Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідачів. Посилавсь на те, що 24.10.2019 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу двадцятитонного металевого морського контейнера білого кольору (з тримаючою металевою конструкцією розмірами: довжина - 6,06 м., ширина - 2,43м., висота - 2,59м., який знаходився на земельній ділянці у [ADDRESS] , кадастровий номер: 7310136300:08:001:0147, площею 0,1271 га. Вказаний металевий контейнер є габаритним рухомим майном. Відповідно до п. 2, 3 вказаного Договору продаж здійснено за 1000,00 доларів США в гривневому еквіваленті на день платежу згідно офіційного курсу НБУ, які продавець отримав від покупця до підписання цього Договору та передбачено, що продавець підтверджує, що 20-тонний контейнер, який є предметом Договору, є власністю продавця і нікому не проданий та будь-яким іншим способом не відчужений. Вказував, що станом на момент укладення Договору купівлі-продажу контейнера 24.10.2019 р., земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий номер: 7310136300:08:001:0147, на якій спірний контейнер знаходився знаходиться по теперішній час, перебувала на підставі договору оренди землі №7857 від 08.06.2012р. укладеного з Чернівецькою міською радою, у користуванні [PERSON] , [INFO] , чоловіка [PERSON] (продавця), який не заперечував щодо знаходження контейнера на орендованій ним земельній ділянці, та позивач міг забрати контейнер у будь-який час. 04.02.2021р. позивач мав намір забрати належний йому контейнер, однак не зміг цього зробити, оскільки відповідачі не визнають його права власності на спірний контейнер, перешкоджають його вивезенню, погрожують позивачу, аргументуючи тим, що земельна ділянка є їхньою власністю і все, що на ній знаходиться належить їм, оскільки на підставі договору оренди землі №11519 від 23.12.2020 р., укладеного з Чернівецькою міською радою, відповідачі є орендарями вказаної ділянки. Просив задовольнити позоні вимоги та витребувати майно, а саме контейнер із чужого незаконного володіння. Позивач у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві позов підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі також у судове засідання не з`явилися. У поданій до суду заяві позов визнали та не заперечували проти задоволення позовних вимог, просили слухати справу за їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу [PERSON] придбав у [PERSON] двадцятитонний металевий морський контейнер (з тримаючою металевою конструкцією (платформою з лабами), основні характеристики: матеріал з металу; розмірами:довжина - 6,06 метрів; ширина -2,43 метрів; висота 2,59 метрів; основний колір - білий, який розташований на земельній ділянці в [ADDRESS] (кадастровий номер:7310136300:08:001:0147, площею 0,1271 га).(а. с.9) Відповідно до договору оренди землі №7857 від 08.06.2012р. укладеного з Чернівецькою міською радою, у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка в [ADDRESS] , кадастровий номер:7310136300:08:001:0147, площею 0,1271 га. (а. с.10-12) В подальшому вищевказана земельна ділянка перебуває в користуванні,на підставі договору оренди землі №11519 від 23.12.2020 р., укладеного між Чернівецькою міською радою і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а. с.13-15). Згідно з ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Віндикаційний позов - це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який пред`являється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду. Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Позивачем на підтвердження придбання майна (а саме контейнера) було надано копію договору купівлі -продажу від 24.10.2019 року.(а.с. 9) Таким чином, суд, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, враховуючи те, що відповідачі позов визнали, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позивачем підтверджено свої доводи відповідними доказами, які є підставою для задоволення його вимог. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні за змістом положення містяться і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 04.02.2021, акту про надання правничої допомоги №1 від 08.02.2021, рахунку № 1 від 08.02.2021 та розрахункової квитанції №513506 від 08.02.2021 позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6810 гривень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, щодо стягнення на користь позивача судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 6810 гривень та судовий збір у сумі 454 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved