Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер його дядько [PERSON] в селі Потоки Катеринопільського району Черкаської області. [INFO] в м. Дніпро, Дніпропетровської області помер батько позивача - [PERSON] , який був рідним братом [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) площею 4,57 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінмежах Потоківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області. На час відкриття спадщини, після смерті [PERSON] , інших спадкоємців крім позивача та батька позивача не було, а тому останні взяли на себе усі турботи та витрати щодо поховання [PERSON] . Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого дядька [PERSON] і вступив у володіння (управління) зазначеним спадковим майном, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом по тій причині, що 27.10.2017 року державний нотаріус Катеринопільської державної нотаріальної контори видала письмове роз`яснення за № 1188/01-16 в якому зазначено, що термін встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , закінчився 09.08.1996 року. Також позивач вказує, що відшукати правовстановлюючий документ на земельну ділянку (Сертифікат) спадкодавця в будинку його проживання, не вдалося. Позивач просить суду встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 4.57 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінмежа Потоківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, яка за життя належала на підставі втраченого сертифіката Серія ЧР № 0304529 [PERSON] , який помер [INFO] в селі Потоки Катеринопільського району Черкаської області. 04.02.2019 року до суду надійшла заява про зміну предмета позову. Заява підписана та пред`явлена до суду представником позивача за дорученням [PERSON]. Відповідно до ч.1ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно зі ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Відповідно до п.п. 18 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11, пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України. В свою чергу положеннями п.п. 11, п. 16-1 розділу ХV«Перехідні положення» Конституції України передбачено, що представництво відповідно допункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених устатті 61 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч.6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ч.4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин. Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. З правового аналізу вище наведених норм закону вбачається, що представництво особи в суді може здійснюватись іншою особою, а ніж адвокатом (особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених устатті 61 цього Кодексу) лише в тих справах, які відповідно до закону можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (спори, що виникають з трудових відносин, а також малозначні справи). В свою чергу представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою в інтересах [PERSON] про зміну предмета позову, при розгляді позову, предметом якого є спір у відносинах щодо спадкування. За змістом п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, щодо спадкування. Таким чином, представником в справах щодо спадкування (зокрема, подати заяву про зміну предмета позову) може бути лише адвокат. Згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України відомості про те, що представник позивача [PERSON] має статус адвоката відсутні, а тому він не може бути представником в даній справі та не має повноважень подавати заяву до суду та підписувати її від імені позивача. Таким чином, проаналізувавши наведені вище норми закону суд вважає за можливе розглянути справу за первісними позовними вимогами. Позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 05.09.2019 року про розгляд справи без його участі. Відповідач представника в судове засідання не направив, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, не заперечує проти задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України 2003 року. Встановлено, що [INFO] в селі Потоки Катеринопільського району Черкаської області помер [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про смерть від 28 липня 2017 року виданого Новоархангельським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис від 11.02.1996 року № 2 (а.с. 10). З свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21.02.2017 року виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що [INFO] в м. Дніпро Дніпропетровської області помер [PERSON] , актовий запис від 21.02.2017 року № 206 (а.с. 8). Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року, строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу УРСР 1963 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки № 000/0/105-17 від 23.08.2017 року виданої відділом Держгеокадастру у Катеринопільському районі Черкаської області, [PERSON] , за життя, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0304529 належала земельна частка (пай) площею 4,57 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінмежах Потоківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області (а.с. 12). 27.10.2017 року державний нотаріус Катеринопільської державної нотаріальної контори видала письмове роз`яснення за № 1188/01-16 в якому зазначено, що термін встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , закінчився 09.08.1996 року, прийняти заяву про прийняття спадщини буде можливим лише за згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину (якщо такі були), або за наявності рішення суду, що набрало законної сили, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 13). Статтею 529 ЦК УРСР 1963 року визначено першу чергу спадкоємців за законом, згідно якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 530 ЦК УРСР 1963 року визначено другу чергу спадкоємців за законом, згідно якої при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Племінники в силу ст.ст. 529, 530 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, не відносяться до спадкоємців першої та другої черг, а інших черг спадкування за законом вищевказаним Кодексом не було передбачено, тому позивач позбавлений права на спадкування земельної частки (паю), яка залишилася після смерті [PERSON] . На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed