Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаним\~позовом,\~посилаючись на\~ту обставину,\~що 19.07.2007\~року між\~сторонами укладено\~кредитний договір\~№HEH3AE00000139.\~Відповідно до\~договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 10439,03 доларів США на термін до 19.07.2010 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 27.03.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 13357,68 доларів США, яка складається з: 4885,98 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 947,29 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 156,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 7368,41 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 13357,68 доларів США, що за курсом 26,30 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2018 року складає 351306,98 грн. та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 5269,60 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.06.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої вважав заперечення відповідача безпідставними, просив позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду відзив, згідно якого просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором №HEH3AE00000139 від 19.07.2007 року. Відмовити в задоволені позову за необґрунтованістю. Відповідач вважає позовні вимоги позивача незаконними та необґрунтованими. Позивачем не надано первинні платіжні (фінансові) документи, засвідчені належним чином, щодо видачі і повернення кредиту, нарахування і сплати процентів та комісій. Позивачем заявлено до стягнення заборгованості за комісією, яка не передбачена умовами кредитного договору. 09.09.2009 року відповідач передав позивачу заставний транспортний засіб автомобіль марки Богдан DF20, 2005 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] , з метою продажу та спрямування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується відповідним актом. Відповідачу не було надано позивачем інформації про реалізацію ТЗ, суму продажу та зарахування коштів на погашення кредиту. У разі відсутності продажу позивачем заставного ТЗ іншій особі, вважається, що позивач задовольнив свої вимоги за кредитним договором в сумі рівній його заставній вартості. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 04.12.2012 року у справі №2120/3682/12, задоволено позов позивача до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 10\~661,75 доларів США, з якого: борг за кредитом (тіло) 4885,98 доларів США; борг за процентами 4059,38 доларів США; борг за комісією 156,00 доларів США; борг за пенею 1560,39 доларів США. В рамках виконавчого провадження №47563979, яке перебувало на виконанні у ВДВС Суворовського РУЮ м.Херсона, на підставі виконавчого листа №2120/3682/12 від 29.07.2013 року, відповідачем 26.02.2016 року в повному обсязі сплачено борг, що підтверджується квитанцією №8_32 та постановою державного виконавця від 31.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження. Різниця між вимогами позивача у 2018 році та у 2012 році, у бік збільшення, є лише за пенею в сумі 5808,02 дол.США. Позивач ще у 2012 році скористався своїм правом на звернення до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. Не зважаючи на те, що борг за пенею було стягнуто судовим рішенням у 2012 році, в межах строку позовної давності (один рік), позивачем знову нараховано її більш ніж за десять років. Подання позивачем позовної заяви у 2018 році, відбулося після спливу строку позовної давності. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили відмовити з врахуванням відзиву. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №HEH3AE00000139 від 19.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10439,03 доларів США строком користування до 19.07.2010 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% річних за користування кредитними коштами. 19.07.2007 року [PERSON] та\~ПАТ КБ\~«Приватбанк» уклали\~договір застави\~рухомого майна.\~Відповідно до\~його умов\~предметомзастави є рухоме майно, а саме: транспортний засіб автомобіль марки Богдан DF20, 2005 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] , в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №HEH3AE00000139 від 19.07.2007 року. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України). Станом на\~23.11.2011\~року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитом в сумі 10661,75 доларів США, що за курсом 7,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.11.2012 року складає 85080,76 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4885,98 грн. доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 4059,38 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 156,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 1560,39 доларів США, у зв`язку з чим, позивачем пред`явлено позов про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 10661,75 доларів США. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 04.12.2012 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість у повному обсязі. 29.07.2013 року на підставі вищевказаного рішення видано виконавчий лист. Відповідно до виконавчого провадження рішення Суворовського районного суду м.Херсона виконано у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2016 року. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним із платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13). Кредитор пред`явив позичальнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, тобто такими діями кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно із цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки, пені, штрафи на підставі умов договору. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором суми за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, нарахування неустойки та комісії після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачена, отже, такі вимоги є безпідставними. Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із безпідставністю, то позовна давність до такої вимоги не застосовується. Отже, у ПАТ КБ «Приватбанк» були відсутні правові підстави для нарахування передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, а також обумовленої в договорі неустойки з огляду на те, що позивач скористався свої правом на стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла в межах строку кредитування, про що свідчить вказане рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 04.12.2012 року. З огляду на викладене, вимоги про стягнення процентів та неустойки є необґрунтованими, тому у задоволенні позову банку необхідно відмовити за безпідставністю, адже позовна давність до такої вимоги не застосовується. Особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах позовної давності (стаття 256 ЦК України). Відповідач просив застосувати позовну давність до вимог банку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пред`явивши позов про стягнення заборгованості, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши 2012 року відповідний позов до суду. З цієї дати почався перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення із позичальника заборгованості, нарахованої до цієї дати, в інший спосіб (стягнення заборгованості). З позовом до позичальника про стягнення заборгованості, банк 21.05.2018 року, тобто поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed