Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 05.03.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до даного договору, відповідач отримала позику в 100 000 грн.,строком до 05.03.2017 року. В зазначений термін відповідач борг не повернула, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 100 000 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1000грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення розгляду справи повідомлений належно, представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримано повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, клопотань до суду не подала. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 05.03.2016року між сторонами був укладений договір позики на суму 100 000 грн., за умовами якого відповідач зобов'язалась повернути позивачу вказану суму боргу до 05.03.2017року, що стверджується власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяла у нього в борг кошти в сумі 100 000 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд також виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгувала відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач на даний час борг не повернула. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, мав місце договір позики на суму 100 000 грн., умови якого відповідач не виконала. Жодних достовірних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не було надано. Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу відповідно до розписки від 05.03.2016року в розмірі 100 000 грн. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1000грн., що складаються з суми судового збору та підтверджені квитанцією №28 від 18.10.2017р. Враховуючи наведене та

Outcome: approved