Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його тим, що 25.12.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № Ф-30 (далі договір) та відповідачем отримано грошові кошти в сумі 11550,00 грн. у вигляді безвідсоткової позики на строк до 25.06.2015. Відповідно до умов договору позика повертається шляхом внесення коштів в касу позивача або шляхом перерахування грошових коштів відповідачем на розрахунковий рахунок позивача частками, що не могли бути меншими 2000,00 грн. в місяць. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і в разі звільнення зобовязувався та гарантував провести в день звільнення повернення позики в повному обсязі. Позивач зазначив, що виконав умови договору, надав грошові кошти позичальнику в розмірі та умовах, встановлених договором, однак відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором. Внаслідок порушених взятих на себе зобовязань за договором станом на 01.10.2015 заборгованість відповідача перед позивачем по договору становить 9389,31 грн. Позивач у позові просить суд в звязку з невиконанням відповідачем умов договору стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором у сумі 9389,31 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1218,00 грн. Позивач в судове засідання 20.01.2016 не з'явився, представник позивача [PERSON] (довіреність від 03.11.2015, а.с. 31) подав до суду заяву від 20.01.2016 про розгляд справи за його відсутності (а.с. 35), в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечує проти заочного розгляду справи, про результати розгляду справи просив повідомити його поштою на адресу позивача. Відповідач в судове засідання 20.01.2016 не з'явився повторно, про слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову на подав. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.12.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір позики № Ф-30 (далі договір) (а.с. 11, 12). Укладенню договору передувала заява позивача від 25.12.2014 про надання для використання в особистих цілях безвідсоткової позики в сумі 11550 грн. (а.с. 10). Заява та договір відповідачем підписані. Дана обставина сторонами не заперечується. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстав для визнання договору недійсним або для висновку про його нікчемність судом на момент розгляду справи не встановлено. А значить на момент розгляду справи договір є дійсним. Дана обставина сторонами не заперечується. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача по договору підтверджується видатковим касовим ордером № 1457 від 25.12.2014 (а.с. 13). Судом встановлено, що відповідачем частково сплачено суму боргу на користь відповідача на загальну суму 5101,82 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами (а.с. 14-18) та розрахунком суми пені, 30 % річних та інфляційного збільшення заборгованості, доданим позивачем до позову (далі розрахунок) (а.с. 5). Відповідач звільнений з роботи у позивача наказом № 1167-к від 03.07.2015 (а.с. 19). У зв'язку з припиненням виконання з боку відповідача умов договору позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про сплату боргу в сумі 6448,94 грн. (а.с. 20, 21), яка була отримана відповідачем особисто, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с. 21). Факт наявності у відповідача станом на момент розгляду справи простроченої заборгованості за основним боргом по позиці в сумі 6448,18\~грн. відповідачем не заперечується. При цьому, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на це суд приходить до висновку, що станом на момент розгляду справи сума основного боргу відповідача перед позивачем по договору складає 6448,18\~грн., що не заперечується і сторонами справи. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем до позову додано розрахунок суми пені, 30 % річних та інфляційного збільшення заборгованості, доданим позивачем до позову (далі розрахунок) (а.с.5), згідно з яким сума заборгованості відповідача перед позивачем по договору складає: 1)6448,18\~грн. сума боргу; 2)1690,41 грн. пеня; 3)872,85 грн. 30 % річних; 4)377,87 грн. інфляційне збільшення заборгованості. Підставами для нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача сум пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є положення ст. ст. 549 552 ЦК України та п. 8.2 договору. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач заперечень проти наданого позивачем розрахунку не надав. З огляду на це суд приходить до висновку, що станом на момент розгляду справи сума боргу відповідача перед позивачем за пенею складає 1690,41\~грн., 30 % річних 872,85 грн., та за інфляційним збільшенням заборгованості 377,87 грн., що не заперечується сторонами. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. А відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на неподання відповідачем заперечень проти позову суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Позивачем при поданні позову було фактично сплачено судовий збір в сумі 1218,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11978 від 05.10.2015 (а.с. 1). А тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з огляду на задоволення судом позову у повному обсязі витрати позивача на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved