконання припису Управління з контролю за використанням охоронних земель у Дніпропетровській області (акт від 11.09.2008 року) про скасування рішень сесії Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 469 від 30.07.2004 року та № 191 від 02.10.2006 року, як таких, що не відповідають вимогам чинного законодавства; скасування державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯУ № 154108 площею 0,048 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих споруд за адресою [ADDRESS], виданого 24.05.2007 року громадянину [PERSON] як такого, що не відповідає вимогам чинного законодавства України; - вжити всіх необхідних заходів направлених на виконання припису прокуратури Криворізького району Дніпропетровської області про звільнення вказаної земельної ділянки розміром 0,0893 га самовільно зайнятої [PERSON] В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказував, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], яке він отримав у спадок після смерті матері [PERSON] Рішенням Лозуватської сільської ради № 496 від 30.07.2004 року, з земель населеного пункту, було вилучено земельну ділянку 0,125 га по [ADDRESS] та надано [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку, чим порушено конституційне право позивача на власність, оскільки цим рішенням у нього відібрана земельна ділянка. Рішенням Лозуватської сільської ради № 191 від 02.10.2006 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 048 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], на підставі якого останньому видано державний акт на право приватної власності, чим порушено права власності позивача. 17.06.2008 року Криворізьким міжрайонним відділом з контролю за використанням та охороною земель було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при прийнятті вище вказаних рішень, з оформленням клопотання голові Лозуватської сільської ради щодо усунення грубих порушень законодавства. Акт Управління з контролю за використанням та охороною земель у Дніпропетровській області від 11.09.2008 року, яким визнано необхідність скасування вказаних рішень Лозуватської сільської ради не виконаний, у зв'язку з ігноруванням посадовим особами Лозуватської сільської ради приписів державних контролюючих органів, що призвело до привласнення [PERSON] частини належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки. Наступними перевірками дотримання вимог земельного законодавства новим власником будинку [ADDRESS] - [PERSON], було виявлено факт самовільного захоплення [PERSON] земельних ділянок у прибережній захисній смузі р. Інгулець, приписи за результатами яких невиконані, прокуратура передбачених законом заходів реагування не вживає. Держава в особі компетентних органів не вживає належних заходів реагування, тому [PERSON] наполягав на визнанні за [PERSON] права на рівні з вказаними органами, та права вимагати виконання приписів. У зв'язку з цим, представник позивача уточнений позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Міністерства юстиції України [PERSON] позов не визнала, вважала його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вважала, що рівність прав громадян перед законом задекларована Конституцією, що не потребує визнання цього принципу судовим рішенням. Вважала вимоги про визнання рівності прав [PERSON] нарівні з органами державної влади та місцевого самоврядування такими, що не підлягають задоволенню, оскільки права і обов'язки вказаних органів є їх повноваженнями, визначаються певними нормативно-правовими актами і не можуть бути передані окремому громадянину. Наполягала на тому, що Міністерство юстиції Украйни не є органом, який здійснює контроль за діяльністю прокуратури, органів місцевого самоврядування та Управління з контролю за використанням охоронних земель у Дніпропетровській області, тому позов до Міністерства юстиції вважала безпідставним. Представник Генеральної прокуратури України - Шелудько Н.Ю. в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Вказувала, що рівність громадян перед законом задекларована Конституцією, позивач не вказує в чому виразилося порушення його прав на рівні з іншими громадянами. Наполягала, що в порядку цивільного судочинства захищаються лише порушені чи невизнані права, а позивач не вказує, в чому виразилося порушення його прав. Наполягала на тому, що за всіма фактами порушення [PERSON] земельного законодавства проводилися перевірки, відповідно до повноважень контролюючих органів, складалися акти та приписи, вживалися заходи реагування. Останньою перевіркою від 03.09.2013 року встановлено виконання вимог припису та відсутність порушень земельного законодавства. Представник Держземагенства України в судове засідання не з'явився, відповідно їх заяви просили справу розглядати за їх відсутності (а.с. 18,19, 45,46 т.2). В попередніх судових засіданнях позов не визнали, просили в позові відмовити. Заперечення проти позову обґрунтовували тим, що вимоги акту Управління з контролю за використанням та охороною земель у Дніпропетровській області від 11.09.2008 року про скасування рішень Лозуватської сільської ради та державного акту на землю на ім'я [PERSON] виконанню не підлягають, оскільки вони є правовстановлюючими документами, які згідно ЗК України, у разі їх незаконності, можуть бути скасовані лише судом, а не контролюючими органами. [PERSON], який є представником відповідача - Лозуватської сільської ради та третьої особи - [PERSON], до суду не з'явився, просив справу розглянути за його відсутності та відмовити в задоволенні позову (а.с. 89, 121,47 т.2). В попередніх судових засіданнях заперечував проти позову, вказував, що захисту підлягає лише порушене право, при цьому факт порушення має бути доведений позивачем, який не вказує, які його права та якими діями порушено. Вимоги позивача щодо законності вказаних рішень Лозуватської сільської ради та правовстановлюючих документів виданих на їх підставі, вже розглядалися судом та в їх задоволенні було відмовлено рішенням суду від 16.07.2010 року, яке Апеляційною інстанцією залишено без змін. Вважав, що позов подано з надуманих мотивів, за відсутності порушення прав позивача (а.с. 88, 122 т.1). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Вказував, що придбав земельну ділянку на якій був розташований будинок [ADDRESS] на підставі договору у [PERSON] Підтвердив той факт, що в минулому ним допускалися порушення земельного законодавства, шляхом самовільного зайняття земельної ділянки біля річки Інгулець для організації відпочинку. Контролюючими органами здійснювалися перевірки за якими відносно нього вживалися заходи реагування, зокрема накладався штраф. Наполягав на тому, що на даний момент всі порушення усунуто, вимоги приписів виконано. Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, самого [PERSON], дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 21, 24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Тобто, рівність прав громадян встановлена на конституційному рівні і додатковому визнанню судовим рішенням не вимагається. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивач ставлячи перед судом питання про встановлення йому конституційних прав нарівні з відповідачем - державою в особі Міністерства юстиції України, Державного агентства земельних ресурсів України, Генеральної прокуратури, Лозуватської сільської ради Криворізького району, та недопустимість його дискримінації за соціальною та професійною ознаками, не надав до суду жодних доказів порушення його прав як громадянина, не надав доказів його дискримінації за соціальною та професійною ознакою, не пояснює в чому проявилася нерівність та дискримінація. Ці вимоги не були жодним чином обґрунтовані та доведені перед судом. Крім цього, відповідно ст. 24, 26 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою, яка має особисті немайнові права встановлені Конституцією та здатна мати майнові права встановлені ЦК України. Стаття 170 ЦК України визначає, що держава набуває і здійснює цивільних прав та обов'язків через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, вказаними нормами визначено, що фізична особа та держава в особі органів державної влади, є різними суб'єктами цивільних правовідносин, і якщо фізична особа має певні права та обов'язки, які може реалізувати на власний розсуд, то держава в особі органів державної влади має певні повноваження, які чітко визначаються на законодавчому рівні і має діяти в межах цих повноважень, тому ототожнення цих суб'єктів і наділення їх рівними конституційними правами є неможливим. У зв'язку з цим вимоги [PERSON] про визнання за ним прав на рівні з державою, в особі державних органів та органів місцевого самоврядування, задоволенню не підлягають. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками відповідно житлових будинків [ADDRESS], які розташовані на земельних ділянках, тобто є суміжними землекористувачами. [PERSON] отримав право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування після смерті матері, що встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2010 року, яке набрало законної сили (а.с. 49-55, 227 т.1) та не підлягає доказуванню в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України. Рішенням Лозуватської сільської ради Криворізького району № 496 від 30.07.2004 року вилучено земельну ділянку площею 0, 125 га в с. Мар'янівка з земель населеного пункту та виділено [PERSON] для будівництва житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 66 справа № 2-1310). Рішенням Лозуватської сільської ради Криворізького району № 191 від 02.10.2006 року передано безкоштовно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, серед інших і [PERSON] земельну ділянку площею 0, 048 га (а.с. 67,68 справа № 2-1310). На підставі вказаного рішення [PERSON] було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 226 т.1). На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] придбав вище вказану земельну ділянку належну [PERSON], після чого отримав державний акт право власності на землю (а.с. 206-207 т.1). Відповідно до акту Управління з контролю за виконанням та охороною земель у Дніпропетровській області від 11.09.2008 року, при наданні земельної ділянки [PERSON] були допущені порушення вимог земельного законодавства, у зв'язку з чим визнано, що рішення Лозуватської сільської ради № 496 від 30.07.2004 року та № 191 від 02.10.2006 року підлягають скасуванню, а державний акт на ім'я [PERSON], який виданий на підставі вказаних рішень - скасуванню та вилученню (а.с. 21 справа № 2-1310, а.с.44-46 т.1). Позивач, вважаючи, що вказаними рішеннями та виданим на їх підставі державним актом порушено його права, звернувся до суду за їх захистом, але рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2010 року, яке набрало законної сили, [PERSON] було відмовлено в його позові про визнання незаконними та скасування рішень Лозуватської сільської ради № 496 від 30.07.2004 року та № 191 від 02.10.2006 року, а також відмовлено у визнанні недійсними державних актів на право приватної власності на землю площею 0,0479 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS], видані на ім'я [PERSON] та [PERSON] Причиною відмови в позові стало те, що [PERSON] не доведено факт порушення вказаними рішеннями та державними актами його прав (а.с. 49-56 т.1). Вказані обставини є встановленими рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають, і не можуть бути предметом розгляду в даній справі. Позивач просить суд зобов'язати відповідачів вжити заходів для виконання акту Управління з контролю за використанням охоронних земель у Дніпропетровській області від 11.09.2008 року (а.