Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з цивільним позовом у якому просить визначити йому додатковий строк один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 22.04.2004 року, а саме право на земельну ділянку (пай) розміром 1,54 умовних кадастрових гектари, що розташована в адміністративних межах Сахнівської сільської ради, яка, на даний час, після обєднання територіальних громад увійшла до складу Набутівської сільської ради. Позовні вимоги мотивовані тим, що встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини з часу смерті матері він пропустив з поважної причини, а саме перебуванням на лікуванні у звязку з хворобою. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Позивач надіслав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача до початку розгляду справи по суті надіслав до суду письмову заяву, відповідно до змісту якої не заперечує проти встановлення додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON], просить справу розглянути у його відсутність. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у судове засідання не зявився. Положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовна вимога підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] померла 22.04.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР №\~247609, виданим виконкомом Сахнівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 23.04.2004 року. Факт родинних відносин позивача з померлою підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії ГД № 781402, виданого 24.07.1956 року Корсунь-Шевченківським ЗАГС Черкаської області. Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0240872, виданого Корсунь-Шевченківською районною державною адміністрацією, [PERSON] належала земельну частка (пай) в КСП\~«Перемога» с. Сахнівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, на підставі рішення Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації № 296 від 17.06.1997 року, розміром 1,54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно довідки № 8/02-31, виданої 15.01.2018 року приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу [PERSON], після смерті [PERSON], яка померла 22.04.2004 року, та проживала [INFO] спадкова справа не заводилась. Крім того, постановою приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківської районного нотаріального округу [PERSON] від 15.01.2018 року [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON], у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту якої також вказано, що спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась, інформація про інших спадкоємців відсутня. Відповідно до карти хворого, виданої 26.10.2004 року поліклінікою № 1 Дніпровського району м. Києва, [PERSON] з 20.10.2004 року по 26.10.2004\~року перебував на лікуванні з діагнозом остеохондроз поясничного відділу. Вказане підтверджує поважність причин неможливості прийняття позивачем спадщини, шляхом особистої подачі письмової заяви до нотаріальної контори, упродовж шести місяців з дня смерті спадкодавця. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Відповідно до приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до змісту ст.ст. 1220, 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ст.ст. 1269, 1272 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав таку заяву, то він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Таким чином, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане, оскільки право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, суд задовольняє позовні вимоги враховуючи поважність пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що зумовлено його хворобою, та вважає за доцільне визначити [PERSON] додатковий строк 1 (один) місяць, який, на переконання суду, є достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини, перебіг якого рахується після вступу рішення в законну силу. При цьому суд враховує також те, що продовження позивачу строку для прийняття спадщини не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, а саме 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.01.2018 року № 0.0.939850964.2, підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету, оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. На підставі викладеного,

Outcome: approved