Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне. 13.04.2005 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу домоволодіння, розташованого на земельній ділянці [ADDRESS]. Всі умови правочину були сторонами дотримані, він, позивач, передав відповідачу гроші у розмірі 2250 доларів США, а відповідач передала йому у власність земельну ділянку та розташований на ній будинок. Відповідач за станом здоров'я та через матеріальні труднощі від нотаріального оформлення правочину ухилилася. На теперішній час він, позивач, має складнощі в оформленні державного акту на вказану земельну ділянку на своє ім'я, оскільки договір купівлі - продажу не був посвідчений нотаріально. На підставі ст. 220 ЦПК України просив визнати дійсним договір купівлі - продажу вказаної земельної ділянки та розташованого на ній домоволодіння, укладений між ним та відповідачем 13.04.2005 року. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити. Також пояснив, що на теперішній час відповідач хворіє, з квартири не виходить, він працює в Донецьку і зазначені обставина перешкоджають їм оформити договір - купівлі продажу в нотаріальному порядку. Відповідач [PERSON] до суду надіслала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог не заперечує за винятком вимоги покладення на неї витрат зі сплати судового збору. Також зазначила, що не вважає себе винною в тій ситуації, що склалася. Всі необхідні документи вона передала позивачу, відмови з її боку від оформлення угоди у відповідних інстанціях не було (а.с.29). Суд, вислухавши в судовому засіданні позивача, приймаючи до увагу міркування відповідача щодо заявлених позовних вимог, викладені нею письмово, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 015125 від 12.05.2000 року є власником земельної ділянки площею 0,0562, розташованої на території [ADDRESS] Виноградненської сільради, переданої для ведення садівництва (а.с. 10). Згідно із розпискою 13.04.2005 року відповідача [PERSON] отримала від позивача [PERSON] гроші за дачну ділянку [ADDRESS] в сумі 2000 доларів при домовленості 2250 доларів (а.с. 9). Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із вимогами ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Прийшовши до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що з боку позивача під час розгляду справу не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу земельної ділянки. Крім того, в своїй заяві, надісланій суду, відповідач [PERSON] зазначає, що з її боку відмови від оформлення угоди у відповідних інстанціях не було. Не надано позивачем доказів і на підтвердження того, що й на теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору і існують перешкоди для цього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed