Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обгрунтовує тим, що працював на посаді інженера категорії «В» служби забезпечення ТО в Аеропорті «Бориспіль» в ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» з 9 березня 2010 року. Наказом №136 з/к від 26 грудня 2014 року був звільнений з посади у зв'язку з появою на роботі у нетверезому стані. Звільнення вважає незаконним, оскільки в стані алкогольного сп»яніння він не знаходився, а підставою звільнення вважає бездоказову підозру керівництва відповідача у його причетності до нанесення графічного зображення фрази «ПТН ПНХ» та її повного варіанту на фюзеляж літака Аерофлоту. Просив поновити його на роботі на займаній посаді в ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 грудня 2014 року до дня поновлення на роботі. Позивач та його представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник позивача також надав суду заяву про поновлення строку звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі, в якій зазначив про його пропуск з об'єктивних причин, а саме у зв'язку зі збиранням доказів на факт незаконного звільнення, розглядом справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зверненням з позовом до Бориспільського міськрайонного суду, наявністю святкових та неробочих днів. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити. Звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності з посиланням на те, що копію наказу про звільнення позивач отримав 26 грудня 2014 року, а з позовом про поновлення на роботі до суду звернувся лише 18 травня 2015 року, тобто з пропуском одномісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] наказом від 09.03.2010 року № 83-К був прийнятий на посаду авіатехніка відділу технічного обслуговування в ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» (а.с. 6-7, 110). Наказом №136з/к від 26 грудня 2014 року позивача звільнено з роботи за появу на роботі у нетверезому стані, п. 7 ст. 40 КЗпП України (а.с. 111). Наказ було видано на підставі висновків службового розслідування за фактом перебування працівника служби забезпечення ТО Директорату інженерно- технічного забезпечення- інженера категорії «А» [PERSON] на роботі в нетверезому стані, що було виявлено 28.11.2014 року ( акт від 25.12.2014 року) та висновку Бориспільської ЦРЛ від 28.11.2014 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Як зазначає представник відповідача, 28 листопада 2014 року на території ДП МА «Бориспіль» працівником Служби польотів аеропорту було зупинено службовий автомобіль позивача, з метою встановлення причини перебування на території перону аеропорту. Під час спілкування з позивачем виникла підозра, що останній перебуває у нетверезому стані. В цей же день позивача було направлено на проходження медичного огляду на стан сп'яніння, за результатами якого була підтверджена наявність алкогольного сп'яніння у [PERSON], про що лікарем Бориспільської ЦРЛ складено відповідний Висновок від 28 листопада 2014 р. (а.с. 62). Медичний висновок про перебування [PERSON] у нетверезому стані від 28 листопада 2014 року не скасовано. Перебування позивача у нетверезому стані на території контрольованої зони, зони обмеженого доступу та на робочому місці є порушенням п. 7.1. Правил з організації системи контролю доступу в авіаційних суб'єктах цивільної авіації, затверджених Наказом Міністерства транспорту і зв'язку України №509 від 18 червня 2007 р. За даним фактом комісією ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» було проведено службове розслідування та складено Акт від 25 грудня 2014 року, яким підтверджено факт перебування позивача під час виконання службових обов'язків у нетверезому стані, та рекомендовано звільнити порушника (а.с.44-47). Даний акт позивачем не оскаржено. Відповідно до п. 7 ст.40 КЗпП України власникові надано право розірвати з працівником трудовий договір, у разі його появи на роботі в нетверезому стані. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, отримавши акт від 25.12.2014 року, скориставшись своїм правом, 26 грудня 2014 року звільнив позивача з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України. Суд вважає, що таке звільнення було проведено з дотриманням вимог Закогну. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що в день звільнення позивачу було вручено копію наказу про звільнення та здійснено з ним повний розрахунок. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно зі ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено 26.12.2014 згідно з наказом про звільнення. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, позивача ознайомлено з наказом про звільнення в той же день, тобто 26.12.2014. Однак, до суду позивач звернувся 18.05.2015, що свідчить про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Представником відповідача надано суду заяву про застосування строків позовної давності. В свою чергу, представник позивача подав суду заяву про поновлення такого строку, однак, суд вважає, що у вказаній заяві не наведено поважних причин пропуску строку для звернення до суду з вказаним позовом. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст. 40, 232, 233,234, 235 КЗпП України,

Outcome: dismissed