Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом і просить ухвалити рішення про визнання договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по вулиці Котовського (тепер вулиця Незалежності) №255 в м.Світловодську Кіровоградської області, укладеного 14.12.2007 року між ним, як дарувальником і [PERSON], як обдарованою та посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого ним в реєстрі за №4071 недійсним як укладеного шляхом обману обдарованою, розірвати цей договір дарування та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на даний житловий будинок, а також стягнути на його користь з відповідача витрати, пов»язані зі сплатою судового збору. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14 грудня 2007 року уклав договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою вул. Котовського (Незалежності) №255 у м. Світловодську Кіровоградської області на користь своєї дочки [PERSON]. Натомість на момент укладання цього договору він помилявся щодо природи та наслідків вчинення такого правочину, оскільки вважав, що взамін дочка подарує йому двокімнатну квартиру [ADDRESS] (Магдебурзького права) в м. Світловодську. Також, вважає, що вичерпав усі можливі заходи щодо мирного вирішення зазначеної проблеми, тому був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та додав,що зазначений договір підлягає визнанню недійсним з наступних обставин: Після смерті дружини позивача [PERSON],12.02..2007 року, відповідач [PERSON] запропонувала [PERSON] (своєму батькові), подарувати їй зазначений житловий будинок, а вона в свою чергу, подарує останньому двокімнатну квартиру [ADDRESS](тепер вулиця Магдебурського права) в місті Світловодську. Знаючи про те,що у його дочки сім'я складається із чотирьох осіб, а площа квартири є невеликою, [PERSON] погодився подарувати їй даний житловий будинок В грудні 2009 року [PERSON] познайомився, а 31.05.2010 року зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON](шлюбне прізвище якої є [PERSON]) та переїхав за місцем її проживання в [INFO]. Дочка зателефонувала йому та повідомила,що зі своєю сім»єю бажає переселитися у спірний житловий будинок, на що [PERSON] надав згоду. В грудні 2010 року в телефонній розмові остання сповістила [PERSON] про те,що передумала дарувати йому квартиру. Від цієї звістки у [PERSON] погіршився стан здоров»я, а в лютому 2011 році у нього стався інсульт. Продовж тривалого часу останній хворів. У зв»язку з початком бойових дій в Донбасі, [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] в червні 2014 році змушені були переїхати в м.Світловодськ і на теперішній час без відповідної реєстрації мешкають в квартирі відповідача за вищезазначеною адресою. З моменту переїзду до м.Світловодська ,з метою уникнення спору, [PERSON] неодноразово просив дочку виконати обіцянку відносно дарування квартири, або в крайньому разі, купити для них з дружиною однокімнатну квартиру на першому поверсі чи хоча б виділити їм одну кімнату у подарованому ним житловому будинку. Відповідач не бажає цього робити. На даний час [PERSON] тяжко хворіє,догляд за ним здійснює [PERSON] Позивач не має власного житла ,вичерпавши усі можливі заходи щодо мирного вирішення зазначеної проблеми,змушений звернутися в суд за захистом своїх майнових та процесуальних прав. Відповідач позовні вимоги не визнала та надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позивач добровільно і свідомо уклав договір дарування житлового будинку на її користь. Просила відмовити у позові. В судовому засіданні відповідач та її представник суду пояснили, [PERSON] проживала з батьками та своєю родиною в спірному домоволодінні. В лютому 2001 року її чоловік [PERSON] купив [PERSON].В. квартиру за адресою: [ADDRESS], яку вони згодом планували подарувати спільному сину [PERSON]. Ні про яку тісноту в квартирі для родини позивача не могло йти мови, бо вони проживали разом з батьками в приватному будинку. В 2004 році важко захворіла мати,[PERSON], якій потрібен був догляд. Догляд забезпечувала відповідач разом зі своїм чоловіком та дітьми, оскільки позивач на той час працював старшим майстром дільниці з ремонту і експлуатації розподільчих пристроїв ЕТЦ на Кременчуцькій ГЕС і не мав вільного часу для догляду за дружиною. В лютому 2007 року мати померла. Влітку 2007 року позивач став наполягати на оформленні будинку( для впорядкування справ із статками та виключення будь-яких суперечностей між відповідачем і її братом стосовно житлового будинку), на [PERSON] та укладанні договору дарування(саме дарування, безоплатної передачі будинку) із правом на безкоштовне житло. Договір дарування житлового будинку було укладено сторонами 14.12.2007 року та посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстровано в реєстрі під №4071. Жодних суперечок або різних поглядів на питання побуту між сторонами не було. 31.05.2010 року позивач одружився і переїхав до м.Комсомольське Донецької області. Два рази на рік подружжя [PERSON] приїздили до м.Світловодськ та проживали у квартирі відповідача. Єдиною умовою [PERSON] було,щоб [PERSON] не здавала в найм квартиру. Усі комунальні витрати за житло несла відповідач. В 2014 році позивач з дружиною приїхали до м.Світловодськ та оселилися в квартирі [PERSON] З огляду на те,що позивач є батьком відповідача, остання, втрачаючи право на допомогу від держави по оплаті комунальних послуг на свій будинок, оформила субсидію саме на квартиру, в якій до цього часу проживає позивач із дружиною. Влітку 2016 року стосунки між родиною відповідача і позивачем з його дружиною погіршилися через різні політичні погляди. Збоку позивача почалися лайки,погрози,незрозумілі вимоги щодо відповідача та її родини. Просять відмовити в задоволенні позову у повному обсязі за його безпідставності. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків , дослідивши та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що за договором дарування від 14.12.2007 року [PERSON] передав у власність [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за № 255 по вул. Котовського (Незалежності) у м. Світловодську Кіровоградської області. (а.с.7). В пункті 2.2 даного договору зазначено, що в присутності нотаріуса Дарувальник передав Обдарованій ключі від житлового будинку. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу житлового будинку Обдарованій. Сторони домовились про те,що Даритель довічно та безкоштовно проживатиме в зазначеному житловому будинку. Договір дарування 14.12.2007 року було посвідчено приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №4071(а.с.7). З свідоцтва про шлюб (а.с.6) слідує,що 31.05.2010 року позивач уклав шлюб з [PERSON] З довідки про смерть(а.с.8) слідує,що [PERSON] померла 12.02.2007 року. За реєстраційними даними [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] ( колишня вулиця Радянська) 2-«а» [ADDRESS] з 27.02.2001 року. З паспортних даних(а.с.5-5-а) слідує,що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO](нині Незалежності ) №255 Кіровоградської області з 23.12.1989 року), [PERSON] зареєстрована в [INFO](а.с.11). З записів по господарської книги (а.с.45-48) слідує,що [PERSON] (Гірська) разом зі своєю сім»єю була зареєстрована і проживала у батьків у домоволодінні №255 по вулиці Котовського( нині Незалежності) м.Світловодськ Кіровоградської області з січня 1992 року. Позивач наполягає на тому, що на момент укладання договору дарування він помилявся щодо дійсної природи укладеного правочину, і розраховував на те, що відповідач подарує йому квартиру [ADDRESS] (Магдебурзького права) в м. Світловодську. На теперішній час відповідач відмовляється від розірвання договору дарування, у зв'язку з чим позивач вважає, що його обманули, тому звернувся до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із договірних правовідносин, зокрема з приводу порядку укладання правочинів, що регулюється нормами\~Цивільного кодексу України. За загальним правилом, передбаченим\~ст.204 ЦК\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимоги до правочинів, закріплені у\~ст.203 ЦК України. Зазначена стаття кореспондується із положеннями ч.1\~ст.215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Залежно від підстав недійсності правочину, закон передбачає настання різних наслідків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, відповідно до чого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, з огляду на презумпцію правомірності правочинів та диспозитивність цивільного судочинства, розглядаючи вимоги про визнання договору недійсним суд обмежений підставами, які зазначені в позовній заяві і відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК\~не може виходити за межі позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що підставою визнання спірного договору недійсним є відсутність його волевиявлення на безоплатне відчуження належного йому житлового будинку та введення його в оману відповідачем. Разом з тим, суд не приймає доводів сторони позивача про відсутність волевиявлення позивача. Згідно ч.3\~ст.203 ЦК\~ України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оцінюючи