Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що йому та [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 18.04.2008 року на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В березні 2013 року на прохання свого знайомого [PERSON] , щоб останній міг влаштуватись на роботу, він зареєстрував в квартирі останнього. З моменту реєстрації він в квартирі ніколи не з`являвся. Фактично мешкав зі слів знайомих в гуртожитку в м.Дніпро. Неодноразові звернення до останнього ігноруються, він постійно обіцяє знятись з реєстрації найближчим часом, але через свою зайнятість цього не робить. В зв`язку з цим, позивач, під час розгляду справи уточнивши позовні вимоги, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній. Відповідач та третя особа за неодноразовими викликами до суду не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили, заяв по суті справи не надали. З урахуванням зазначеного, враховуючи думку представника позивача та положення ст.ст.211,223,247,280 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку. Перевіривши викладені в позовній заяви доводи, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору довічного утримання від 18.04.2008 року, укладеного між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони, останні є власниками квартири [ADDRESS] . Вказане підтверджується відповідним договором довічного утримання від 18.04.2008 року, витягом про реєстрації права власності від 07.07.2008 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки №12372 від 12.12.2019 року, що також підтверджується інформацією, отриманою на запит суду в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, вбачається, що за вказаною адресою з 14.03.2013 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] . Як зазначив позивач в своєму позові, відповідач був зареєстрований на його прохання для можливості працевлаштування та фактично в квартирі ніколи не мешкав з моменту реєстрації та по теперішній час. Згідно акту обстеження квартири від 12.12.2019 року, складеного за участі мешканців будинку [ADDRESS] , зафіксовано факт не проживання [PERSON] в квартирі та відсутність його особистих речей. Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] в спірній квартир ніколи не мешкав, витрат на утримання останньої не здійснював та його особистих речей в квартирі не має. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що останній був зареєстрований в квартирі, співвласником якого є позивач, тимчасово, фактично в квартиру не вселявся, останньою не користувався, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. На теперішній час позивач, як співвласник квартири заперечує проти подальшої реєстрації відповідача в останній. Однак, відповідач в добровільному порядку з реєстрації в квартирі не знявся, чим чинить позивачу у вільному користуванні останньою. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав та необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Разом з тим, в задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації в квартирі суд вважає за необхідне відмовити, як заявлених передчасно, оскільки визнання судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, в силу закону, а саме ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття його з реєстрації. При цьому, матеріали справи не містять даних щодо порушення або не визнання прав позивача та наявності спору з іншими особами в цій частині. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved