Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до Компаніївського районного суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, обґрунтовуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] заповів своє майно позивачу, однак останній пропустив строк прийняття спадщини так як не знав про існування заповіту. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки його брат [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини у строк визначений законом та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, просить встановити факт родинних відносин між ним та батьком оскільки ним було виявлено, що існують розбіжності в документах між його прізвищем в паспорті «[PERSON]» та в заповіті «[PERSON]» і в свідоцтві про смерть прізвище батька зазначено «[PERSON]». Враховуючи вищезазначене просить визначити додатковий строку для звернення з заявою про прийняття спадщини за заповітом, про встановлення факту родинних відносин, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи із слідуючого. Судом встановлено. Відповідно до копії паспорта заявник є [PERSON], даний факт не оспорюється у відповідності до чинного законодавства.(а.с.4-5) Згідно свідоцтва про народження заявника батьком [PERSON] значиться в графі батько «[PERSON]»(а.с.8) Судом досліджено свідоцтво про смерть [PERSON], де встановлено, що останній помер [INFO], прізвище померлого «[PERSON]»(а.с.9) Згідно копії заповіту складеного 04.01.1994 [PERSON], заповів все своє майно синові [PERSON].(а.с.10) Державний нотаріус Компаніївської державної нотаріальної контори Узлова-Айзіме С.Ю. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовили [PERSON] у вдачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки за матеріалами спадкової справи [PERSON] була подана заява про прийняття спадщини та 24 жовтня 2007 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON].(а.с.12) Аналізуючи надані суду документи судом встановлені наступні факти. Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт, що [PERSON] являється сином [PERSON], який помер [INFO], підтверджується матеріалами справи, а саме: копією свідоцтва про народження. Оцінивши усі наявні докази по справі, суд приходить до висновку, що належить задовольнити позов в частині встановлення родинних відносин. Встановлення факту родинних відносин, що має юридичне значення, необхідне заявнику для оформлення пенсії по втраті годувальника, враховуючи викладене вимоги заяви підлягають до задоволення. Судові витрати по даній категорії справ не відшкодовуються. Щодо позовних вимог про визначення додаткового строк для звернення з заявою про прийняття спадщини за заповітом, судом встановлено наступне: Частина 1 ст.58 Конституції визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами 1, 3 ст.5 ЦК передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.ч. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Спадкові відносини виникають із моменту відкриття спадщини. Як ч.2 ст.1220 ЦК, так і ст.525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004, а в разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним зі спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 ст.550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 цього кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку. Суду не надано жодного доказу, що позивач на момент смерті [PERSON] проживав зі спадкодавцем, чи вступив в управління або володіння його майном (довідки з сільської ради, тощо). Оскільки нормами ЦК 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не має. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині про визнання свідоцтва про на спадщину за законом недійсним, не підлягають до задоволення, оскільки їх розгляд по суті суперечить нормам матеріального права. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial