Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду 19.04.2016р. з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 04.12.2008р., та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дочки [PERSON], 06.09.1999р.н., в розмірі 1/4 частини її доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Від позивача надійшла заява, якій він зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Судовий виклик направлявся відповідачці за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідачки належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.12.2008р., що підтверджується відповідним свідоцтвом /а.с.3/. Від спільного життя сторони мають доньку [PERSON], 06.09.1999р.н., що також підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с.4/. На теперішній час сторони проживають окремо протягом останніх двох років. Між собою сторони не спілкуються, оскільки мають різні погляди на життя та життєві проблеми, а відтак шлюб між ними носить формальний характер. Донька проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою з місяця проживання /а.с.5/. Після розірвання шлюбу донька залишиться проживати з позивачем. Відповідачка проживає окремо, в добровільному порядку допомоги на утримання доньки не надає, хоча є здоровою працездатною людиною і не має на утриманні інших осіб. Оскільки в добровільному порядку відповідачка не бажає розірвати шлюб та не надає достатньої матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини, він звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу регулювання шлюбних відносин та забезпечення утримання дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право предявити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням позивача, це не відповідатиме його інтересам і не матиме результату, бо вони взагалі не спілкуються з відповідачкою. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки подальше перебування його у шлюбі з відповідачкою не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення аліментів суд зауважує наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оцінивши обставини справи суд вважає, що 1/4 частка доходів відповідачки є належним та достатнім розміром аліментів, які необхідні на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 551,20грн в якості відшкодування понесених нею судових витрат. Частиною третьою статті 88 ЦПК передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, за вимогами про стягнення аліментів з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved