Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вимоги мотивував тим, що йому на праві власності на підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області належить 59/200 частини квартири [ADDRESS], що становить ? частина житлової прибудову до квартири, без виділення в натурі, загальною площею 60,05 кв.м. Відповідач замінила замок від квартири та перешкоджає йому користуватися майном на власний розсуд. Просив усунути перешкоди в користуванні належної йому частини квартири та зобовязати відповідача дати йому ключ від вказаної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник позивача пояснив суду обставини, викладені в позові. Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, заперечення мотивували тим, що земельна ділянка, на якій розташована спірна квартира набута у власність відповідачем шляхом приватизації і не є спільною сумісною власністю. Позивач має право лише на частку в житловій прибудові, а не в квартирі, між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини, тому відсутні правові підставі для задоволення позовних вимог. 03 вересня 2015 р. в судове засідання відповідач та її представники не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, тому розгляд справи закінчено без їх участі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши подані докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2001 р. по 28 жовтня 2010 р., в якому 26 вересня 2002 р. народилася дочка [PERSON] (а.с. 38). Відповідно до рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2011 р. та ухвали цього ж суду від 18 квітня 2013 р. сторонам належить по 59/200 частин квартири [ADDRESS], яка складається з ? частини житлової прибудови до квартири [ADDRESS], загальною площею 60,05 кв.м., до якої входить житлова кімната 2-5 площею 16,4 кв.м., ванна кімната 2-6 площею 4,8 кв.м., топочна 2-7 площею 3,5 кв.м., кухня 2-8 площею 18,3 кв.м., коридор 2-2 площею 13,2 кв.м., коридор 2-1 площею 4,3 кв.м. 01 квітня 2003 р. відповідач отримала в дар квартиру № 2 за цією адресою, площею 50, 6 кв. м., корисною площею 40,5 кв.м. (а.с. 44-46). Як вбачається з паспорту позивач зареєстрований за адресою: [INFO] (нині [PERSON]) (а.с. 4). З листопада 2012 р. позивач не проживає у спірному житлі та не має доступу до житла внаслідок заміни замка. Вказані обставини визнані в судовому засіданні сторонами. З державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 червня 2001 р. вбачається, що відповідач набула права власності на земельну ділянку площею 0,0598 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель внаслідок приватизації (а.с. 43). З оглянутого в судовому засіданні висновку судового експерта по справі № 585/3440/14-ц (провадження № 2/585/36/15) вбачається з технічної точки зору можливим виділення в натурі 59/200 частин квартири [ADDRESS], яка складається з ? частини житлової прибудови до квартири [ADDRESS], загальною площею 60,05 кв.м., до якої входить житлова кімната 2-5 площею 16,4 кв.м., ванна кімната 2-6 площею 4,8 кв.м., топочна 2-7 площею 3,5 кв.м., кухня 2-8 площею 18,3 кв.м., коридор 2-2 площею 13,2 кв.м., коридор 2-1 площею 4,3 кв.м. Наведені факти свідчать, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу усунення перешкод в користуванні власністю, які регулюються ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як прописано в ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 р., передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивач є власником 59/200 частин квартири [ADDRESS], яка складається з ? частини житлової прибудови до квартири [ADDRESS], загальною площею 60,05 кв.м., до якої входить житлова кімната 2-5 площею 16,4 кв.м., ванна кімната 2-6 площею 4,8 кв.м., топочна 2-7 площею 3,5 кв.м., кухня 2-8 площею 18,3 кв.м., коридор 2-2 площею 13,2 кв.м., коридор 2-1 площею 4,3 кв.м., а отже він має право на користування і розпорядження спірним житлом. Однак, протиправною поведінкою відповідача, зокрема заміною замка в квартирі та тим, що вона не допускає позивача до квартири, створює перешкоди, що заважають йому нормальному здійсненню права власності. При цьому, правомірність своєї поведінки відповідач та її представники в судовому засіданні не довели. Доводи відповідача про неможливість спільного проживання спростовуються поясненнями позивача про те, що він і не має наміру спільно проживати з відповідачем, а має намір мати доступ до своєї власності з тим, щоб в подальшому виділити реально свою частину, де і проживати окремо. Доводи відповідача про те, що земельна ділянка, на якій розташована спірна частина квартири, належить особисто їй, не можуть бути прийняти судом, оскільки за відповідачем на цій земельній ділянці зареєстрована на праві власності частина квартири. Суд вважає, що численні звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки позивача у період 2010 р. - 2012 р.р. (а.с. 55-71), не позбавляють останнього права на користування своїм майном. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved