Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначає, що 31.01.2007 р. між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 210/19/М/4 у розмірі 200\~000 доларів США 00 центів, зі сплатою 13 % річних в порядку та строку згідно графіку погашення заборгованості, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 31.01.2014 року. 21.10.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору кредиту № 210/19/М/4, відповідно до якого визначений кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом до 31.01.2017 року: з 31 січня 2007 року до 20 жовтня 2008 року в розмірі 13 % річних за користування кредитними коштами; з 21 жовтня 2008 року 31 січня 2017 року в розмірі 14,5 % річних за користування кредитними коштами. Проте, відповідачем не дотримано в повному обсязі умов вищезазначеного договору внаслідок чого станом на 28.07.2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 210/19/М/4 від 31.01.2007 року у розмірі 396467 дол. США 69 центів, що в перерахунку в національну валюту за курсом НБУ станом на 28.07.2016 року становить 9838478 грн. 58 коп. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засіданні представник позивача за довіреністю, [PERSON] не зявився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується обявою про розгляд справи надрукованою в газеті «Урядовий курєр» № 164 від 02 вересня 2016 року. Заяви, клопотання до суду не надійшли. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач повідомлений про дату розгляду справи, а позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на той факт, що сторони не зявилися в судове засідання, розгляд справи здійснено за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та докази надані позивачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Свобода договору проявляється і при виборі сторонами способів забезпечення договірних зобов'язань, та вибір і застосування форм відповідальності та їх співвідношення при порушенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як встановлено з матеріалів справи, 31.01.2007 р. між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 210/19/М/4 у розмірі 200\~000 доларів США 00 центів, зі сплатою 13 % річних в порядку та строку згідно графіку погашення заборгованості, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 31.01.2014 року. 21.10.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору кредиту № 210/19/М/4, відповідно до якого визначений кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом до 31.01.2017 року: з 31 січня 2007 року до 20 жовтня 2008 року в розмірі 13 % річних за користування кредитними коштами; з 21 жовтня 2008 року 31 січня 2017 року в розмірі 14,5 % річних за користування кредитними коштами. У відповідності до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також, частина 1 ст. 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачем не дотримано в повному обсязі умов вищезазначеного договору, внаслідок чого, станом на 28.07.2016 року, утворилася заборгованість за кредитним договором № 210/19/М/4 від 31.01.2007 року у розмірі 396467 дол. США 69 центів, що в перерахунку в національну валюту, за курсом НБУ станом на 28.07.2016 року, становить 9838478 грн. 58 коп. Також, статтею 525 ЦК України передбачено, що не допускається одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Нормами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання боргового зобовязання, повинен, на вимогу кредитора, сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник затримує повернення чергової частини позики. Крім, того ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивач, в обґрунтування позову надав розрахунки заборгованості станом на 28.07.2016 року за кредитним договором № 210/19/М/4 від 31.01.2007 року. За вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі умови передбачені договорами кредиту, надав позичальнику грошові кошти в повній сумі, однак відповідачами до кінця не виконані умови договору, у звязку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved