Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що з 19.07.2013 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам»янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області зроблено відповідний актовий запис № 28. Від цього шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. З часом відносини в родині почали псуватися, подружжя не могли дійти згоди у вирішенні важливих сімейних питань, ведення бюджету, виховання дитини, тощо. З березня 2016 року фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинилися, вони проживають окремо. Питання щодо місця проживання та подальшого виховання сина [PERSON] сторонами вирішено добровільно, після розірвання шлюбу він залишиться проживати з відповідачкою. Спір про поділ майна, що є спільною власністю відсутній. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки між сторонами остаточно втрачено почуття любові та взаємної поваги, примирення та поновлення шлюбних відносин неможливе. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти розірвання шлюбу, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 19.07.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 125633 (а.с.6). Від цього шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 237521 (а.с.7). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ Отже, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження шлюбу є неможливим, у позивача відсутнє бажання зберегти шлюб, відповідач строк на примирення не просила, сторони мешкають окремо. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved