Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. 21.07.2017 року до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Відповідача-1: [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], а саме: на гаражний бокс (гараж) [ADDRESS] загальною площею 188,4 кв.м. (Свідоцтво про право власності на вказаний гараж серії [NUMBER] було видано 30.05.2011 р. Головним управлінням житлового забезпечення (наказ № 644-С/ГК від 27.05.2011 р.) та зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.07.2011 р., реєстраційний номер 34154578); на гаражний бокс (гараж) [ADDRESS] загальною площею 197,00 кв.м. (договір дарування від 26.07.2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коляда О.П., зареєстрованого в реєстрі за№ 1670); на гаражний бокс [ADDRESS], загальною площею 94,40 кв.м., (договір дарування від 26.07.2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коляда О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1671) та заборони вчиняти дії відповідачу по відчуженню вказаного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено у ч. 1, ч. 3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу. Враховуючи те, що майно на яке просить позивач накласти арешт є предметом спору, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити шляхом накладення арешту на гаражні бокси, в решті заявлених вимог відмовити, вважаючи достатнім застосування одного виду забезпечення позову, а саме арешту. Враховуючи викладене,

Outcome: partial