наявність волевиявлення та відповідність дій з укладання договору дарування внутрішній волі позивача суд виходить з наступного. Оспорюваний договір дарування укладався у нотаріуса в присутності сторін. Підписуючи зазначений договір позивач підтвердив, що погоджується з його змістом та умовами і діє добровільно. З огляду на наявні в матеріалах справи докази судом не встановлено обставин, які б свідчили, що під час укладання цього договору позивач міг помилятися щодо його дійсної природи, тобто того, що він здійснює відчуження належного йому майна на користь іншої особи безоплатно. За змістом\~статті 229 ЦК України ,\~якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з підстав, визначених\~статтею 229 ЦК України, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.1\~ст.230 ЦК\~України правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Пленум Верховного Суду України в п.19\~постанови від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила,що вона є дружиною позивача,шлюб з яким було укладено 31.05.2010 року. Деякий час вони проживали за її місцем реєстрації, в м.Комсомольське Донецької області, а потім в червні місяці переїхали до м.Світловодськ і оселилися в квартирі відповідача. Вона тимчасово зареєстрована як переселенець на території м.Світловодськ, а її чоловік в загалі не має свого житла. Зі слів чоловіка-Сергієнка В.А. їй відомо,що він подарував дочці [PERSON] житловий будинок за умов,що та йому подарить квартиру, яку він в свій час купив для дочки. Свою обіцянку [PERSON] не виконала, квартиру не подарувала. [PERSON] людина похилого віку , протягом тривалого часу потребує в зв»язку з тяжкою хворобою, піклування та повсякденного догляду. Доглядає чоловіка саме вона, ні [PERSON] ні члени її родини не переймаються допомогою хворому батьку. Відповідачу пропонували знайти їм житло на першому поверсі,щоб [PERSON] мав змогу хоча інколи виходити на вулицю, або виділити кімнату у будинку , але відповідач не бажає допомогти своєму батькові. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили,що вони протягом тривалого часу спілкуються з сім»єю [PERSON]В, знали її батьків. [PERSON] проживала разом зі своєю сім»єю у батьків в житловому будинку по вулиці Котовського (нині Незалежності),255 м.Світловодськ. Після смерті своєї дружини [PERSON], [PERSON] подарував будинок дочці [PERSON]( відповідачу). Між ними були гарні стосунки,вони підтримували один - одного,але потім [PERSON] одружився з [PERSON] і їхні стосунки зіпсувались. Виходячи з вищезазначеного суд приходить до переконання ,що всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК\~позивачем не доведено наявності помилки щодо неправильного сприйняття ним фактичних обставин правочину з дарування житлового будинку на користь відповідача. Разом з тим, про відсутність такої помилки свідчать його вік та стан здоров'я, бо він є здоровою дієздатної особою, поведінка та дії направлені на збирання та оформлення документів задля відчуження квартири, вільне укладання оспорюваного договору, відсутність у відповідача обов'язків щодо вчинення дій на користь позивача на момент укладання договору. Доводи позивача щодо умов укладання такого договору дарування, а саме умова можливого укладання договору дарування відповідачем своєї квартири на користь позивача, спростовуються змістом укладеного між сторонами договору та порядком його укладання, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що під час оформлення договору нотаріусом не було роз'яснено позивачеві правових наслідків правочину дарування. Свідчення в судовому засіданні вищевказаних свідків також не спростовують та не підтверджують наявність обставин, які б свідчили про те, що позивач діяв під впливом помилки чи обману. Зазначені особи взагалі не були очевидцями подій, пов'язаних з укладанням оспорюваного правочину і повідомили суд лише про обставини, які відомі їм зі слів позивача, і мали місце вже після укладання оспорюваного правочину. Таким чином, судом не встановлено обставин, які свідчать, що на момент укладання оспорюваного договору, позивач помилявся щодо обставин природи оспорюваного правочину, прав та обов'язків сторін і його наслідків, внаслідок власної помилки чи обману з боку відповідача або інших осіб. Отже з підстав зазначених у позові не вбачається обставин для визнання спірного договору недійсним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, то відповідно до\~ст.88 ЦПК\~понесені позивачами судові витрати відшкодуванню також не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed