Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новоархангельського районного суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обгрунтувавши свою заяву тим, що тривалий час, понад 10 років, він користується будинком [ADDRESS], який був йому подарований згідно договору від 07 вересня 2007 року. Проте позивачу було подаровано 7/9 частки будинку, 2/9 частки є вільними і ніким не використовуються. У вказаному будинку позивач проживає сам з 2007 року по теперішній час. Позивач просить визнати за ним - [PERSON] право приватної власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно ст. 128 ЦПК України, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися своїм правом, передбаченим ст. 211 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Із заяв позивача та відповідача вбачається, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, звернулись до суду із заявами про слухання справи у їх відсутність, тому підстав для відкладення підготовчого судового засідання суд не вбачає. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного: Судом встановлено, що предметом спору в даному провадженні є право власності на майно. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частинами 3 та 4 статті 200 ЦПК України передбачається, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови позивач від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в частині 6 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Як встановлено судом, відповідач надав до суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, враховуючи те, що відповідач по справі визнав позов у повному обсязі, при цьому судом встановлено, що визнання позову є добровільним, не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому суд приймає визнання позову та приходить до висновку про його задоволення в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, вважаю за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. При цьому, зважаючи на те, що вимоги про стягнення судового збору позивачем не заявлені, тому і решта сплаченого позивачем судового збору не підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved