Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, посилаючись на такі обставини. 03 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-500/031/2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20000,0 доларів США строком повернення кредиту не пізніше 03 березня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,99% річних, а відповідач зобов`язався сплачувати платежі встановлені договором, згідно графіку погашення, додатків до договору. В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки №SR-500/031/2008. Відповідно до договору поруки поручитель поручилася за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, відповідно до умов договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. 05 травня 2010 року та 25 вересня 2014 року між Банком та відповідачами було укладено додаткові договори до Кредитного договору та Договору поруки, відповідно до якого боржникам надавався пільговий період для погашення кредиту. У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 23 березня 2016 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №ML-500/031/2008 від 03 березня 2008 року в сумі 459546,03 гривень, з яких: - тіло кредиту - 14837,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23 березня 2016 року складає 387291,74 гривень; - відсотки за кредитом за період з 22 вересня 2014 року по 22 березня 2016 року - 2768,10 доларів США, що за курсом НБУ складає 459546,03 гривень, на підставі цього позивач вимагає стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором та стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках суму судових витрат у розмірі 6893,21 гривень. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача позов не визнав зазначивши, що про наявність певної суми заборгованості відповідачів за тілом кредиту та за відсотками, позивач виходить з розрахунків банку від 23 березня 2016 року. Проте, даний розрахунок банку від 23 березня 2016 року не є належним і допустимим доказом у справі і тому не може бути взята судом до уваги. У вказаному розрахунку банку від 23 березня 2016 року не містить інформації щодо розрахунку заборгованості, що утворилася по тілу кредиту та розрахунку відсотків. В ній не зазначено дати та розміри погашення кредиту та відсотків по кредиту, з посиланням на відповідні платіжні документи, не зазначені періоди за які нараховані відсотки. Довідка також містить перерахування заборгованості (яка існує в дол. США ) в гривню за курсом НБУ без зазначення дати такого курсу. Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Таким чином, у відсутності належного розрахунку заборгованості, неможливо встановити точну суму заборгованості, за якою минули строки позовної давності. Надані розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (зараз - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-500/031/2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20000,0 доларів США строком повернення кредиту не пізніше 03 березня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,99% річних, а відповідач зобов`язався сплачувати платежі встановлені договором, згідно графіку погашення, додатків до договору. В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки №SR-500/031/2008. Відповідно до договору поруки поручитель поручилася за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, відповідно до умов договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. 05 травня 2010 року та 25 вересня 2014 року між Банком та відповідачами було укладено додаткові договори до Кредитного договору та Договору поруки, відповідно до якого боржникам надавався пільговий період для погашення кредиту. У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 23 березня 2016 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №ML-500/031/2008 від 03 березня 2008 року в сумі 459546,03 гривень, з яких: - тіло кредиту - 14837,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23 березня 2016 року складає 387291,74 гривень; - відсотки за кредитом за період з 22 вересня 2014 року по 22 березня 2016 року - 2768,10 доларів США, що за курсом НБУ складає 459546,03 гривень. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в рівних частках з відповідачів на користь позивача в розмірі 6893,21 гривень, тобто у рівних частках з кожного по 3446,60 гривень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: approved