Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 09.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла як законний представник неповнолітньої доньки [PERSON], укладено договір дарування квартири, за умовами якого даруватель - [PERSON] подарувала, а [PERSON] , як законний представник неповнолітньої доньки [PERSON] прийняла в дар належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру під [ADDRESS] Договір укладено у письмовій формі та посвідчений державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори Бєлугіною В.Л., зареєстровано в реєстрі за № 7-с-587. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем - [PERSON] у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об*єкти нерухомого майна 15.11.2002 року з реєстровим № 532/30212 реєстрової книги № д.47-87, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 009164. Відповідно до довідки форми № 3 виданої ЖБК «Оболонь-9» від 11.09.2014 року , за вказаною вище адресою зареєстрований відповідач - [PERSON] (син колишнього власника квартири). Відповідач ніколи не був власником квартири [ADDRESS], а позивач набула право власності на вказану квартиру на підставі договору дарування. Реєстрація відповідача за вказаною адресою відбулася в період оформлення документів про право власності на вказану квартиру позивачем, без надання власником квартири жодного дозволу або погодження на реєстрацію відповідача за адресою квартири, що вказана вище. Про факт реєстрації відповідача за вказаною адресою позивач дізналася в момент оформлення реєстрації останньої, як власника вказаної квартири у ЖБК «Оболонь-9» у липні 2013 року. З вказаного моменту і до моменту подання позову відповідач добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Відповідач являвся членом сім*ї попереднього власника квартири, оскільки був сином останньої, тому і проживав у спірній квартирі. Однак після зміни власника та враховуючи те, що відповідач не є членом її сім*ї право користування відповідача вказаною квартирою припинено з моменту переходу права власності на таку до позивача , а тому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю [PERSON] та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з обставин викладених в позові. Суду пояснила, що вона є власником спірної квартири, яку їй подарувала бабуся. В даний час в квартирі зареєстрований та проживає її рідний дядько, який в свій час був зареєстрований без згоди власника. Вона із своєю сім*єю та малолітньою дитиною вимушена проживати на орендованих квартирах, оскільки спірна квартира є однокімнатною і спільне проживання з відповідачем є неможливим. Відповідач в свій час мав у власності і дачу і квартиру, котрі продав, а гроші пропив. Також суду пояснила , що крім неї в квартирі зареєстровані її мама та бабуся. Відповідач квартирну плату та комунальні послуги не сплачує і квартиру не звільняє, хоча обіцяв звільнити. Просила суд позов задовольнити Відповідач в судові засідання призначені на 18.11.2014 року на 14 год. та 18.12.2014 р. на 15 год. не з*явився про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать відповідні розписки. Двічі подавав клопотання про відкладення розгляду справи. Проте , відповідно до ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Третя особа в судове засідання не з*явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 09.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла як законний представник неповнолітньої доньки [PERSON], укладено договір дарування квартири, за умовами якого даруватель - [PERSON] подарувала, а [PERSON] , як законний представник неповнолітньої доньки [PERSON] прийняла в дар належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру під [ADDRESS] Договір укладено у письмовій формі та посвідчений державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори Бєлугіною В.Л., зареєстровано в реєстрі за № 7-с-587. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем - [PERSON] у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об*єкти нерухомого майна 15.11.2002 року з реєстровим № 532/30212 реєстрової книги № д.47-87, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 009164. Відповідно до довідки форми № 3 виданої ЖБК «Оболонь-9» від 11.09.2014 року , за вказаною вище адресою зареєстрований відповідач - [PERSON] (син колишнього власника квартири), [PERSON] , яка в зв*язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з [PERSON] , - власник, [PERSON] - бабуся власника, [PERSON] - мама власника. Квартира є однокімнатною. Відповідач не є власником квартири [ADDRESS], як і не є членом сім*ї позивача. Реєстрація відповідача за вказаною адресою відбулася в період оформлення документів про право власності на вказану квартиру позивачем, без надання власником квартири жодного дозволу або погодження на реєстрацію відповідача за адресою квартири, що вказана вище. В ході розгляду справи встановлено, що на даний час відповідач проживає в спірній квартирі та своїм проживанням чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю. Квартирну плату та комунальні послуги не сплачує. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об*єктом права власності особи може бути , зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім*ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі) , що йому належить , користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі : судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку ; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення, відповідно є підставою для зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Беручи до уваги те , що право власника на розпорядження належним йому майном закріплене законом і спільне проживання [PERSON] та [PERSON] , який не є членом сім*ї позивача неможливе , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача з спірного помешкання, а також вимога про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом позбавлення [PERSON], [INFO] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню , як законні та обгрунтовані. З огляду на викладене та

Outcome: approved