Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 2015 року він є власником 51/100 частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Права власності на спадкове майно 23.04.2015 року зареєстроване в спадковому реєстрі за номером 57377837 та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 624306226101. З 27.11.1987 року в даній квартирі був зареєстрований [PERSON], який з 2001 року в квартирі не проживає та місце його перебування невідоме. Відповідно до будинкової книги на даний час в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає здійсненню позивачем прав власника на вільне користування і розпорядження майном та оформлення субсидії на житло. За вказаних обставин просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце й час слухання справи, про суть позовних вимог, у суд повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Заперечення на позов не надав, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання , у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст.33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 23.04.2015 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], а саме 51/100 частини домоволодіння, що знаходиться в місті Івано-Франківську по вул. Микитинецька, буд. 32-а, є позивач [PERSON] (а.с.3). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом право власності [PERSON] на квартиру по вул. Микитинецька, 32 а кв.1 в м. Івано-Франківську зареєстровано в спадковому реєстрі за номером 57377837 (а.с.4) та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 624306226101 (а.с.5). Як вбачається з будинкової книги на вищезгадане домоволодіння, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с.11) [PERSON] по даний час зареєстрований у домоволодіння по вул. Микитинецька 32 а кв.1 в м. Івано-Франківську. Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач,як власник квартири, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у звязку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], а тому суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити . На підставі викладеного,

Outcome: approved