Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій, просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 150 000,0 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01 січня 2017 року позивач позичив відповідачеві на строк до 01 квітня 2017 р. 150000,0 грн., про отримання зазначеною суми коштів відповідач склав розписку. В кінцевий термін (зазначений в розписці) відповідач грошей не повернув та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. До початку судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання подав заяву, в якій позов визнав та просить розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до вимогст.1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 150 000,0 грн., взяті в борг 01.01.2017 року. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Про отримання зазначених коштів від позивача відповідач склав відповідно розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ст.1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу, який визнається відповідачем. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк (до 01 квітня 2017 року) не повернув грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в своїй заяві визнав факт отримання ним грошових коштів, що є предметом позовних вимог та визнав позовні вимоги. Відповідно до вимогст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зіст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає 150 000,0 грн. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв'язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності з вимогамист.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1 500,0 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved