Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 457 556,83 грн, покликаючись на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 22 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання призначене на 10:30 год 28 вересня 2021 року не з`явилася. Позивач скористався правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Відзив на позовну заяву не подав. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України). За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 11 листопада 2020 року по справі № 464/6025/20 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Даною постановою встановлено, що відповідач [PERSON] , 29 вересня 2020 року о 15.30 год по вул. Б. Хмельницького, 74 у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Opel», номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху та зіткнувся з автомобілем марки «BMW», номерний знак [NUMBER] , чим порушив п.12.1 ПДР України, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки наведена постанова набрала законної сили, тому доказуванню не підлягає факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди з підстав порушення відповідачем правил дорожнього руху. На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Opel», номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач застраховано Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ». Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визнана страховим випадком, автомобілю марки «BMW», номерний знак [NUMBER] , завдано технічних пошкоджень, тому Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 128 700 грн, що визнається позивачем та підтверджується довідкою про переказ коштів № 5MJ4T939JFEJEC95 від 29 квітня 2021 року, виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК. Згідно з висновком експерта автотоварознавчої експертизи № 93 від 07 квітня 2021 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «BMW», номерний знак [NUMBER] становить 560 834,52, вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику даного автомобіля, внаслідок пошкодження у ДТП, на момент дослідження становить 584 956,83 гривень. Ринкова вартість даного автомобіля (без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП) становила 645 281,12 гривень. Даний висновок відповідачем не заперечувався, а тому береться судом до уваги. Ураховуючи те, що різниця між фактичним розміром шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, виплаченою позивачу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та матеріального збитку становить 456 256,83 грн (584 956,83 - 128 700 грн) позивач звернувся до суду з даними вимогами з врахуванням розміру франшизи у сумі 1 300 грн, розглядаючи які суд виходить з наступного. Згідно із ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України, ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас за ст.9 Закону України «Про страхування» визначено поняття франшизи. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (ст.ст.12, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як вбачається з матеріалів справи позивачу виплачено страхове відшкодування уже з вирахуванням суми франшизи 1 300 грн у розмірі 128 700 грн, тобто позивач хоче стягнути на свою користь розмір франшизи, яка вже покладена на винну особу-відповідача, а тому в цій частині слід відмовити. Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи сторін та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача як винної особи підлягає до стягнення 456 256,83 грн матеріальної шкоди, що становить різницю між фактичним розміром шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та страховим відшкодуванням. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням наведеного, заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 4 562,57 гривень (456256,83грн*4575,57грн/457556,83грн).

Outcome: approved