Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 19.04.2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв'язку з чим, станом на 28.02.2018 року має заборгованість в сумі 14807 грн. 59 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 2037 грн. 51 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11588 грн. 77 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу процентна складова в сумі 681 грн. 31 коп. В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 14807 грн. 59 коп. та судові витрати по справі. В позовній заяві та поданому до неї клопотанні представник позивача в разі неявки просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судовому засіданні та наданому відзиві заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на пропуск строку позовної давності. Крім того, посилався на те, що кредитна картка була в нього викрадена в 2007 році, про що він відразу повідомив позивача 24.04.2007 року та кредитну картку було заблоковано. Таким чином, карткою та кредитним коштами він не користувався, його карткою скористались зловмисники, за фактом чого було відкрито кримінальну справу та про що було відомо позивачу. А тому, кредитний договір з останнім був припинений 24.04.2007 року. Також посилався на те, що працівниками банку була використана його зарплатна картка, без його згоди на неї оформлено овердрафт, що є незаконним. Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог, в заявах сторін по суті справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши надані позивачем та відповідачем на підтвердження позовних вимог та заперечень докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1,2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В обґрунтування пред'явленого позову позивач посилався на те, що 19.04.2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Вказані обставини не заперечував відповідач та підтверджено наданою до позову копією заяви відповідача від 19.04.2006 року, яка містить підпис останнього про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Також з заяви від 19.04.2006 року вбачається, що на виконання умов договору відповідачу було видано кредиту карту [NUMBER]. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 28.02.2018 року банком нарахована заборгованість в сумі 14807 грн. 59 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 2037 грн. 51 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11588 грн. 77 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу процентна складова в сумі 681 грн. 31 коп. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 3.1 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначені в заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Відповідно до пунктів 3.1.1,5.4 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік) та вона є дійсною до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH). Пунктом 3.1.3 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий період (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку… Згідно п.6.11 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи по факту втрати картки, ПІНа, або отримання інформації про їх незаконне використання. При настанні вказаних випадків необхідно звернутись до відділення банку, в якому обслуговується клієнт або по телефону. Згідно п.6.12 Умов та правил надання банківських послуг в триденний строк після усної заяви про втрату картки, ПІНа подати письмову заяву до банку, яка повинна містити детальне викладення обставин втрати карти та/або ПІНа, або відомі держателю відомості про їх незаконне використання, дату та час заяви клієнта про подію. Пунктом 8.4 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви держателя про блокування коштів на картрахунку та за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановлення карти в СТОП-ЛИСТ платіжною системою. Окрім цього, п.4.7 Умов та правил надання банківських послуг встановлено обов'язок банку у випадку виникнення Овердрафта або отримання усного чи письмового повідомлення держателя або довіреної особи, переданого в порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку карти або про можливе несанкціоноване використання карти третіми особами, забезпечити призупинення розрахунків з використанням карти. Як вбачається, з матеріалів справи, зокрема з анкети-заяви, на виконання умов договору відповідачу було видано карту [NUMBER] та відкрито відповідний рахунок. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що кредитна карта була в нього викрадена в період січня-лютого 2007 року, про що він повідомив банк 24.04.2007 року. В зв'язку з цим, вважав, що саме з вказаного строку повинен обраховуватись трирічний строк позовної давності, який сплив 24.04.2010 року. З огляду на це, відповідач просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне. Згідно довідок Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 19.06.2007 року та 06.06.2014 року вбачається, що відповідач дійсно звертався до вказаного райвідділу з приводу викрадення його кредитної карти та 18.05.2007 року за вказаним фактом було порушено кримінальну справу №66071338. Відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до служби підтримки банку з повідомленням про викрадення картки 24.04.2007 року. Також суд не вважає належним доказом такого інформування наданий відповідачем лист від 04.05.2007 року, оскільки останній не містить відмітки про його отримання банком. Поряд з цим, відповідно до заяв від 29.09.2010 року та 04.12.2013 року вбачається, що в останніх відповідач повідомляв банк про викрадення кредитної карти, її незаконного використання після цього, повідомлення про це правоохоронних органів та відкриття кримінальної справи. Також на вказаних заявах проставлений штамп банку з підтвердженням про їх отримання відповідно 30.09.2010 року та 05.12.2013 року. З огляду на вказані обставини, наведені вище положення Умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, враховуючи, що відповідач повідомив позивача та правоохоронні органи про викрадення його кредитної картки, не звертався до банку з приводу оформлення нової кредитної картки, суд вважає, що перебігом строку позовної давності, в межах якого позивачу було потрібно звернутись до суду із позовом є дата отримання позивачем від відповідача інформації про викрадення кредитної картки, тобто 30.09.2010 року. Будучі обізнаним про наявність вказаних обставин, з позовом до суду банк звернувся 16.03.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Доказів щодо поважності його пропуску позивач не надав та клопотань про його поновлення не заявляв. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи подання відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, в зв'язку із пропуском позивачем строків позовної давності. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову та відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору, слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed