Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду в серпні 2013 року із даним позовом та просить визнати договір дарування від 17.10.2011 року в частині дарування ? частини житлового будинку недійним, витребувати у відповідача [PERSON] ? частину будинку та скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] на ? частину будинку, визнавши за ним право власності на ? частину спірного помешкання. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником ? частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2006 року. ? частина цього будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2006 року належить [PERSON] На підставі рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 11.06.2009 року за [PERSON] було визнано право власності на усе спірне помешкання та зобов'язано останнього сплатити 30349.50 гривень на його користь в якості компенсації. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.05.2013 року було скасовано рішення місцевого суду, і в задоволені позовних вимог [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. На даний час право власності на спірне помешкання зареєстроване за [PERSON] на підставі укладеного договору дарування від 17.10.2011 року, що посвідчений нотаріально, згідно якого [PERSON] подарував спірний житловий будинок з господарськими спорудами [PERSON] Оскільки на даний час рішення суду, що надавало право дарувати [PERSON] усе домоволодіння [PERSON], скасоване, тому вважає що договір дарування в цій частині підлягає визнанню недійсним. Причиною недійсності правочину позивач зазначив - недодержання вимог ст. 203 ЦК України під час укладення договору дарування. Наявний договір дарування позбавляє його права володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Отже, вважає, що безпідставно набуте майно [PERSON] потребує витребуванню. В наданих доповненнях до позовної заяви позивач зазначив, що у відповідності вимог ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі: 1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Згідно ст.ст. 1212, 1213 ЦК України [PERSON] набула права власності на ? частину спірного помешкання на законних підставах, проте після скасування рішення суду ці підстави відпали, тому вважає: - що зазначений нотаріально посвідчений договір дарування від 17.10.2011 року у частині дарування ? частини житлового будинку [ADDRESS], - підлягає визнанню недійсним; - ? частина спірного будинку, що перебуває у володінні [PERSON], підлягає витребуванню на його користь, зобов'язавши [PERSON] повернути цю частину в натурі як безпідставно набуту; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на ? частину житлового будинку [ADDRESS], - визнавши за ним право власності на цю частину. /а.с.27-28/ В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування своєї позиції зазначила, що право власності на спірне домоволодіння в наступний час зареєстроване за відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування, що був укладений 17.10.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] Правовою підставою укладення цього договору було рішення місцевого суду від 11.06.2009 року про визнання за відповідачем [PERSON] права власності на житловий будинок, що в рівних частках належав останньому та позивачу на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Проте це рішення було скасовано і рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.05.2013 року в задоволені позовних вимог відповідача [PERSON] було відмовлено. При зверненні в 2013 році до суду з заявою про поворот виконання рішення від 11.06.2009 року місцевим судом було відмовлено. Позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримав у спадок ? частину спірного помешкання, зазначене свідоцтво було зареєстроване в КП «БТІ м.Макіївки». Укладений договір дарування підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідач [PERSON] не мав повноважень на його укладення. Тому державна реєстрація прав власності на спірне помешкання за [PERSON] підлягає скасуванню, а укладений договір дарування ?? частини спірного помешкання підлягає визнанню судом недійсним. Оскільки право позивача не визнається, тому за ним необхідно визнати право власності на ? частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що належить йому на підставі не скасованого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2005 року, а зазначене майно потребує витребуванню у сьогоденного володільця [PERSON] Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає, що немає законних підстав для визнання договору дарування від 17.10.2011 року недійсним, скасування державної реєстрації за нею на спірне помешкання та витребування цього майна. Вона не заперечує проти користування спадковим майном за позивачем. За час проживання нею за власні кошти було покращено житловий будинок, зроблено капітальний ремонт. За рішенням суду від 11.06.2009 року її син [PERSON] був зобов'язаний сплатити 30000 гривень на користь позивача, проте останній ухилявся від отримання цієї суми. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що стороною позивачів не надано жодного доказу визнання недійсним укладеного договору дарування від 17.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] На час підписання правочину відповідач [PERSON] мав правові підстави для укладення договору: рішення місцевого суду, які були діючими. Вимоги до правової форми при укладенні правочину були дотримані: договір дарування будинку був складений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та зареєстрований у державного реєстратора. Крім того, при укладенні договору правовстановлюючими документами, що підтверджували право власності відповідача [PERSON] було не тільки рішення місцевого суду від 11.06.2009 року про визнання за останнім права власності на житловий будинок, що в майбутньому було скасоване, - а і рішення місцевого суду від 19.08.2011 року про визнання права власності за [PERSON] на самовільно зведені господарські споруди, яке є діючим та не скасоване. Отже, правових підстав для визнання договору дарування ? частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] - немає. Вимоги позивача про скасування державної реєстрації виходить за межі заявлених позовних вимог цивільного судочинства, тому також не потребують задоволенню. Щодо заявлених вимог про витребування майна, то вважає їх похідними від попередніх заявлених позовних вимог, тому також не потребують задоволенню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи неодноразово, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судового виклику. Третя особа - приватний нотаріус Макіївського міського нотаріального округу [PERSON], - в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, покладається на розсуд суду, судові надала копію нотаріальної справи про посвідчення договору дарування від 17.10.2011 року. /а.с.41-48/ Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи встановив наступне: 17.10.2011 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку. Зазначений договір був укладений у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] За умовами договору відповідач [PERSON] передав у власність [PERSON] безоплатно наступне майно: житловий будинок «А-1» загальною площею 55.20 кв. м, житловою 31.30 кв. м, з надвірними побудовами: літньою кухнею «Б», навісом «Д», сараями «Ж», «З», вбиральнею «И», водогоном, огорожею, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. За договором вказаний житловий будинок належить відповідачу [PERSON] на підставі рішень суду, виданих Совєтським районним судом м.Макіївки 11.06.2009 року та 19.08.2011 року, зареєстрованих в КП «БТІ м.Макіївки» 17.12.2010 року та 02.09.2011 року. /а.с.42/ Згода дружини відповідача [PERSON] також була надана, про що нотаріусом була відібрана заява від останньої /а.с.48/ За даними нотаріальної справи правовстановлюючими документами, що надавали змогу в момент укладення правочину (тобто 17.10.2011 року) відповідачу укладати угоду стосовно домоволодіння за адресою: [ADDRESS], - було: 1) рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 11.06.2009 року про визнання за [PERSON] права власності на будинок [ADDRESS], - та стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] в якості компенсації 30303.49 гривень, яке зареєстроване в КП «БТІ м.Макіївки» 17.12.2010 року /а.с.44-45/; 2) рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 19.08.2011 року про визнання за [PERSON] права власності на самовільно зведені споруди: літню кухню «Б», тамбур «б», сараї «Ж», «З», за адресою: [ADDRESS], - яке зареєстроване в КП «БТІ м.Макіївки» 02.09.2011 року /а.с.46-47/. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.08.2013 року, право власності на домоволодіння, до складу якого входить - житловий будинок, літня кухня, навіс, сараї, вбиральня, водогін, огорожа, - що розташоване за адресою: [ADDRESS], - зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування від 17.10.2011 року /а.с.15/ За даними КП «БТІ м.Макіївки» право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS], - зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування від 17.10.2011 року посвідченого нотаріально. /а.с.14/. Відповідно до наданих стороною позивачів доказів, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна у вигляді ? частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], - після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Зазначене встановлене на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 05.10.2006 року державним нотаріусом Другої макіївської державної нотаріальної контори. До складу спадкового майна входить: житловий будинок «А1» загальною площею 55.20 кв. м, житловою площею 31.30 кв. м, з відповідними надвірними будівлями та спорудами: вбиральнею «Е1», водогоном 1, огорожею №1. /а.с.6, 73/ Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.10.2006 року свідчить про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] державним нотаріусом Другої макіївської державної нотаріальної контори. /а.с.75/ Реєстрація зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом у державного реєстратора на той час КП «БТІ м.Макіївки» підтверджує витяг з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2007 року /а.с.74/ ? частина спірного помешкання відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2006 року належить відповідачу [PERSON]. /а.с.7/ Зазначене свідоцтво зареєстроване в КП «БТІ м.Макіївки 26.07.2006 року. /а.с.8/ В 2009 році відповідач [PERSON] звернувся до Совєтського районного суду м.Макіївки з позовом до [PERSON] про розподіл між власниками будинку за адресою: [ADDRESS]. При проведені судово-будівельної експертизи було встановлено, що розподілити цей будинок в натурі неможливо, тому рішенням суду від 11.06.2009 року за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши останнього сплатити на користь позивача [PERSON] в якості компенсації 30349.50 гривень. /а.с.9-10/ Позивач [PERSON] не погодився з рішенням місцевого суду від 11.06.2009 року та оскаржив його в апеляційній інстанції. 28.05.2013 року Апеляційним судом м.Макіївки було скасовано рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 11.06.2009 року, в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розподіл будинку між власниками було відмовлено в повному обсязі. /а.с.11-13/ Ухвалою Совєтського районного суду м.Макіївки від 20.08.2013 року було відмовлено в повороті виконання рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 11.06.2009 року. /а.с.72/ Зазначені правовідносини регулюються главою 55 ЦК України та главою 16 ЦК України, тобто є предметом розгляду справ, що розглядаються в межах цивільного судочинства. Стаття 717 ЦК України передбачає, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. В статті 719 ЦК України визначена форма договору дарування житлового будинку: договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. В підтвердження укладеного договору дарування приватним нотаріусом був наданий письмовий договір дарування житлового будинку від 17.10.2010 року, що був посвідчений останньою та зареєстрований в КП «БТІ м.Макіївки». Тобто вимоги, передбачені законодавством щодо форми правочину дарування дотриманні. Згідно роз'яснень пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Отже, за ствердженнями представника позивача підставою недійсності правочину (договору дарування) є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зазначені частини статті 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При дослідженні нотаріальної справи судом було встановлено, що договір дарування від 17.10.2011 року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. [PERSON] на момент укладення договору мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто був власником у відповідності до діючого законодавства майна, яке передавав у власність обдарованому, оскільки рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 11.06.2009 року та 19.08.2011 року були не скасовані, набули законної сили та були зареєстровані у державного реєстратора -КП «БТІ м.Макіївки» /а.с.43/. Волевиявлення сторін правочину дарування було вільним і відповідало волі кожного, договір дарування був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлено передачею житлового будинку відповідачу [PERSON]. Тому суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог [PERSON] про визнання договору дарування від 17.010.2011 року ? частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції яка діє з 01 січня 2013 року, до передбачених підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено, в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини 1 ст. 26 зазначеного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. З набранням з 01 січня 2013 року законної сили Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 09 грудня 2011 року № 4152-VI, змінився законодавчий підхід до порядку скасування державної реєстрації прав. Так, на відміну від попередньої редакції Закону, за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася в разі, зокрема, винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтепер частиною другою статті 26 чинної редакції Закону (у редакції Закону України від 04 липня 2012 року № 5037-VI) передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав «у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав». Скасування рішення реєстратора (органу державної влади) про державну реєстрацію права власності на ім'я [PERSON], на підставі якого було прийнято рішення реєстратора про державну реєстрацію права власності, з 01 січня 2013 року є не можливим, оскільки вирішення цього питання виходить за межі предмету позову, що розглядається в межах цивільного судочинства. Тому в задоволені позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на ? частину житлового будинку [ADDRESS], - необхідно відмовити. Витребування майна у вигляді ? частини будинку [ADDRESS], у відповідача [PERSON] та зобов'язання відповідача [PERSON] повернути ? частину зазначеного будинку позивачу - є похідними вимогами від первісних (про визнання договору дарування недійсним), отже, при відмові в задоволені первісних позовних вимог, похідні позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Проте відповідно до наданих письмових доказів, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 05.10.2006 року державним нотаріусом Другої макіївської державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна у вигляді ? частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], - після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. До складу спадкового майна входить: житловий будинок «А1» загальною площею 55.20 кв. м, житловою площею 31.30 кв. м, з відповідними надвірними будівлями та спорудами: вбиральнею «Е1», водогоном 1, огорожею №1. /а.с.6, 73/ Свідоцтво є чинним та зареєстроване у державного реєстратора, на той час КП «БТІ м.Макіївки, що підтверджує витяг з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2007 року /а.с.74/. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частина 2 ст. 328 ЦК України встановлює презумпцію правомірності набуття права власності. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає з закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність та добросовісність такого набуття. Сторони не оспорюють наявність діючого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане на ? частину спірного помешкання на ім'я позивача. Тому суд у відповідності вимог ст. 61 ЦПК України визнає цей факт доведеним. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 від 22.06.2011 року державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Орган державної реєстрації прав проводить зокрема державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Пункт 25 зазначеного порядку закріплює, що у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі), сторона (сторони) правочину, відповідно до якого виникло право власності та інше речове право. Серед документів, на підставі яких державний реєстратор оформлює право власності, є рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що право власності позивача на ? частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не визнається, хоча останній набув права власності законно у відповідності до діючого законодавства шляхом прийняття спадщини, право спільної часткової власності на спірний будинок не припинено, отже, позивач є власником того майна, що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2006 року. Тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, визнавши за ним право власності на ? частину житлового будинку «А1» загальною площею 55.20 кв. м, житловою 31.30 кв. м з надвірними будівлями та спорудами: вбиральню «Е1», водогін 1, огорожу №1, що розташовані за адресою: [ADDRESS]

Outcome: partial