Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання за [PERSON] права власності на квартиру під [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], вказуючи, що 29 листопада 1991 року [PERSON] подарувала квартиру яка належала їй на підставі договору, посвідченому Першою одеською державною нотаріальною конторою 06.02.1991 р. за реєстровим №1-1523, зареєстрованому в ОМБТі в реєстровій книзі під реєстром №200 на стор. 102 книга №37 додаткова, а [PERSON] прийняв у дар зазначену квартиру. 08 квітня 2000 року [PERSON] заповідав усе майно, у тому числі і зазначену квартиру позивачу [PERSON] Після смерті [PERSON], який помер [INFO], позивач у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до Першої Одеської державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа №310/2012, але державний нотаріус Першої Одеської державної нотаріальної контори постановою № 602-02/31 від 29.03.2016 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] без правовстановлюючих документів. Позивач [PERSON] просила розглянути дану справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач Одеська міська рада просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, у якій зазначив, що проти позову не заперечує. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 29 листопада 1991 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,66 кв.м., що підтверджується договором дарування, посвідченому Першою одеською державної нотаріальної конторою 06.02.1991 р. за реєстровим №1-1523, зареєстрованому в ОМБТі в реєстровій книзі під реєстром № 200 на стор. 102 книга №37 додаткова. 08 квітня 2000 року [PERSON] заповідав усе майно, у тому числі і зазначену квартиру позивачу [PERSON], що підтверджується заповітом АВІ № 730373, посвідченого приватним нотаріусом Селезньовою Г.М. [INFO] [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим 21.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управляння юстиції. 02 жовтня 2012 року, за заявою позивача, Першою одеською державної нотаріальної конторою була відкрита спадкова справа за №310/2012 до майна [PERSON], який помер [INFO]. Як вбачається з інвентаризаційної справи КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» Одеської міської ради, за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,66 кв.м. Державний нотаріус Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] своєю постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 29.03.2016 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою : квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,66 кв.м., в зв'язку з тим, що спадкоємець [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену квартиру надала правовстановлюючий документ Договір дарування посвідчений Першою одеською державною нотаріальною конторою 29 листопада 1991 року реєстровим № 4-12374, дублікат якого був виданий Одеським державним нотаріальним архівом 10 жовтня 2012 року за реєстровим № 2-200, який не був зареєстрований ні в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості, ні в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, як це передбачено ст.. 182 ЦК України. Таким чином, фактично державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В зв'язку з наведеними обставинами позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно договору дарування квартири від 29.11.1991 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар нерухоме майно, яким є квартира [ADDRESS], що підтверджується довідкою (витяг із домової книги) № 1470 від 01.09.2008 року згідно якої [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 09.12.1992 року та на його ім'я був відкритий лицевої рахунок. Статтею 182 ЦК передбачена необхідність державної реєстрації прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості. Разом із тим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з ч. 2 ст. 719, частин 1 та 4 ст. 722 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо), є прийняттям дарунка. Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати ним документу, що посвідчує його право власності. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, який не оскаржений і є чинним, беручи до уваги, що право власності позивача не оспорюється відповідачем, суд вважає необхідним визнати за позивачкою право власності на вказану квартиру и в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved