Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що у березні 2016 року вона отримала претензії відповідача про сплату заборгованості за використану електроенергію в розмірі 800, 89 грн. В акті-звірки від 20 лютого 2007 року була узгоджена ціна між нею та електропостачальником в розмірі 0, 2436 грн., за якою позивач і сплачувала. Така ціна була обумовлена та узгоджена та доступна позивачу. 10 серпня 2016 року відповідач несанкціонованно відключив електроенергію, в звязку з чим вона звернулася з заявою про відновлення енергопостачання, яка відповідачем була проігнорована. Ціна, яку виставляє відповідач, визначена неналежним чином та є необґрунтованою, чим порушує конституційні права позивача. Тому позивач просить суд визнати право на те, що вона сплачувала за використану електроенергію виключно за домовленістю сторін, сплачувала за показником лічильника кожного місяця, а тому нічого не винна ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»; зобовязати відповідача поновити стан енергопостачання до домоволодіння, який існував до порушення права, тобто підключити електроенергію до домоволодіння і без витрат на повторне підключення, тому що відключення було несанкціоноване без рішення суду; зобовязати відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200\~000 грн., що була нанесена працівниками ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такі, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що позивач проживає за адресою: [INFO], та є користувачем електроенергії на підставі Договору № 0408107 від 04 березня 2003 року та Договору № 0408141 від 04 березня 2003 року, укладеного між нею та ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» /а.с.14-20/. В березні 2016 року на адресу позивача ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» направлено претензії про сплату заборгованості за використану електричну енергію в розмірі 997, 81 грн. та 800, 89 грн. /а.с.7-8/. В звязку з несплатою позивачем заборгованості 10 серпня 2016 року працівниками ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» було припинено електропостачання до помешкання позивача /а.с.10/. В звязку з чим позивач звернулася до відповідача з заявою про відновлення електропостачання /а.с.9/. Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357. Відповідно до п. 19 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами, та сьогодні тарифи на електричну енергію затверджені постановою постановою НКРЕКП № 220 від 02 березня 2016 року. Відповідно до абзацу 3 п. 35 Правил, енергопостачальник має право відключити споживача у разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному п. 27 Правил або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості. Згідно з п. 27 Правил, у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електроенергії. Згідно з пунктом 36 Правил, відновлення електропостачання споживача здійснюється протягом 3 днів після сплати споживачем заборгованості та витрат на повторне підключення. 15 червня 2016 року позивачу було вручене попередження про відключення та 10 серпня 2016 року електропостачання до помешкання позивача було припинено у звязку з несплатою заборгованості. Отже ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» діяло у відповідності до Правил користування електричною енергією для населення, а отже неправомірність дій відповідача не встановлено. А посилання позивача, на те, що вона сплачувала за спожиту електричну енергію за тарифами прийнятними для неї, є безпідставними, оскільки діючі тарифи визначаються постановами НКРЕКП, а не енергопостачальною компанією. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В той же час, п. 4 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». З огляду на те, що неправомірні дії з боку відповідача в судовому засіданні не доведено, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed