Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він є батьком відповідачів, про що свідчать свідоцтва про їх народження. Крім того він є пенсіонером по віку та має інвалідність 2 групи, через що є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, яку діти йому не надають. Пенсія, яку він отримує, є незначною, а тому не покриває всі ті витрати, які він несе на своє утримання та лікування. Відповідачі є працевлаштованими і мають можливість надавати йому матеріальну допомогу, у зв`язку з чим просить стягнути з них на його користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з кожного щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що він залишився проживати сам, є інвалідом 2 групи, у зв`язку з чим двічі на рік проходить лікування в лікарні, але його пенсії в розмірі 2000 гривень для цього не вистачає. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що у відповідачки немає можливості утримувати батька, оскільки її заробітна плата в середньому становить 8000 гривень і при цьому вона має заборгованість по трьом кредитам, у неї відсутнє власне житло, у зв`язку з чим вона орендує кімнату в гуртожитку. Крім того відповідачка має хронічні хвороби, які потребують щоденного лікування. Також вона надає матеріальну допомогу матері, яка виховала її без підтримки батька і на даний час потребує лікування. Позивач же після розірвання шлюбу не утримував дочку, не виконував своїх батьківських обов`язків. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що аліменти він не може сплачувати, оскільки є непрацюючим і не має з чого їх виплачувати. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В\~статтті 51\~Конституції України закріплено обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Як встановлено\~в \~судовому засіданні\~та підтверджується\~матеріалами справи\~(свідоцтва\~про народження\~ [NUMBER] \~та [NUMBER] \~ [NUMBER] ),\~позивач є\~батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с.5, 6). Судом встановлено, що позивач проживає один, про що можна зробити висновок також з довідки від 27.02.2019 року, виданої виконавчим комітетом Чигиринської міської ради. Згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується його пенсійним посвідченням [NUMBER] (а.с.8). Судячи з довідки від 07.05.2019 року, виданої Чигиринським відділом обслуговування громадян (сервісний центр), позивач отримує пенсію, як інвалід 2 групи загального захворювання, в розмірі 2019грн.59коп.(а.с.47). Відповідно до ч. 1 ст.\~202\~СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Як роз`яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Отже, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Як вже зазначалося вище, позивач має повнолітніх дочку й сина. Відповідно до довідки № 03-16/199 від 22.04.2019 року, виданої Черкаською загальноосвітньою школою I-III ступенів № 32, відповідачка [PERSON] за місцем роботи в даній школі в період з 01.10.2018 року до 01.04.2019 року отримала заробітну плату, середній розмір якої становить 11095,86грн. (а.с.23). Разом з тим, судячи з довідки № 38, виданої КПП «Філія №1 Черкаської міської консультативно-діагностичної поліклініки», відповідачка має ряд захворювань і потребує щоденного підтримуючого лікування хронічних захворювань (а.с.27). А, як вбачається з виписки з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.04.2019 року, відповідачка [PERSON] має відповідну заборгованість по кредитних договорах (а.с.24). Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи (а.с.22, 25-26), що відповідачка власного житла не має і проживає в гуртожитку. В судовому засіданні встановлено і підтверджується довідкою № 39424/02-23 від 24.04.2019 року, виданною ГУ Пенсійного фонду України в Черкаській області, що відповідач [PERSON] є інвалідом 3 групи і отрисмує пенсію в розмірі 1497 гривень. Згідно до довідки від 25.04.2019 року, виданої ТОВ «Продагроінвест», відповідач працював в даному товаристві з 10.10.2018 року по 18.01.2019 року, після чого був звільнений і, як він пояснив в судовому засіданні, оскільки не зміг продовжувати працювати за станом здоров`я. Крім того з наданих суду медичних довідок від 23.04.2019 року (а.с.28, 29) слідує, що мати відповідачів, яку вони теж зобов`язані утримувати, хворіє і потребує лікування. Також суд враховує, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17. А згідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2019 року - 1497 грн., з 1 липня - 1564 грн., з 1 грудня - 1638 грн. Судом же\~встановлено,\~що позивач отримує пенсію в розмірі 2019грн.59коп.(а.с.47). Також в судовому засіданні встановлено, що позивач має власне житло і земельну ділянку, яка передана ним в оренду, за що, з його слів, він отримав орендну плату в розмірі 2500 гривень, але в підтвердження отримання ним саме такої суми на вимогу суду доказів не надав. Виходячи з\~цього,\~позивач має\~дохід,\~що забезпечує\~його прожитковий\~мінімум,\~встановлений законом\~для осіб,\~які втратили\~працездатність,\~до того ж суд вважає, що відповідачі не мають достатнього доходу для можливості його утримання. Факт непрацездатності позивача та отримання ним пенсійних виплат, у незначній, на його думку, сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Разом з тим в судовому засіданні встановлено та вбачається з довідки від 10.05.2019 року, виданої Черкаською центральною районною лікарнею, що позивач має відповідне захворювання, з приводу чого 10.05.2019 року звертався до даної лікарні, та потребує стаціонарного лікування і стороннього догляду. Виходячи з виписки з епікризу, виданого хірургічним відділенням Черкаської ЦРЛ, позивач з 19.03.2019 року по 29.03.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному відділенні лікарні, під час якого ним були придбані за власні кошти відповідні ліки, що слідує з наданих останнім чеків. Крім того йому рекомендовано приймання зазначених у вище вказаному епікризі ліків. Однак позивач свої вимоги обґрунтовує лише нормами ст., ст.202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру аліментів, посилаючись на те, що він отримує незначну пенсію, частину якої витрачає на ліки, у зв`язку з чим не вистачає коштів на прожиття. Таким чином, підставою звернення до суду з даним позовом є посилання лише на низький рівень його доходу. Суд вважає, що за наявних обставин позивачеві слід було звертатися до суду з позовом у відповідності до вимог ст.206 СК України, де визначено, що у виняткових\~випадках,\~якщо мати,\~батько є\~тяжко хворими,\~особами з\~інвалідністю,\~а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними. Однак позивач таких вимог перед судом не ставив, доказів в підтвердження розміру коштів на покриття витрат, пов`язаних з його лікуванням, не надав. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed