Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду 29.04.2013 року із зазначеною позовною заявою і свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2007 року позивач та відповідач уклали кредитний договір № 004-21050-260907 від 26.09.2007 року, за умовами якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті,надав держателю платіжну картку, а також ПІН - код до неї і відкрив кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. для розрахунків за товари чи послуги та на день укладення кредитного договору встановлюється ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 500 гривень зі сплатою 29,9 % річних за користування коштами. Відповідач сплачує позивачу проценти за користування кредитною лінією за ставками, які зазначені в тарифному пакеті, що містяться в Додатку 1 до кредитного договору. Станом на 20.03.2013 року за відповідачем по кредитному договору № 004-21050-260907 від 26.09.2007 року нарахована заборгованість на загальну суму 14757,14 грн., яка складається з: тіло кредиту - 4281,77 грн.; прострочене тіло кредиту - 0,00 грн.; заборгованість за відсотками - 4022,23 грн.; заборгованість за комісіями - 6453,14 грн. яку позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» (р/р [NUMBER], МФО 380236, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 34047020) на загальну суму 14757,14 гривень та судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Просить розглянути справу без їх представника. На підставі заяви представника позивача та думки учасників процесу, відповідно ст. 169 ЦПК України, враховуючи невиконання ухали суду про надання оригіналу кредитної справи для огляду суду (а.с..35) та Ухвалу апеляційного суду від 17.08.2013 року (а.а.с.75-76), вважає можливим розглянути справу без його участі по наявних в матеріалах справи доказах. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в суді заперечили проти позову, вважають, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки до виписки банку з карткового рахунку [PERSON] та листа позивача № 05-740689 від 17.02.2012 року, 03.02.2010 року відповідачем було здійснено останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно п.2.5 даного договору, відповідач зобов'язаний щомісяця до 15 числа внести платіж. Отже, початок перебігу строку позовної давності почався 16.03.2010 року, а закінчився 15.03.2013. А позовну заяву складено 20.03.2013 року, яка надійшла до суду 29.04.2013 року. Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань, не може вважатися таким, що відтерміновує сплив строку позовної давності (п..4.2). Тобто, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п.4.2). Відповідач перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 16.03.2010 року. Банк звернувся до суду 20.03.2013 року, включивши до позовних вимог основний борг, проценти, та комісію. Разом з тим, відповідно ст. 256 ЦК України позовний строк закінчився що є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). За перебіг позовної давності (за ч.1 та ч.3 ст. 264 ЦК України) в позові не зазначено. А відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків позовної давності. За матеріалами справи, 26.09.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 004-21050-260907 (а.а.с. 5-8), що відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України. Позивач відкрив кредитну лінію, що передбачено п.1.3 кредитного договору на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 500 грн. Відповідно та п.п. 2.3 - 2.5 договору погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячними платежами та в строки, передбачені графіком платежів. Нарахування процентів на використану кредитну лінію у період нарахування з використанням методу: фактична кількість днів у місяці (28-30-31 днів) та фактична кількість днів у році (365-366). При нарахуванні процентів не враховується день виникнення та враховується день повернення заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом. Пунктом 4.2 передбачений строк дії договору до моменту повного виконання сторонами взятих договором зобов'язань. Проценти за користування кредитною лінією нараховуються позивачем щомісячно в останній робочий день поточного місяця, за період з дати останнього нарахування, тобто з дати, що слідує за останнім робочим днем попереднього місяця, по останній робочий день поточного місяця. Зазначені вище проценти по договору відповідач повинна сплачувати відповідно тарифів до договору (а.с.6). Крім того, як зазначено в довідці - розрахунку від 23.05.2012 року (а.с. 13), станом на 20.03.2013 року, відповідач перед позивачем має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14757,14 грн., яка складається з: тіло кредиту - 4281,77 грн., заборгованість за відсотками - 4022,23 грн., заборгованість за комісіями - 6453,14 грн., пеня 225 грн. яка за позовом стягненню не підлягає( а.с.3,4) Відповідно договору цей розрахунок повинен відповідати умовам договору. Але в ньому не зазначено помісячно суми отриманого кредиту відповідачем. Так в розрахунку зазначено, що відповідачем за жовтень 2007 року погашено 521 гривню, але не зазначено яка сума нею отримана, хоч за витратами по рахунку відповідачем отримано500 грн. (а.а.с..30-31,137-138). та комісія за зняття коштів складає 5грн. і далі не зазначено скільки коштів взято з відповідача за інші послуги надані банком відповідно тарифу, що не дає суду можливості перевірити правильність нарахування заборгованості. Подібні нарахування зроблено і по інших місяцях в тому числі і за квітень 2008 року. Тому судом і вимагалась оригінал кредитної справи для перевірки нарахування помісячно процентів для встановлення суми заборгованості по наданому кредиту, оскільки цей розрахунок повинен бути зроблений помісячно, як і передбачено п. 2.5 кредитного договору з зазначенням нарахування по всіх послугах які надав банк [PERSON]. по цьому кредиту. В зв'язку з цим 21.05.2013 року винесено ухвалу (а.с. 35), в якій суд зазначив про необхідність витребування у позивача оригінал кредитної справи № 004-21050-260907 від 26.09.2007 року у відношенні [PERSON]. Але ухвала суду позивачем не виконано в порушення ч.5 ст. 124 Конституції України. Тому суд розглядає справу по наявних матеріалах. Крім того, відповідно ст. 7 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється державною мовою, а вищезазначені виписки по рахунку [PERSON] від 17.02.2012 року (а.с.а.с. 26-31) та від 23.11.2013 року (а.с.а.с. 123-138), складені російською мовою без перекладу, що є недопустимим. Судом встановлено що за зазначеним вище розрахунком та витрат по рахунку відповідача (а.а.с. 26-31, 123-138) відповідач за період з 05.10.2007 року по 16.10.2008 року отримала 13090 грн.. [PERSON] 14.11.2013 року подала до суду квитанції про сплату нею заборгованості по кредитному договору, в якому зазначено, що за період з 08.10.2007 року і по 29.01.2010 року вона погасила заборгованість на суму 15428,64 грн. і нею сплачено більше на 526,35 грн., а показник банку до сплати 1570,99 грн.. (а.с.а.с. 101-108). Перевіряючи доводи відповідача суд виходить з того, що сторони встановили строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п.4.2) так і строки виконання зобов'язань зі щомісячними погашенням платежів. Тобто графіки платежів визначено місяцями, але встановлено окреме зобов'язання (щомісячні платежі), строк виконання яких, згідно ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Востаннє [PERSON] погашала заборгованість за комісією в період з 01.02.2010 року по 26.02.2010 року в сумі 380,46 грн. і з 26.02.2010 року по 20.03.2013 року заборгованість по комісії відповідачем не погашалася (а.с. 13). Це підтверджено виписками банку з карткового рахунку [PERSON], яка міститься в матеріалах справи та листа позивача № 05-740689 від 17.02.2012 року (а.с.24-25), 03.02.2010 року відповідачем було здійснено останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором і за п.2.5 даного договору, відповідач зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частини заборгованості до 15 числа наступного місяця. Отже, початок перебігу строку позовної давності почався 16.03.2010 року, а закінчився 15.03.2013. Але в порушення цих вимог позивачем складено позовну заяву 20.03.2013 року, яка надійшла до суду 29.04.2013 року. Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань, не може вважатися таким, що відтерміновує сплив строку позовної давності (п..4.2). Тобто, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п.4.2) так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (до 15 числа кожного місяця. Разом з тим, відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку,що позивачем не доказано і в суді не встановлено. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особо довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Під час розгляду справи встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 2.5), позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами - щомісячними платежами в строк до 15 числа кожного наступного місяця. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 15 числа наступного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання, тобто з 16.03.2010 року. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність закінчилися 15.03.2013 року, що є підставою для відмови в позові. Відповідно п. 21 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видачі і погашення кредиту кількома частинами. Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ч.1 ст. 1048 ЦК України. За ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами і який є домовленістю позивача і відповідача на встановлення , зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. І згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися відповідно до умов договору та в разі їх порушення настають наслідки передбачені договором, в зазначений у договорі строк, тобто кредиту і процентів (ст.ст. 530, 631, 1048, 1050 ЦК України). Отже, відповідно постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами позивача про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. А відповідно ксерокопії квитанції (а.с. 108), відповідач [PERSON] здійснила останній платіж 29.01.2010 року на суму 700 грн. і дані кошти, відповідно довідки - розрахунку (а.с. 13), перераховані 01.02.2010 року. А після 29.01.2010 року [PERSON] не здійснювала жодних платежів по заборгованості за кредитним договором, тобто перебіг позовної давності для позивача починається з березня місяця 2010 року, а дана позовна заява вперше надійшла до суду 29.04.2013 року. Тобто строк позовної давності для позивача сплинув. І відповідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. А оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла. Тому, в зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв'язку з пропуском строку позовної давності для стягнення.

Outcome: dismissed