Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою № 27 в житловому будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Покров Дніпропетровської області, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира № 27 в житловому будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Покров Дніпропетровської області. Відповідач є родичем колишніх власників, які гарантували позивачу, що знімуть відповідача з реєстрації до 27.01.2019р., однак умов договору не виконали, тому позивач змушений звернутись до суду з вказаним договором. Згідно вимог ч.13\~ст.7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира № 27 в житловому будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Покров Дніпропетровської області (а.с.7). Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якої [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира № 27 в житловому будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Покров Дніпропетровської області (а.с. 8). Відповідно до п.11 вказаного договору купівлі-продажу квартири, представники продавців [PERSON] та [PERSON] гарантували позивачу зняття з реєстраційного обліку (виписку) з відчужуваної квартири за адресою квартира № 27 в житловому будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Покров Дніпропетровської області [PERSON] до 27.01.2019р. (а.с.7). Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №555 від 21.02.2019р., виданої Виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області за адресою по вул. Курчатова, 4/27 в м. Покров зареєстрований [PERSON] (а.с.9). Таким чином, оскільки відповідач станом на час розгляду справи зареєстрований за адресою [INFO], позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У свою чергу п.1 ч.1 ст.346 ЦК України передбачає, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав\~квартиру №\~27\~в житловому\~будинку №\~4\~по вул.\~Курчатова в\~м.\~Покров. На даний час в зазначеній квартирі зареєстрований, але не проживає [PERSON], що підтверджується долученими до матеріалів справи документами. Факт реєстрації відповідача в квартирі №\~27\~в житловому\~будинку №\~4\~по вул.\~Курчатова в\~м.\~Покров порушує права позивача як власника та створює для нього відповідні незручності, які обмежують права останнього у частині володіння та розпорядження своїм майном, зокрема, позивач не має можливості отримати субсидію. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Таким чином, з огляду на наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою шляхом визнання особи таким, що втратив право користування нею є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial