Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ДП «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур НААН України, який в подальшому вточнив та мотивує тим, що він працював на даному підприємстві на посаді завідувача ремонтної майстерні машинно-тракторного парку. 12.02.2015р. був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. В день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку і не виплатив заборгованість по заробітній платі в сумі 11224,17грн., частина якої була стягнута на підставі рішення комісії з розгляду трудових спорів, питання про стягнення заборгованості в розмірі 1310,30грн. вирішено не було. Заборгованість по заробітній платі в повному обсязі не виплачена йому до теперішнього часу. У зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні роботодавець відповідно до ст.117 КЗпП повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки, який за період з 13.02.2015р. по 23.02.2017р. становить 510 робочих днів, розмір відповідної компенсації становить за його підрахунком 89 311,20грн. Крім того, вважає, що невиплата з вини роботодавця заборгованості по заробітній платі поставила його в скрутне матеріальне становище, унеможливило забезпечення нормального існування його родини і зумовило необхідність докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя, що спричинило йому моральні страждання. Моральну шкоду він оцінює в 10 000,00грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1310,30грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 89 311,20грн., моральну шкоду в сумі 10 000,00грн. Згідно з постановою Президії Національної академії аграрних наук України №7 від 20.04.2016р. та наказом Національної академії аграрних наук України №145 від 09.08.2016р. ДП «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур НААН України перейменовано в ДП «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур НААН України, останній є його правонаступником. Ухвалою суду від 11.01.2017р. первісний відповідач за позовом - ДП «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур НААН України був замінений на його правонаступника - ДП «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур НААН України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, в ході судового розгляду уточнив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також пояснив, що позивач був звільнений з підприємства 15.01.2015р., на момент звільнення загальний розмір заборгованості по заробітній платі становив 11224,17грн. Частина грошових коштів в сумі 9 913,87грн. була стягнута на його користь за рішенням КТС від 15.01.2015р. і виплачена фактично позивачу 10.11.2016р. Частина заборгованості в розмірі 1310,30грн. стягнута не була і до теперішнього часу не виплачена. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасність проведення розрахунку при звільненні і невиплату заборгованості по заробітній платі немає, жодних належних доказів на підтвердження цих обставин представник відповідача суду не надав. Розмір середнього заробітку вони розрахували за період затримки з 13.02.2015р. по 23.02.2017р., помилково зазначивши дату звільнення позивача 12.02.2015р. Вважають, що середній заробіток повинен бути виплачений за період з 16.01.2015р. по день постановлення судового рішення, виходячи із середньоденного заробітку позивача, розрахованого за останні перед звільненням повні місці роботи позивача (листопад-грудень 2014р.). На підтвердження розміру заборгованості та показників, застосованих при розрахунку середнього заробітку, вони надали копії розрахункових листів, виданих відповідачем, які узгоджуються з відомостями, наданими податковою інспекцією. У зв'язку з невиплатою позивачу заборгованості по заробітній платі на протязі тривалого часу останній зазнав моральних страждань, оскільки заробітна плата була основним джерелом його доходів, він вимушений був шукати інші джерела, приймати заходи для забезпечення своєї родини. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача Москаленко Ю.В. в судовому засіданні позов не визнала, подала письмові заперечення та додатково суду пояснила, що позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру заборгованості та вини відповідача у невиплаті заробітної плати, а ті докази, які надані, є недопустимими. Крім того, зазначила, що на даний час ДП «ДГ «Елітне» перейменовано в ДП «ДГ «Новатор», з вересня 2016р. призначений новий виконуючий обов'язки директора [PERSON] На підприємстві мається складна ситуація, пов'язана із здійсненням господарської діяльності, попереднім керівництвом допущена заборгованість по заробітній платі, фінансова та бухгалтерська документація новому керівництву не передана, на підприємстві відсутня, у зв'язку з чим вони не мали можливість надати довідку про розмір заборгованості позивача і звернулись до суду з клопотанням про витребування відповідної інформації з податкової інспекції, куди подавалась звітність про нараховані доходи та утримані податки. Після з'ясування через державну виконавчу службу питання наявності рішень КТС новим керівництвом прийнято заходи для виплати заборгованості, яка була стягнута цими рішеннями, в т.ч. позивачу. Відомостей про наявність перед позивачем заборгованості в розмірі 1310,30грн. у відповідача немає. Вважає, що вини підприємства в невиплаті цієї заборгованості немає. Позивач з приводу отримання даної заборгованості на підприємство не звертався і навмисно збільшив строк затримки. Доказів про спричинення йому моральної шкоди він також не надав. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім того, ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд встановив, що позивач [PERSON] працював на посаді інженера по експлуатації машинно-тракторного парку ДП «ДГ «Елітне» з 02.06.2014р. по 15.01.2015р., був звільнений на підставі наказу №6-к від 15.01.2015р. за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача та податковими розрахунками сум нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, поданих ДП «ДГ «Елітне» до ДПІ у Запорізькому районі (арк..78-86,91). Факт трудових відносин між сторонами також не оспорюється відповідачем. Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку і не виплатив заборгованість по заробітній платі. Факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем підтверджується рішенням КТС №5 від 15.01.2015р., яким стягнута заборгованість в розмірі 9 913,87грн., та податковими розрахунками сум нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, поданих ДП «ДГ «Елітне» до ДПІ у Запорізькому районі за 4 квартал 2014р. і 1 квартал 2015р., в яких міститься інформація про розмір нарахованого позивачу доходу і утриманого з нього податку та відсутня інформація про розмір виплачених сум. Щодо розміру заборгованості по заробітній платі, то суд виходить з того, що рішенням КТС №5 від 15.01.2015р. (арк..102) з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі за листопад-січень 2015р. в розмірі 9 913,87грн., однак згідно з наданою суду копією розрахункового листка позивача за січень 2015р. (арк.4) на початок місяця заборгованість підприємства по заробітній платі позивачу становила 7 775,00грн., в січні 2015р. йому нарахована заробітна плата в розмірі 4 287,88грн., за відрахуванням податку та внеску на соціальне страхування до виплати фактично підлягає 3 449,17грн., які в січні 2015р. позивачу не виплачені, заборгованість на кінець січня 2015р. становить 11 224,17грн. Інформація, зазначена в даному розрахунковому листі, узгоджується з інформацією, яка міститься в податковому розрахунку сум нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за 1 квартал 2015р., тому при постановленні рішення суд приймає зазначені документи як належні та допустимі докази. При цьому, суд враховує, що відповідач в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України факт наявності заборгованості по заробітній платі та його розмір належними та допустимими доказами не спростував. За клопотанням позивача судом витребувані у відповідача довідки про розмір заборгованості по заробітній платі на день звільнення позивача та на день розгляду справи судом, однак до суду надійшло повідомлення про неможливість подання зазначених документів через зміну керівництва та відсутність на підприємстві бухгалтерської документації. Судом було задоволено клопотання представника відповідача і з метою з'ясування істотних обставин витребувано податкові розрахунки сум нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, які подавались щоквартально ДП «ДГ «Елітне» до ДПІ у Запорізькому районі. Надані суду податкові розрахунки були досліджені під час судового розгляду і прийняті судом як докази, що підтверджують факт наявності заборгованості по заробітній платі та її розмір. Отже, суд вважає доведеним, що на момент звільнення позивача з підприємства відповідача розмір заборгованості по заробітній платі становив 11 224,17грн. Також судом встановлено, що 10.11.2016р. відповідачем було виплачено позивачу частину заборгованості по заробітній платі в сумі 9 913,87грн., яка була стягнута на користь позивача на підставі рішення КТС №5 від 15.01.2015р. Зазначена обставина підтверджується випискою з банківського рахунку, відкритого на ім'я позивача [PERSON] в ПАТ «Сбербанк» (арк..24), і не оспорюється представником відповідача, яка в судовому засіданні зазначила про виплату зазначеної суми в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення КТС. Таким чином, на момент розгляду справи заборгованість по заробітній платі позивача становить 1310,30грн. (11224,17грн. - 9 913,87грн.) і суд вважає необхідним стягнути її з відповідача на користь позивача. Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст.117 КЗпП середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачем в день його звільнення, і заборгованість по заробітній платі в повному розмірі по день розгляду судом даної справи не виплачена. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Посилання представника відповідача на зміну керівництва підприємства, відсутність на підприємстві бухгалтерської документації, суд знаходить безпідставними і такими, що не звільняють відповідача від відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з того, що такий заробіток підлягає стягненню за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто в даному випадку за період з 16.01.2015р. по 24.02.2017р. (день постановлення даного рішення), що становить за 5-денним робочим графіком підприємства відповідача 530 робочих днів. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. При визначенні розміру середньоденного заробітку позивача суд бере за основу копії розрахункових листів за листопад та грудень 2014р. (арк..104-105), які надані позивачем, оскільки будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що є суттєвими при визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку, представником відповідача суду не надано і відомості, що містяться в цих розрахункових листах, не спростовані. В той час, коли ці відомості узгоджуються з інформацією, що міститься в податкових розрахунках, поданих підприємством до ДПІ за 4 квартал 2014р. Тому у суду немає сумнівів в достовірності цих розрахункових листів. Так, згідно копій розрахункових листів заробітна плата позивача за останні фактично відпрацьовані перед звільненням два місяці роботи, а саме, за листопад та грудень 2014р. становить відповідно 3749,94грн. та 3780,39грн. Відпрацьовано в ці місяці відповідно 20 та 23 робочих дня. Середньоденна заробітна плата позивача буде становити: (3749,94грн. +3780,39грн.) : (20+23) = 175,12грн. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить: 175,12грн. х 530дн. = 92 813,60грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Оцінивши обставини справи, суд також вважає, що неправомірними діями відповідача, які виразилися в порушенні строків виплати позивачу заробітної плати та не проведенні з ним повного розрахунку в день звільнення, позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки порушення законних прав на належну оплату праці призвело до душевних страждань, він хвилювався, нервував, був порушений звичний спосіб його життя, і він змушений був докладати додаткових зусиль для його організації, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України є підставою для стягнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд відповідно до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину фізичних і моральних страждань, погіршення здібностей або позбавлення позивача можливості їх реалізації, беручи до уваги, що заробітна плата була для позивача основним джерелом доходів, заборгованість по заробітній платі не виплачувалась протягом тривалого часу після його звільнення, в листопаді 2016р. позивачу виплачена більша частина заборгованості. За вказаних обставин, а також з урахуванням вимоги розумності та справедливості і того, що моральна шкода є умовним поняттям, її визначення не піддається математичним формулам, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 500,00грн. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 10000,00грн. суд знаходить перебільшеним. Таким чином, з'ясувавши всебічно, повно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що на підставі Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551,20грн.

Outcome: partial