Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 05.03.2014 року між ТОВ «Мікрокредит» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач надав [PERSON] позику у сумі 51383,17 грн. до 31.12.2014 року. 03.07.2014 року [PERSON] сплатив ТОВ «Мікрокредит» кошти в рахунок повернення отриманої позики у розмірі 15 964,58 грн. 03.07.2014 року [PERSON] написав заяву на імя генерального директора ТОВ «Мікрокредит», в якій він зазначив, що зобовязується повернути суму заборгованості за договором позики у розмірі 35418,59 грн. до 31.07.2014 року. Станом на 09.02.2016 року [PERSON] не виконав зобовязання, передбачені договором позики, а саме не сплатив ТОВ «Мікрокредит» заборгованість за договором позики. Станом на 09.02.2016 року відповідач має заборгованість за вказаним договором у розмірі 36597,59 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на сплату судового збору у розмірі 1378,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду, через канцелярію суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Так, судом встановлено, що 05.03.2014 року між ТОВ «Мікрокредит» та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п.1.1 договору, позикодавець надав [PERSON] позику у сумі 51383,17 грн.. Факт отримання відповідачем зазначеної суми підтверджується копією видаткового касового ордеру від 05.03.2014 року. Відповідно до п.1.3 договору, позика є безвідсотковою і повинна бути повернута позичальником позикодавцю до 31.12.2014 року. 03.07.2014 року [PERSON] написав заяву на імя генерального директора ТОВ «Мікрокредит», в якій він зазначив, що зобовязується повернути суму заборгованості за договором позики у розмірі 35418,59 грн. до 31.07.2014 року, що підтверджується її копією. Станом на 09.02.2016 року відповідач свої зобов»язання за договором позики не виконав та заборгованість за договором позики не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості проведеного позивачем, [PERSON] заборгував позивачу 35 418,59 грн. та три відсотки річних у розмірі 1179,00 грн.. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задовлення. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір в сумі 1378,00 грн., і тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача вказані судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved