Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про скасування наказу відповідача - Генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств № 64-к від 19 липня 2016 року про його звільнення з роботи та поновленням на займаній посаді першого заступника генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, зі стягненням з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні, позивач, допитаний як свідок, та його представник підтримали вимоги позову з викладенням обставин безпідставного звільнення заявника з роботи. При цьому, заявник звернув увагу, що його звільнення є результатом негативного ставлення до нього керівника відповідача, якому він безпосередньо підпорядковувався за своєю посадою, а тому, про свою відсутність на роботі 2,4, 8 і 19 липня 2016 року йому не було кого фактично повідомляти, так як Гендиректор на його телефоні дзвінки не завжди відповідав. За дні його відсутності на роботі шкода інтересам служби заподіяна не була та заробітна плата йому не нараховувалася. Представники відповідача заперечували проти вимог позову, вважаючи, що звільнення позивача відбулося у відповідності до вимог трудового законодавства, а представник [PERSON] просила застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин через їх пропуск заявником. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з положень ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.40 КЗпП України). У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано звільнення. Як вбачається з положень ч.1 ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліні письмові пояснення. У відповідності до положень п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Як вбачається з наказу № 23-к від 30 травня 2014 року, позивач з 10 червня 2014 року був переведений на посаду першого заступника генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Згідно з наказом № 64-к від 19 липня 2014 року позивач звільнений з посади першого заступника генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Як вбачається з заяви позивача від 13.07.2016 року на імя керівництва установи, 2, 4 і 8 липня 2016 року він перебував на амбулаторному лікуванні в лікувальному закладі за місцем свого проживання в смт.Гребінки (Васильківського району Київської області), про оголошення 2 липня 2016 року робочим днем він належним чином не повідомлявся. Згідно довідок Гребінківської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Комунального закладу Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 2, 4, 8 липня і 21 вересня 2016 року, та витягу з амбулаторної карти хворого від 28.02.2017 року, позивач перебував в лікарні 2, 4, 8 липня і 19 липня 2016 року через захворювання. Як вбачається з актів відповідача № 20 від 2 липня 2016 року, № 21 від 4 липня 2016 року, № 23 від 8 липня 2016 року, № 25 від 19 липня 2016 року, позивач був відсутнім протягом дня 2, 4, 8 і 19 липня 2016 року на робочому місці, про що не повідомляв, а за актом № 26 від 19.07.2016 року позивачем не були документі, що підтверджують поважність причини його відсутності на робочому місці 2, 4, і 8 липня 2016 року. У відповідності до акту № 27 від 2 серпня 2016 року,до відповідача 2 серпня 2016 року повернувся лист з відмовою адресата від його одержання, надісланий 19 липня 2016 року позивачеві (тобто в день його звільнення), з вкладеним до нього наказом № 64-к від 19.07.2016 року про його звільнення та листом про необхідність його прибуття для отримання трудової книжки. За актом № 28 від 4 серпня 2016 року відповідача, позивачеві був наданий наказ про його звільнення проте від ознайомлення під розпис він відмовився. При цьому суд звертає увагу, що обставини прогулів позивача відповідачем фактично не зясовувалися, а його пояснення належним чином не перевірялися, за спірним наказом є не зрозумілим, позивач звільнений за один прогул від 19.07.2016 року або декілька прогулів за 2,4 і 8 липня 2016 року. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, щодо встановлення порушення відповідачем трудового законодавства під час звільнення позивача заступника керівника підприємства, а відповідачем не доведено, що його звільнення відбулося у відповідності до трудового законодавства, оскільки, у період 2, 4, 8 липня і 19 липня 2016 року позивач був відсутній на роботі через захворювання, що виключає його вину, тобто з поважних причин, а тому, наказ про його звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, а заявник поновленню на роботі. З урахуванням довідки відповідача № 53-3\\51 від 21 лютого 2017 року про середній заробіток позивача, його розмір за час вимушеного прогулу з часу звільнення 19 липня 2016 року до дати (10 березня 2017 року) винесення зазначеного судового рішення, складає 47\~415,42 грн. Підстав для застосування строків позовної давності суд, з урахуванням обставин справи, особи позивача та його стану здоровя, як до та й після його звільнення, суд не вбачає. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України, позивач звільняється від сплати судового збору та суд вирішує про його стягнення з відповідача в дохід держави. У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про поновлення на посаді та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved