Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через втрату взаєморозуміння та відчуття любові й поваги один до одного, що призводило до конфліктних ситуацій. У 2010 році відповідач виїхала , не залишивши адреси свого фактичного місця проживання. З ним проживає неповнолітня дочка [PERSON]. Протягом останніх п'яти років відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не займається вихованням дитини, фактично шлюбні відносини між ними припинені. Позивач відновлювати подружні стосунки не бажає, вважає, що їх сім'я фактично розпалася, подальше спільне життя неможливе . Тому просить шлюб розірвати, дочку [PERSON] залишити проживати з ним. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася , хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому суд, врахувавши клопотання позивача, приходить до висновку про можливість та доцільність проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 грудня 2000 року в Радовичівській сільській раді Іваничівського району Волинської області, актовий запис № 5 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] ( а.с. 23). Від спільного проживання у них [INFO] року народилася дочка [PERSON]. Сімейне життя у сторін не склалося, протягом останніх п'яти років спільно не проживають, господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, їх відновлення не бажають, тобто шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі як подружжя, та вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Таким чином, шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відносно питання про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні дитини, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини , яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У Постанові Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що суд, розглядаючи справи про розірвання шлюбу повинен з'ясувати, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, врахувати пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу. Разом з тим, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. У зазначеній постанові особливу увагу приділено тому, що суд при вирішенні спору про місце проживання дитини зобов'язаний звернути особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом належно встановлено, що дочка сторін по справі Христина на даний час є неповнолітньою та проживає разом з батьком [PERSON] в селі Радовичі, матір дитини не проживає разом з сім'єю на протязі останніх п'яти років . Враховуючи характеризуючі дані про позивача , суд приходить до висновку, що дочку [PERSON] слід залишити проживати з батьком [PERSON]

Outcome: approved