Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.07.1997 року. Розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради №473 від 21.03.2001 року житловому будинку присвоєно адресу: [ADDRESS]. Відповідач по справі є сином позивача та 13.05.2000 року був зареєстрований в ній, але фактично жодного дня не проживав в квартирі. До цього часу з реєстраційного обліку не знятий, чим порушує права позивача, як власника квартири. В спірній квартирі відсутні будь-які особисті речі відповідача, квартирою, як житловою площею, він не цікавиться, мешкає добровільно в іншому місці. У зв'язку з тим, що позивач вимушений сплачувати комунальні послуги за відповідача, який зареєстрований у спірній квартирі, але фактично там ніколи не проживав, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в [ADDRESS]. 29.03.2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження. Відповідач до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не надавав, на його адресу надісланий конверт з позовом та додатками до нього, який повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Третя особа надала акт про не проживання відповідача за спірною адресою та проти задоволення позовних вимог не заперечували. Просили винести рішення відповідно до діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.07.1997 року, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, [ADDRESS], належить позивачеві на праві власності. Розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради №473 від 21.03.2001 року житловому будинку присвоєно адресу: [ADDRESS]. Відповідач по справі є членом сім'ї позивача та зареєстрований в квартирі з 13.05.2000 року, що підтверджується довідкою Відділу обліку проживання фізичних осіб №3234 від 02.03.2018 роук. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі фактично з моменту реєстрації не проживає, особистих речей не має, квартирою, як житловою площею, не цікавиться, не приймає участі у її утриманні, комунальні послуги не сплачує, мешкає добровільно в іншому місце. Даний факт підтверджується актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.10.2016 року, 01.01.2017 року, 27.11.2017 року, 01.01.2018 року. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом. В силу ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає доказаним факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі більш ніж шість місяців без поважних причин, відповідач не цікавиться квартирою, як житлом, не приймає участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі у [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved