Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до ВДВС Обухівського МУЮ в Київській області, в якому просить скасувати арешт накладений постановою ВДВС Обухівського МУЮ в Київській області 12.07.2002 року, зареєстрований Українською міською державною нотаріальною конторою 02.09.2004 року за № 1273525, на квартиру [ADDRESS]. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що є співвласником вищевказаної квартири, яка була отримана ним у власність під час перебування у шлюбі з [PERSON], який в подальшому був розірваний. Після розірвання шлюбу спільні діти постійно проживали з позивачем, [PERSON] участі у вихованні та утриманні дітей не приймала, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.07.1996 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини її доходів до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] рішення суду про сплату аліментів не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість по аліментам. Для забезпечення виконання рішення суду відповідачем по справі було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Станом на січень 2006 року заборгованість [PERSON] по аліментам та комунальним платежам перевищила 30000 грн., додаткових витрат на утримання дітей вона не несла, тому [PERSON] був змушений звернутися до Обухівського районного суду Київської області з заявою про зміну порядку виконання рішення суду на 1/4 частину вищевказаної квартири, яка належала [PERSON] 27.01.2006 року рішенням суду було змінено спосіб та порядок виконання рішення суду, а саме звернуто стягнення на частину квартири. В кінці [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, їх спільні з позивачем діти не стали спадкоємцями, так як [PERSON] при житті була позбавлена батьківських прав відносно них. Позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з квартири, однак йому було відмовлено та роз'яснено право звернутися до суду. В подальшому, 27.07.2017 року рішенням Обухівського районного суду Київської області визнано за позивачем право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS]. 09.08.2017 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з вищевказаної квартири. Відповідач повідомив, що на квартиру ними був накладений арешт 12.07.2002 року та зареєстрований Українською міською державною нотаріальною конторою 02.09.2014 року за № 1273525, підстави накладення арешту їм не відомі, так як це є архівний запис. Так як на даний час на належне позивачу майно накладено арешт, він звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою наявною при справі, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направила, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. Судом встановлено, що 12.09.1994 року [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії виконавчого листа № 2-629/1996 рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.07.1996 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12.07.1996 року до повноліття дітей. Відповідно до копії довідки-розрахунку відділу Державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Київської області № 17636 від 30.11.2005 року, заборгованість [PERSON] по виконавчому листу № 2-629/1996 з 12.07.1996 року по 30.11.2005 року складає 13151 грн. 32 коп. Відповідно до копії виконавчого листа № 6-58/05 рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27.01.2006 року змінено спосіб і порядок виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.07.1996 року. Відповідно до копії інформаційної довідки № 87254644 від 17.05.2017 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. 27.07.2017 року рішенням Обухівського районного суду Київської області визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON], в рахунок виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27.01.2006 року, та скасовано арешт накладений постановою відділу Державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції в Київській області 12.07.2002 року на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз'яснює п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 3.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи те, що накладення арешту на квартиру порушує можливості реалізації позивачем своїх прав щодо володіння, користування та розпоряджання майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved