Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у володінні та користуванні ? частиною квартири № 3, що по вулиці Шмідта, буд. 47 в м. Мелітополі Запорізької області; усунути перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні ? частиною квартири № 3, що по вулиці Шмідта, буд. 47 в м. Мелітополь Запорізької області, шляхом вселення [PERSON] у вказану квартиру; зобов'язати [PERSON] надати доступ інженеру технічної інвентаризації [PERSON] до квартири № 3, що по вулиці Шмідта, 47 в м. Мелітополь Запорізької області для проведення технічної інвентаризації нерухомого майна та виготовлення технічного паспорту, стягнути з відповідача, згідно до позовної заяви про збільшення позовних вимог, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати за оплату позивачем судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до договору дарування від 12 лютого 2015 року позивачка набула право власності на частину квартири № 3, яка знаходиться по вулиці Шмідта, 47 в м. Мелітополі Запорізької області. Ця квартира має загальну площу 61,2 кв.м та житлову - 31,6 кв.м.. Власником іншої ? частини вищевказаної квартири є відповідач [PERSON] Після отримання в дар частини квартири позивачка вирішила вселитися для постійного проживання в ній, оскільки іншого житла вона не має. В даний час позивачка проживає тимчасово по вул. Комунарів, 50 в м. Мелітополі, де була тимчасово зареєстрована, однак строк реєстрації минув ще 12.01.2014 року, що підтверджується відповідним штемпелем в паспорті. Відповідач не впустив позивачку до квартири, незважаючи на те, що дане житлове приміщення розташоване у приватному секторі та має два окремі виходи, а оскільки ключі від вхідних дверей від обох виходів є тільки у нього, тому вона не має жодної технічної можливості увійти до належного їй приміщення та використовувати його за призначенням. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі в частині зобов'язання [PERSON] надати доступ інженеру технічної інвентаризації [PERSON] до квартири № 3, що по вулиці Шмідта, 47 в м. Мелітополь Запорізької області для проведення технічної інвентаризації нерухомого майна та виготовлення технічного паспорту. Також просить слухати справу у її відсутність. Третя особа [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], 21.12.2013 року та [PERSON], 18.09.2012 року в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Від представника третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить суд слухати справу у її відсутність та прийняти рішення на підставі наявних у справі документів. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Суд, заслухав пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України фактичні дані, що мають значення для справи встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 12 лютого 2015 року позивачка набула право власності на частину квартири № 3, яка знаходиться по вулиці Шмідта, 47 в м. Мелітополі Запорізької області, яке було зареєстровано в установленому законом порядку, про що свідчать договір дарування та витяг з реєстру прав власності. Дана квартира має загальну площу 61,2 кв.м та житлову - 31,6 кв.м. \\а.с.7-9\\. 16 лютого 2015 року між позивачкою та [PERSON] був укладений договір про надання послуг технічної інвентаризації нерухомого майна, повноваження якої на виконання відповідних робіт підтверджуються кваліфікаційним сертифікатом серія АЕ № 001495, видного атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.02.2013 року \\а.с.10,31\\. 20 лютого 2015 року був здійснений виїзд, в результаті якого [PERSON] відмовив у наданні доступу, про що свідчить [PERSON] про недопуск до об'єкту нерухомості для проведення технічної інвентаризації об'єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] \\а.с.11\\. Відповідно до довідки КП «ММБТІ» №2472 від 25.09.2015 року, станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за фізичними особами [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДКП «Мелітопольжитлосервіс» від 12.10.1993 року \\а.с.52\\. Згідно копій свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 10 липня 2007 року, а [PERSON], помер 01 лютого 2014 року \\а.с.53-54\\. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 16.09.2015 року, ? частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] 20.09.2013 року зареєстрував шлюб з [PERSON] \\а.с.55\\. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] \\а.с.56-57\\. Згідно довідки ТОВ «АН «Альянс-ДА» від 12.03.2015 року, середньоринкова вартість житлової квартири [ADDRESS] станом на 12.03.2015 року становить 4000-4500 доларів США або 86200,00 грн. - 97000,00 грн. (по курсу НБУ станом на 12.03.2015 року 21,55 грн. за 1 долар США) \\а.с.42\\. Однак, судом встановлено, що між сторонами з приводу володіння та користування належного їм майна виникають суперечності та в добровільному порядку встановити порядок користуванням майном неможливо. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.ст. 316 ч. 1, 317 ч. 1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 356 ч. 1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. За змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час. Оскільки відповідач позбавляє позивача права користуватись спірною квартирою, позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, суд вважає вимоги позивачки є обґрунтованими, т.я. вона набула право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - на законних підставах. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.3 ч.2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З вини відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає безпосередньо у значному порушенні її прав на власність, оскільки вона не в змозі використовувати належне їй на праві власності житлове приміщення за призначенням. До того ж, у позивачки є малолітня донька - [PERSON], [INFO] \\а.с.41\\, яка змушена поневірятися з позивачкою по місту по найманим квартирам, змінювати школи та нести значні додаткові витрати, це в той час, коли позивачка вже майже півроку мала б проживати з донькою в своєму помешканні. Крім того, тимчасовий найм квартир значною мірою обмежує права позивачки, оскільки вона не в змозі офіційно влаштуватися на роботу, так як роботодавці вимагають данні про реєстрацію місця проживання, отримати кредит в банківських установах тощо. До того ж, вже скоро настане холодна пора року, а оскільки належна позивачці частина квартири знаходиться у приватному секторі, яка в свою чергу потребує значного ремонту, утеплення, і відповідні обставини щодо ненадання їй доступу до своєї власності, які супроводжуються зухвалою поведінкою відповідача, який в свою чергу всупереч закону вважає її своєю власністю,спричиняють їй не аби які моральні страждання. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. суд вважає, що ці вимоги значно завищені, та\~\~належать частковому задоволенню - на суму\~\~1 000 грн..\~\~\~\~ За таких обставин,

Outcome: approved