Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся\~\~ до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з березня 2012 по січень 2015 у сумі\~ 3555,97 гривень, судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, з тих підстав, що він не отримував послуги з теплопостачання належної якості, у зв?язку з чим 20.07.2011 року звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та відключення від мережі ЦО . Також відповідач просив в задоволенні позову відмовити через пропущення позивачем строку позовної давності . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO], та між ним та Концерном «МТМ» 26 серпня 2010 року було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с.6) . Розрахунком суми заборгованості за послуги теплопостачання встановлено, що відповідач згідно особистого рахунку за період з березня 2012 року по січень 2015 року має заборгованість в сумі 3\~555,97 гривень (а.с.5). 10.03.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості на користь Концерну «МТМ» в сумі 3555,19 гривен станом на 01.02.2015 року , який було скасовано ухвалою суду від 07 квітня 2015 року (а..7). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу , якщо інше не встановлено договором. Згідно з вимогами ч.1 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача/або членів його сім?ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами п. п. 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Після прийняття спеціальною комісією рішення про відключення від теплопостачання складається відповідний акт про відключення від мереж централізованого опалення, який є підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань. Тобто, доводи відповідача, про те, що він розірвав договір з позивачем та просив відключити його від мережі ,не можуть бути прийняті до уваги, тому що [PERSON] не надано доказів, що відключення опалення в його квартирі було здійснене за участю власника будинку, представника виконавця послуг або уповноваженої ними особи. Ним не надано акту про відключення квартири від мережі централізованого опалення за участю вказаних представників. В десятиденний строк після відключення відповідач не звернувся до відповідної комісії органу місцевого самоврядування на затвердження, і таким чином на сьогоднішній день не знятий з обліку як споживач послуг з теплопостачання. Враховуючи наведене , і той факт, що судом не встановлено законних підстав для припинення нарахувань за послуги з теплопостачання, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання з березня 2012 року по січень 2015 року в розмірі 3555, 97 гривень. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що Концерном пропущено строк звернення до суду, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що вимога позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] була заявлена в березні 2015 року, а після скасування судового наказу позивач звернувся до суду 26.05.2015 року, тобто строк встановлений ст. 257 ЦК України позивачем не пропущено. Питання про судові витрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України, з врахуванням вимог ст. 99 ЦПК України, та того факту, що позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, який було скасовано (а.с.7,11).

Outcome: approved