с. 44), але вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки способи захисту прав на землю визначені ст.152 ЗК України, серед яких і визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та інші способи, але задоволення цих вимог, відповідно до ст.. 3, 15 ЦПК України, можливе лише в судовому порядку за заявою особи, права якої порушено. Міністерство юстиції України, відповідно до «Положенням про Міністерство юстиції України», затвердженого Указом Президента України № 395/2011 від 06.04.2011 року, Державне агентство земельних ресурсів України, відповідно до «Положення про Державне агентство земельних ресурсів», затвердженого Указом Президента України № 4452011 від 08.04.2011 року, не наділені повноваженнями визнавати рішення органів місцевого самоврядування недійсними та скасовувати державні акти про право власності на землю. Згідно зі ст. 36-1 Закону «Про прокуратуру» прокуратура уповноважена здійснювати представництво в суді інтересів окремих громадян у випадку неспроможності громадянина через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Тобто звернення прокуратури до суду за захистом прав окремих громадян, обмежено законом. Лозуватська сільська рада позбавлена можливості скасовувати власні рішення, оскільки згідно зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Пункт 5 Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 визначає, що, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Правова позиція про неможливість скасування органом місцевого самоврядування рішень прийнятих ним, закріплена у Постанові Верховного суду України від 06.06.2011 року справа № 21-50а, яка є обов'язковою для судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. У зв'язку з цим, вимоги позивача про зобов'язання держави в особі Міністерства юстиції України, Державного агентства земельних ресурсів України, Генеральної прокуратури України та Лозуватської сільської ради, виконати вимоги акту Управління з контролю за виконанням та охороною земель у Дніпропетровській області від 11.09.2008 року задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача в частині зобов'язання відповідачів вжити заходів для виконання приписів про порушення норм земельного законодавства [PERSON], то вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Відповідно до повідомлення Дерземінспекції у Дніпропетровській області, [PERSON], поряд з належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0476 га, самовільно займав земельну ділянку площею 0,0893 га (а.с. 22-23 т.2). Вказаний факт підтверджується і повідомленням прокуратури Криворізького району від 03.07.2009 року, з якої вбачається, що за вказаним фактом [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 53-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 255 грн. (а.с. 21 т.2). 26.10.2011 року, на підставі акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 261 від 26.10.2011 року, відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за 53-1 КУпАП, яким підтверджується факт самовільного заволодіння ним земельною ділянкою 0,062 га та огородження її парканом, у зв'язку з чим на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.(а.с. 6-9 справи № 42050612). Вказані матеріали стали підставою для позову Криворізького міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах Лозуватської сільської ради до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Провадження у справі було закрито ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2013 року, у зв'язку з відмовою прокурора від позову, через усунення відповідачем в добровільному порядку порушень закону (а.с. 56 т.1, а.с. 54 справи № 42050612). Як вбачається з відповіді прокуратури Дніпропетровської області на ім'я [PERSON] від 13.03.2013 року, [PERSON] дійсно зніс паркан з очерету та звільнив прохід від річки, але самовільно зайняту земельну ділянку не звільнив, побудував на ній гідроспоруду (пірс) (а.с. 48 т.1). 12.03.2013 року прокурор Криворізького району надіслав вимогу про проведення перевірки за вказаним фактом начальнику державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області (а.с.170-171), за результатами якої було встановлено самовільне зайняття [PERSON] земельної ділянки площею 0,0535 га за рахунок земель водоохоронної зони та прибережної захисної смуги. На [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ст.. 53-1 КУпАП в розмірі 850 грн. (а.с. 172 т.1), про що було повідомлено позивача (а.с. 175 т.1). 24.05.2013 року було видано припис № 11527 щодо звільнення [PERSON] самовільно зайнятої земельної ділянки по [ADDRESS], та приведення її у відповідний стан, що слідує з акту № 44827 від 03.09.2013 року (а.с. 210 т.1). На момент проведення перевірки державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області - 03.09.2013 року, вказаний припис виконано, оскільки рішенням Лозуватської сільської ради № 643 від 16.08.2013 року [PERSON] затверджено проект благоустрою прибережної захисної смуги р. Інгулець та надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,0646 га в оренду, а рішенням № 621 від 16.08.2013 року [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,04 га у власність для ведення особисто селянського господарства (пасовище), що слідує з вище вказаного акту перевірки від 03.09.2013 року (а.с. 210, 214, 220 т.1). Згідно з актом № 44827 від 03.09.2013 року документи що посвідчують право власності чи право користування на земельні ділянки, які займає [PERSON] у нього наявні, вимоги попередніх приписів виконані (п. 1, 22 розділу 2 акту), що було підтверджено в судовому засіданні представником Державної інспекції сільського господарства [PERSON] (а.с. 166-169). Все вище вказане свідчить про те, що органи прокуратури, Державна інспекція сільського господарства, в межах наданих їм повноважень вживали заходів для усунення порушень [PERSON] вимог земельного законодавства, як наслідок приписи складені на виконання їх повноважень виконані, а тому вимоги [PERSON] про зобов'язання вчинити дії для виконання цих приписів - задоволенню не підлягають. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6-1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а рішенням суду йому відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, то витрати по сплаті судового збору, відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed