Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 47885,30 грн. та суму додаткового пайового внеску - 940,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після закінчення строку вкладу, всупереч положень укладеного з Відповідачем Договору про внесення внеску (вкладу) від 25.02.2012 р. № 3340, Відповідач добровільно повернути суму вкладу та нараховані на нього проценти в добровільному порядку відмовляється. В зв'язку з порушенням грошового зобов'язання також ставить питання про стягнення з Відповідача 792,05 грн. збитків, пов'язаних з інфляцією. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково. Зазначив, що згідно умов договору, укладеного між сторонами, нарахування процентів припиняється з закінченням строку вкладу. Позивачу частково добровільно повернута суму вкладу в розмірі 8500,00 грн. Таким чином заборгованості по вкладу становить 39385,30 грн. Відповідач визнає позову в загальній заборгованості перед позивачем 43140,95 грн. з яких: 39385,30 грн. - сума вкладу, 2815,65 грн. - інфляційні втрати, 940,00 грн. - додатковий пайовий висновок та не заперечує проти задоволення позову в цій частині. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно, ч. ч. 1, 3 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, сторонами не заперечується, що на підставі Договору про внесення внеску (вкладу) від 25.02.2012 р. № 3340 Відповідач прийняв від Позивача на депозитний рахунок вкладу в сумі 47885,30 грн. та в подальшому в період дії договору додаткові пайові внески на загальну суму 940,00 грн. З урахуванням умов додаткового договору № 1 від 25.02.2013 р. про зміну та доповнення Договору про внесення внеску (вкладу) від 25.02.2012 р. № 3340 сторонами узгоджено день закінчення строку вкладу - 25.02.2016 р. Представником відповідача не закерувалося, що після закінчення строку вкладу сума вкладу та додаткові пайові внески Позивачу не поверталися При цьому, Позивачем не заперечувалася, що після звернення до суду Відповідачем добровільно йому повернуто частину вкладу в розмірі 8500,00 грн. Таким чином, за Відповідачем перед Позивачем наявна заборгованість з повернення вкладу в сумі 39385,30 грн. та додатковий пайовий внесок 940,00 грн., що Відповідачем визнається, Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв'язку з порушенням грошового зобов'язання Позивачем ставиться питання про стягнення інфляційних втрат і такі вимоги Відповідачем визнаються на суму 2815,65 грн. Оскільки судовим розглядом встановлено, що Відповідач в порушення вищевказаних норм закону та умов, укладеного між сторонами Договору про внесення внеску (вкладу) від 25.02.2012 р. № 3340, в редакції Додаткового договору № 1 від 25.02.2013 р., після закінчення строку вкладу - 25.02.2016 р. та на вимоги позивача депозитний вклад та додаткові пайові внески Позивачу не повернув, його вимоги в частині стягнення з Відповідача таких вкладів та інфляційних втрат в зв'язку з порушенням грошового зобов'язання є законними та обґрунтованими. За змістом положень ч. 2 сит. 31, ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач протягом усього часу розгляду справи має право визнати позов повністю або частково. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому, приймається судом. За правилом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial