Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. [INFO] помер [PERSON]. Останній був зареєстрований та проживав по день смерті в с. Круп'янське. За ним у сільській раді числиться житловий будинок [ADDRESS], побудований 1980 році у період проживання останнього у шлюбі з [PERSON], внаслідок чого належав їм обом на праві спільної сумісної власності. [PERSON] 05.02.2001 склав заповіт, яким заповів на користь позивача все своє майно, який в свою чергу прийняв спадщину після його смерті на 5/12 часток наведеного житлового будинку шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] також прийняла спадщину аналогічно, у зв'язку з чим мала право на оформлення 1/12 частки вищенаведеного спадкового житлового будинку як обов'язкова частка у спадщині та ? частка будинку як спільне набуте майно подружжя. [INFO] [PERSON] померла. За життя остання не встигла оформити спадкові права на частку прийнятого спадкового майна. [PERSON] за життя не заповідала свою частку спадкового житлового будинку. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину після її смерті. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищенаведений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами з мотивів неподання правовстановлюючих документів. Просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом та за законом право приватної власності на наведений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, та надали суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. У своїх заявах позивач просив задовольнити позовні вимог у повному обсязі, а відповідач не заперечував щодо задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується прикладеною ксерокопією свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO]. З довідок виконкому Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №№ 72-1, 72-3 від 17.01.2017 року судом встановлено, що останній за життя проживав та був зареєстрований по день смерті у житловому будинку [ADDRESS], що і являється спадковим майном. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З довідок виконкому Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 130-1 від 01.02.2017 р., №№ 107-4, 107-6 від 27.01.2017 р., 72-4 від 17.01.2017 року судом встановлено, що з [PERSON] на момент смерті проживали спадкоємці за законом першої черги: дружина [PERSON], 1921 р.н. та позивач - син спадкодавця [PERSON], які прийняли спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України. Спадкоємцем першої черги за законом також являється донька спадкодавця - [PERSON], 1943 р.н., яка спадщину не приймала. Встановлені відомості також підтверджуються матеріалами спадкової справи №10/2017 заведеної відносно спадкового майна [PERSON] За життя [PERSON] 05.02.2001 року склав заповіт №05, яким заповів на користь позивача все своє майно, який на час відкриття спадщини не змінений та не скасований, у зв'язку з чим спадкування проводиться по заповіту (а.с.20). Як вбачається з прикладеної ксерокопії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 02.08.1971 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 09.05.1942 року. Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім'ю від 20.06.1969 року, який діяв в період проживання останніх у шлюбі та побудови спадкового житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Спірний житловий будинок був побудований в період перебування останніх у зареєстрованому шлюбі, а отже належав обом на праві спільної сумісної власності, по ? частці. Позивач прийняв спадщину за заповітом на 5/12 частки спадкового житлового будинку. Обов'язкова частка у спірному спадковому майні, яку прийняла [PERSON] складає 1/12 частки. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується прикладеною копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 08.01.2014 року. Остання проживала та була зареєстрована по день смерті в житловий будинок [ADDRESS]. За життя [PERSON] не встигла оформити спадкові права на прийняту частку спадкового майна свого чоловіка. З матеріалів спадкової справи відносно спадкового майна [PERSON] № 11/2017 судом встановлено, за життя остання склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку площею 0,67 га [PERSON]. Частка житлового будинку, яка належить спадкодавцю, не охоплена заповітом, у зв'язку з чим спадкування спірного спадкового майна здійснюється з законом. Спадкоємцями першої черги за законом являються: позивач - син спадкодавця, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання з нею на час відкриття спадщини та донька спадкодавця - [PERSON], яка спадщину не приймала. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з витягів погосподарських книг Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області станом на 1991-1995 років, 2006-2010 років, за спадкодавцем [PERSON] рахується житловий будинок [ADDRESS]. Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю [PERSON] підтверджує факт набуття ним та його дружиною [PERSON] житлового будинку у встановленому законом порядку. 07.02.2017 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил та згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна не є самочинним, так як побудований до 05 серпня 1992 року. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 60,50 кв.м., у т.ч. житловою 35,00 кв.м., та господарських будівель та споруд: літньої кухні літер «Б», «Д», сараїв літер «В», «Е», «Ж», убиральні літер «Г», навісу літер «Є», погребу літер «Пг», криниці №1, воріт №№ 2, 6, огорожі №№ 3, 4, 5, 7, інвентаризаційною вартістю в цінах станом на 2017 рік 173504 грн. Нотаріус своїми постановами № 149/02-31 від 25.03.2017 року та №283/02-31 від 12.06.2017 року відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] та про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на наведений житловий будинок мотивуючи ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки спадкодавці у встановленому законом порядку набули право власності на спадковий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, а позивач в свою чергу прийняв спадщину після їхньої смерті, однак не може її оформити через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, слід визнати за нею право приватної власності на спадковий житловий будинок. На підставі наведеного,

Outcome: approved