Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким виділити в натурі належні йому 27/100 частин з житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Умова, 9, у вигляді окремого домоволодіння, яке є спільною частковою власністю сторін та визнати за ним права власності на вказаний житловий будинок, посилаючись на такі обставини. Згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 31 липня 2001 року, зареєстрованого на Одеській Універсальній Товарній біржі за № 032/ 2001-Н, позивачу належить 27/100 частин домоволодіння під № 9 по вул. Умова в м. Одесі загальною площею 39,1 кв. м., житловою 20,3 кв.м. та надвірних споруд під літерами „ Е бесідка і „К - вбиральня. Рішенням Приморського районного суду від 27.01.2006 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 31.07.2001 року за № 032/2001-Н, укладений між [PERSON] та [PERSON], оскільки відбулося повне виконання договору між сторонами, але нотаріально засвідчений договір не був. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0447 га., яка належить позивачу на праві власності та на його імя видано 04.02.2002 року державний акт на право приватної власності на землю. Відповідач [PERSON] Георгієвич у судове засідання зявився, визнав позовні вимоги позивача у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову в попередньому судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31 липня 2001 року та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року позивач є власником 27/100 частин житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Умова, 9, яку він реконструював з метою поліпшення житлових умов своєї родини, і яка на даний час має вигляд: літера „ А: 1-1 житлова 8.5 кв.м., 1-2 житлова 18.8 кв.м., 1-3 кухня 9.9 кв.м., 1-4 веранда 6.2 кв.м., 1-5- санвузол 2.9 кв.м., 1-6- тамбур 1.2 кв.м., 1-7 коридор 5.3 кв.м., 1-8 гардеробна 1.5 кв.м., загальною площею 54,3 кв.м., житловою 27,3 кв.м., літ. „Л : 1-1 житлова 9.2 кв.м., 1-2 кухня 7.5 кв.м., загальною площею 16.7, та надвірних споруд літ. „К вбиральня, та літ. „М погріб. Відповідно до технічного висновку реконструйована позивачем частина житлового будинку відповідає усім будівельно-технічним нормам, перебуває у задовільному стані та пригодна до експлуатації. Також відповідно до технічного висновку є можливість поділу майна між співвласниками у самостійний обєкт нерухомості з присвоєнням приватному житловому будинку поштової адреси: м. Одеса, вул. Умова, 9-А. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави. Таким чином суд вважає виконаними вимоги ч. 3 ст. 375 ЦК України, відповідно до якої право на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. При проведенні реконструкції частини житлового будинку дотримано будівельних, санітарних, протипожежних та інших норм та правил, але враховуючи, що будівництво проведено без належним чином затвердженого проекту, ввести його в експлуатацію є неможливим. При цьому в результаті проведеного будівництва позивачем створено споруду, яке відповідає певним, що висуваються до подібного роду будівель, вимогам та може бути самостійним обєктом права власності, перебуває в особистому користуванні позивача. Таким чином, враховуючи, що проведена реконструкція відповідає всім нормам та правилам, неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд вважає за можливе захистити право позивача шляхом визнання за ним права власності на отримане реконструйоване житлове приміщення. Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є спільній частковій власності. Згідно ч. 3 вказаної статті договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. При цьому згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved