Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та позовні вимоги мотивує тим, що згідно вироку Апеляційного суду Черкаської області від 24.03.2004 р. №1-4/2004 він засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, яке відбуває в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» з 04.05.2005 р. 06.01.2017 р. ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» вручив [PERSON] лист судді Зарічного районного суду м. Суми Шершака М.І. від 27.12.2016 р. № 591/7029/16-к. Даний лист судді ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції Роменської ВК-56 06.01.2017 р. за №37 у відкритому вигляді. 24.01.2017 р. ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» вручив [PERSON] лист судді Зарічного районного суду м. Суми Шершака М.І. від 16.01.2017 р. № 591/7029/16-к. Даний лист судді ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції Роменської ВК-56 24.01.2017 р. за №260 у відкритому вигляді. Зазначає, що кореспонденція із суду повинна направлятися засудженому у конверті та в такому вигляді передаватися засудженому. Відкриття листа само по собі достатньо для встановлення втручання заявника на повагу до таємниці кореспонденції. [PERSON] вважає, що між протиправними діями Зарічного районного суду м. Суми та Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» і завданням йому моральної шкоди, яку він оцінює в 2000 грн., існує причинний зв`язок. Тому просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду у сумі 1000 грн., завдану Державно Україна в особі Зарічного районного суду м. Суми внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції, та стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на його користь моральну шкоду у сумі 1000 грн. завдану внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції від Зарічного районного суду м. Суми. [PERSON] в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач, Зарічний районний суд м. Суми, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечив явку свого представника в судове засідання, надав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач, Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)», повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, надала відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнала та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач, Державна казначейська служба України, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, відзив чи заперечення проти позову суду не надала. Перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно вироку Апеляційного суду Черкаської області від 24.03.2004 р. №1-4/2004 [PERSON] засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, яке відбуває в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» з 04.05.2005 р. 06.01.2017 р. ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» вручив [PERSON] лист судді Зарічного районного суду м. Суми Шершака М.І. від 27.12.2016 р. № 591/7029/16-к. Даний лист судді ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції Роменської ВК-56 06.01.2017 р. за №37 у відкритому вигляді. 24.01.2017 р. ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» вручив [PERSON] лист судді Зарічного районного суду м. Суми Шершака М.І. від 16.01.2017 р. № 591/7029/16-к. Даний лист судді ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції Роменської ВК-56 24.01.2017 р. за №260 у відкритому вигляді. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка 17.07.1997 року була ратифікована Україною і є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з статтею 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. 08.04.2014 року на підставі Закону України № 1186-VII «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів» внесено зміни до Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема до частини четвертої статті 113 цього кодексу, згідно з якою кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Аналогічні положення містились у пункті 4 Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.07.2013 року № 1304/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 року № 1110/23642. Згідно з пунктом 5 Інструкції кореспонденція, що надійшла із суду, засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Отже, законодавством встановлено, що перегляду не підлягає кореспонденція, яку засуджені адресують, у тому числі до суду і отримують із суду. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказане свідчить, що працівниками Роменської виправної колонії № 56 порушено положення статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України та пунктів 4, 5 Інструкції, оскільки кореспонденція із суду повинна направлятися засудженому у конверті та в такому вигляді передаватися засудженому, що у силу презумпції знання закону працівники колонії не могли не знати, однак судом було встановлено, що лист із суду [PERSON] був вручений у відкритому вигляді. Крім того, представник ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» не мав повноважень на отримання кореспонденції із суду, оскільки не є стороною у справі або представником позивача (ч. 5 ст. 74 ЦПК України 2004 року). Вказане також свідчить про порушення порядку вручення повісток, встановленого ч. 6 ст. 76 ЦПК України 2004 року. Крім того, Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, неодноразово встановлював порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно перегляду кореспонденції осіб, що тримаються під вартою, як під час досудового тримання під вартою, так і впродовж відбування покарання за вироком суду, зокрема, у справах: «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 року, «Бєляєв та Дігтяр проти України» від 16.02.2012 року, «Вінтман проти України» від 23.10.2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову [PERSON] та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди в сумі 100,00 грн., що підлягає стягненню з ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» на користь позивача. Що стосується стягнення моральної шкоди з Зарічного районного суду м. Суми на користь [PERSON] суд відзначає наступне. Згідно матеріалів до відзиву на позов, суд діяв межах встановлених законодавством стосовно повідомлення осіб, що приймають участь в кримінальному судочинстві про час та місце розгляду справи, в тому числі і у відповідності до Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених, підсудних засуджених за вимогою суддів, яка передбачає виклик особи, що перебуває під вартою через адміністрацію місця відбування покарання. Крім того, надсилання повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження є складовою частиною здійснення правосуддя та у цьому випадку суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем в цивільній справі виходячи з конституційного принципу незалежності суду і підкорюваню лише закону. Виключне право перевірки дій суду (судді) при здійсненні кримінального судочинства має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.. Діяльності суддів і судів щодо розгляду та вирішення кримінального провадження поза передбаченим законом порядку у справі не допускається. Крім того, всупереч принципу змагальності в цивільному судочинстві, позивачем не надано жодного доказу завдання йому моральної шкоди діями суду, які виразились в обов`язковому повідомленні адміністрації місця позбавлення волі про необхідність проведення судового засідання по кримінальному провадженню, ініційованого засудженим, що відбуває покарання, в режимі відео конференції. Виходячи з вищезазначеного суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди за дії Зарічного районного суду з Державної казначейської служби не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Питання розподілу судових витрат - судового збору врегульовано ст. 141 ЦПК України, де закладено розподіл судових витрат між сторонами за принципом пропорційності розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням обставин та питань, викладених в частинах 2, 3 цієї статті. У даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, а тому, через часткове задоволення позову, вирішується питання відшкодування понесених витрат за судовий розгляд не стороні по справі, а державі, суб`єкту правовідносин, який, враховуючи його функції отримує платіж до бюджету за здійснення специфічного публічно-правового и процесуального зобов`язання, пов`язаного з реалізацією особи права на звернення до суду за судовим захистом та винесення відносно нього рішення, передбаченого Законом України «Про судовий збір». Отже, сплата судового збору тягне за собою здійснення правосуддя з метою захисту прав, свобод та законних інтересів його платників, бо однією з умов реалізації особою права на звернення до суду за судовим захистом була й залишається сплата певної грошової суми, що зараховується до державного бюджету і включається до складу судових витрат. Предметом є судовий розгляд вимог про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі через неправомірність дій посадовими особами органу державної влади, за які, за змістом статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір», обов`язково сплачується судовий збір. Враховуючи, що [PERSON] звернувся до суду з позовом з немайновою вимогою та був звільнений від сплати судового збору за судовим рішенням через його незадовільний майновий стан, і мінімальна ставка якого за подання такого позову, незалежно від заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції чинній на час звернення до суду з позовом, становила 768,40 грн., то з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору за розгляд справи в суді.

Outcome: partial