Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку колишній власник житла - [PERSON]. Проте у зазначеній квартирі не проживає, його особисті речі відсутні. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеній квартирі порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони не одноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідач відсутній за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про право власності, посвідчене приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. 08.11.2016 року, вбачається, що [PERSON] на праві власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 37,8 кв.м, житловою 18,4 кв.м. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72562907 від 08.11.2016 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 37,8 кв.м, житловою 18,4 кв.м., зареєстровано за [PERSON] 08.11.2016 року. Згідно довідки № 81, виданої головою правління ОСББ «Пролісок» 11.11.32016 року, за адресою: [ADDRESS] перебуває на зареєстрованому обліку [PERSON], але за даною адресою не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, що ні ким не оспорювалося. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved