Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Дніпропетровської міської ради у якій просить суд визнати за ним право власності на квартиру № 9 в житловому будинку № 15, що розташований по вулиці Тверській в м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 31 березня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що він звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої 31.03.2014 року гр. [PERSON]. 10 жовтня 2014 року постановою Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю факту прийняття спадщини. 31 березня 2014 року померла його тітка [PERSON]. За життя вона склала заповіт від 05.02.2003 року, де зазначила, що на випадок її смерті все рухоме та нерухоме майно, а саме квартиру № 9, яка знаходиться в будинку № 15, розташованому по вулиці Тверська в м. Дніпропетровську, вона заповіла йому. Квартира [ADDRESS] їй належала на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.10.1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2012 року. Право власності зареєстровано за померлою, що підтверджується витягом з реєстру про державну реєстрацію прав від 19.07.2012 року. За життя та на день смерті [PERSON] він постійно проживав з нею, допомагав по господарству та доглядав за [PERSON] Факт проживання підтверджується довідкою КП «ЖЕП № 26» ДМР від 16.06.2015 року. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем являється він. В наслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, часом відкриття якої є день її смерті. Від спадщини після він ніколи не відмовлявся та вважав, що прийняв її. Осіб які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали пред'явлену позовну заяву та просила її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на обставини викладені у позовній заяві. Представники Дніпропетровської міської ради, Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду справи, але в судове засідання не з'явилися, заперечень проти позову не надали, своїх представників до суду не направили. Враховуючи, що відповідач та третя особа не з'явилися у судове засідання без поважних причин, зі згоди позивача та його представника суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] за життя була одноосібною власницею квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину ВРТ № 376435, реєстровий № 3-1344, та свідоцтва про право власності на житло від 30 жовтня 1996 року. За життя [PERSON] склала заповіт від 05.02.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 1-513, згідно із яким все її майно, рухоме та нерухоме, в т.ч. і квартиру [ADDRESS], вона заповіла [PERSON]. 31 березня 2014 року [PERSON] померла. На час відкриття спадщини заповіт був чинним. За життя та на день смерті [PERSON] позивач постійно проживав із спадкодавцем, допомагав по господарству та доглядав за [PERSON], що підтверджується довідкою житлової організації КП «ЖЕП № 26» Дніпропетровської міської ради. Матеріалами дослідженої в судовому засіданні спадкової справи встановлено, що 10 жовтня 2014 року позивач звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його тітки [PERSON], але постановою Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2014 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи. Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6-ть місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема те, що спірна квартира належала на праві власності спадкодавцеві і за життя вона склала заповіт, який на час відкриття спадщини був чинним, позивач є спадкоємцем за заповітом і в силу ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, про що в справі наявні письмові докази, суд вважає, що його позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved