Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В позові посилається на те, що позивачем в жовтні 2016 року придбано у відповідача квартиру та гараж, які розташовані по [ADDRESS] . 28.10.2016 року в нотаріальній конторі було оформлено договір купівлі-продажу квартири. Під час оформлення договору купівлі-продажу гаражу з`ясувалось, що право власності на гараж за відповідачем не зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Кошти за квартиру та гараж сплачені відповідачу в повному обсязі. Відповідач зобов`язався протягом місяця оформити право власності на гараж належним чином для оформлення на ім`я позивача право власності на гараж. Однак свої зобов`язання не виконав а лише передав позивачу увесь пакет документів які знаходились у нього, та які йому надав забудовник. Тому позивач просить визнати за ним право власності на гараж [ADDRESS] у цокольному поверсі житлового будинку літ.А-3. Позивач також посилався на те, що повністю розрахувався з відповідачем за придбаний гараж, з моменту придбання вказаного гаражу до теперішнього часу він користується ним в особистих цілях, підтримує його в належному стані за власні кошти і вважає, що є добросовісним набувачем гаражу. Ухвалою суду від 03 січня 2019 року ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідач правом на надання відзиву на позов не скористався. Згідно статті 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Вимоги щодо строку розгляду справи не кореспондуються з положеннями ст. 278 ЦПК України, яка встановлює строки подання заяв сторін по суті справи, які, в свою чергу, залежать від часу отримання ухвали про відкриття провадження, надісланої рекомендованим листом з повідомленням учасникам справи, згідно ч. 11 ст. 272 ЦПК України, часу отримання заяв сторін по суті справи, які ними надсилаються в порядку ч. 4 ст.178, ч. 3 ст. 179, ч. 3 ст. 180, ч. 3 ст. 181 ЦПК України іншим учасникам справи. В цей же час, суд не може обмежити право сторін на подання заяви по суті справи лише з підстави спливу строку, передбаченого ст. 275 ЦПК України, якщо ухвалу про відкриття спрощеного провадження, заяву по суті справи іншої сторони, отримано такою стороною з поважних причин за межами цього строку, оскільки це призведе до порушення процесуального права. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Ч. 1, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. При цьому, обов`язкової письмової форми договору купівлі - продажу транспортного засобу законодавцем не встановлено. Судом встановлено, що 28.10.2016 року позивач придбав у відповідача квартиру [ADDRESS] та гараж [ADDRESS] . Під час оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі з`ясувалось, що право власності відповідача на гараж не зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В той же день, відповідач передав позивачу ключі як від квартири так і від гаражу, а також весь пакет документів, які як вважав відповідач, підтверджує право власності на гараж. Право власності набуте за договором, вважається набутим з моменту передання майна, як це визначено ст. 334 ЦК України. Рішенням №2853 від грудня 1999 року Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради доповнили Рішення виконкому міської ради від 31.05.1996 року №764 пунктом такого змісту «дозволити ПП «Днепринжстрой» проектування та будівництво житлового будинку з вбудованими гаражами в межах земельної ділянки». Розпорядженням міського голови №684р від 17.07.2001 року житловому будинку Приватного підприємства «Дніпроінжбуд» по [ADDRESS] поштову адресу - [ADDRESS]. Відповідно до рішення №2324 від 01.10.2001 року Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] . У відповідності Договору на долевое участие в строительстве №08 від 20 серпня 2001 року, укладеним між ПП «Днепринжстрой» та [PERSON] , після закінчення будівництва гаражу по [ADDRESS] та здачі його в експлуатацію, ПП «Днепринжстрой» зобов`язалось передати [PERSON] гараж у власність [PERSON] , та надати всі необхідні документи на гараж , а також сприяти в оформленні права власності на гараж. 24.05.2017 року на замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на гараж [ADDRESS] . Статтею 16 ЦК України передбачено, що формами судового захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання прав. У відповідності до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст.55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно ст..202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена/створена/ особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст..ст.317,319,321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, в актах матеріального права встановлюються випадки з правил розподілу обов`язку у доказуванні. Факти, які презюмуються, мають бути включені до предмета доказування. Предметом доказу вальної презумпції в справах про визнання права власності є встановлене припущення про те, що майно, яке є власністю особи, вважається його власністю, поки не доведено інше Відповідно до ст..2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме май2но та їх обмежень. Відповідно до ст..4 Закону державній реєстрації прав підлягають в тому числі, право власності. Відповідно до ст..5 Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Таким чином, аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не надано відзиву на позов, що в свою чергу підтверджує його згоду щодо позовних вимог позивача, а третьою особою не надано будь-яких заперечень щодо предмету спору, і чинним законодавством України передбачений обов`язок власника нерухомого майна здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а також обов`язок відповідного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснити таку реєстрацію, тому слід визнати за [PERSON] право власності на гараж [ADDRESS] у цокольному поверсі житлового будинку літ.А-3. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1500 грн.

Outcome: approved