Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , зі зняттям його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що він є власником вищевказаного будинку, у якому також значиться зареєстрованим відповідач, але він не мешкає з січня 2003 року та не сплачує за комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, його особисті речі у помешканні відсутні. З реєстраційного обліку відповідач самостійно не знімається. Наявність зареєстрованого у будинку відповідача створює для позивача перешкоди в користуванні і розпорядженні майном, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Відомостей про звернення [PERSON] до суду з аналогічним позовом немає. 25.11.2019 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 27.11.2019 року, ухвалою судді провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 10.01.2019 року, яке було відкладено через неявку відповідача та для його належного повідомлення до 31.01.2020 року. 31.01.2020 року позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, хоча повідомлявся за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові конверти, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання». Будь-яких заяв, відзиву проти позову чи пояснень, відповідач до суду не надав. Частина ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленим про судові засідання. На підставі викладеного, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Враховуючі неявку у судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. З`ясувавши позиції учасників справи та перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] в цілому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями : договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Гречук Є.О. 12.08.2002 р., з цього приводу Куп`янським міжміським БТІ був внесений запис в реєстрову книгу №22 за реєстрованим № 3865 від 14.08.2002р., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 188747996 від 14.11.2019р., домової книги для прописки громадян, технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , скопійованого 13.08.2002р. Куп`янським БТІ (а.с.5-7,9-14). З довідки за № 1398 від 11.11.2019 року, виданої уповноваженим виконкому Куп`янської міської ради по квартальному комітету № 10 Богородченко Л.І. , вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з січня 2003 року(а.с.15). Відповідно до Акту про фактичне місце не проживання особи б/н від 15.11.2019 року, складеного у складі комісії сусідів по вулиці Вербицького в м. Куп`янську, Харківської області, уповноваженої виконкому Куп`янської міської ради по квартальному комітету № 10 Богородченко Л.І. та депутата КМР Токарєвої М.С. , скріпленого печаткою, відповідач [PERSON] з січня 2003 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла - понад рік). У даному випадку, будь-яких відомостей про існування підстав збереження за відповідачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , суду не наведено. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача [PERSON] у належному позивачу житловому будинку, відсутні, він не проживає у ньому з січня 2003 року, про що свідчить комісійний акт б/н від 15.11.2019 року, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знімається, а також відсутні підстави для збереження за ним житла. У зв`язку з наведеним вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки він, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належному йому житловому будинку перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та задоволення поданого ним позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved