Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить зобов'язати відповідача не чинити перешкод в будь-йому перешкод в будь-який спосіб, в тому числі, як самій так, так і за допомогою інших осіб в користуванні належній її ? частині квартири [ADDRESS], звільнивши належну йому частину квартири від майна і допускати до квартири у будь-який час доби, не перешкоджати йому вільно входити до помешкання, не зчиняти сварки та бійки з ним, не виганяти його з квартири, не перешкоджати йому користуватись в квартирі туалетом, кухнею, телефоном, газовою плитою, ванною і коридором. Поділити квартиру [ADDRESS] і виділити йому в натурі у власність ? частину квартири. Визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] між сторонами за можливими варіантами експертизи, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2011 року за позивачем визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Згідно з відміткою суду, рішення набрало законної сили 18 липня 2012 року. 22 лютого 2013 року було проведено державну реєстрацію права на нерухоме майно. Однак, відповідач повністю зайняла квартиру, розмістила свої речі та не надає можливості користуватись належною йому частиною квартири. В судове засідання позивач не з'явився від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить прийняти рішення з урахуванням 2 варіанту висновку експерта № 1945 від 14 травня 2014 року, встановивши порядок користування житловим приміщенням, виділивши йому кімнату № 5 площею 11,6 кв.м, кімнату № 7 площею 7,4 кв.м, лоджію площею 2,4 кв.м, стягнувши з нього компенсацію різниці часток. Відповідач у судове засідання вдруге не з'явилась, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить її особистий підпис у поштовому повідомленні, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири задоволено повністю. Визнано за [PERSON], [INFO], право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], судові витрати по сплаті судового та інформаційного збору у розмірі 1 520 гривень 00 копійок /а.с. 11/. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 листопада 2012 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2011 року у даній справі змінено в частині задоволення вимог про стягнення судових витрат, зазначивши про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] державне мито в розмірі 700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін /а.с. 22-23/. Таким чином, рішення набрало законної сили 27 листопада 2012 року. 22 лютого 2013 року відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] була проведена реєстрація права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина квартири [ADDRESS], належить [PERSON], про що свідчить копія технічного паспорту. Однак, судом встановлено, що між сторонами з приводу володіння та користування належного їм майна виникають суперечності та в добровільному порядку встановити порядок користуванням майном неможливо. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позивач [PERSON] набув право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] правомірно. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.ст. 316 ч. 1, 317 ч. 1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 356 ч. 1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.57 ЦПК України фактичні дані, що мають значення для справи встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Для вирішення питання про варіанти порядку користування спірного майна, була призначена судова будівельно-технічна експертиза відповідно до ухвали суду від 24 лютого 2014 року. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1945 від 14 травня 2014 експертом було запропоновано два варіанта поділу спірного майна /а.с. 41-57/. З урахуванням заяви відповідача встановлення порядку користування спірного майна має відбутись згідно з другим варіантом, а саме: В загальне користування співвласників пропонуються наступні приміщення: коридор 1, площею 8,4 кв.м, кухня 3 площею 8,3 кв.м, туалет 9 площею 1,4 кв.м, ванна 8 площею 2,8 кв.м, кладовка 6 площею 0,5 кв.м. Всього в загальне користування співвласників пропонується приміщення загальною площею 21,4 кв.м (8,4+8,3+0,5+1,4+2,8) (червоний маркер). Співвласнику І ([PERSON].) пропонуються в особисте користування наступні приміщення: кімната 4, площею 16,0 кв.м, кладочка 2, площею 0,9 кв.м, балкон, площею 2,4 кв.м. Всього співвласнику І пропонується приміщення загальною площею 30,0 кв.м (16,0+0,9+2,4+21,4*1/2) (жовтий маркер), що менше належного на ідеальну долю частки на 1,15 кв.м. (31,15-30,0). Співвласнику ІІ ([PERSON]) пропонуються в особисте користування наступні приміщення: кімната 5, площею 11,6 кв.м, кімната 7, площею 7,4 кв.м, лоджия, площею 2,6 кв.м. Всього співвласнику ІІ пропонується приміщення загальною площею 32,3 кв.м (11,6+7,4+2,6+21,4*1/2) (зелений маркер), що більше належного на ідеальну долю частки на 1,15 кв.м. (32,3-31,15). Відповідно до визначеного варіанту порядку користування квартирою долі співвласників перерозподілились та мають вигляд: Співвласник І: 48/100 частини (30/62,3*100), замість ідеальної долі в 1/2 частини. Співвласник ІІ: 52/100 частини (32,3/62,3*100), замість ідеальної долі в 1/2 частини. При даному варіанті порядку користування квартири, грошову компенсацію необхідно сплатити співвласнику ІІ на користь співвласника І в розмірі 6983,88 грн. (1,15*6072,94). Для здійснення запропонованого варіанту порядку користування переобладнання не проводяться. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30.05.1997 року № 8 при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати:- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - достатність поданих експертові об'єктів дослідження;- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. При проведенні судової будівельно-технічної експертизи судовим експертом були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, відповіді на поставлені питання викладені повно та відповідають іншим фактичним даним, дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи, тому зазначений висновок судової будівельно-технічної експертизи є об'єктивним, достовірним та правдивим, і повинен бути покладений в основу рішення стосовно встановлення порядку користування майном. Також, у відповідності із вимогами ст. 391 ЦК України, власник може вимагати усунення будь-яких перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин,

Outcome: partial