Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 21.02.2018, уточнивши який, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнути з неї на користь закладу, або особи, до яких буде влаштовано дитину аліменти в розмірі ? частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову вказували, що [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON], після чого прибула для проживання до своєї сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У вересні 2012 відповідач на підставі заяви, в порядку ст. 151 СК України, передала свою малолітню дитину [PERSON], яка має своїх трьох малолітніх та одну неповнолітню дитину, після чого вибула з території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в невідомому напрямку. За даний період часу вона лише декілька разів приїздила до [PERSON] та провідувала дитину, а саме в квітні 2013 року та грудні 2016 року, коли була запрошена на засідання ради опіки та піклування Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, та пообіцяла забрати дитину для спільного проживання у м. Полтава. Станом на час розгляду справи, дитина залишається у сім'ї [PERSON] [PERSON] долею доньки не цікавиться, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, на телефонні дзвінки не відповідає. Дівчинка виховується в сім`ї тітки, яка не може забезпечити їй належні умови життя та виховання, оскільки має своїх малолітніх дітей, у зв'язку з чим [PERSON] часто хворіє на педикульоз, не відвідує дитячий садочок. Представник позивача Муха Л.В. уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 36) та останнім відомим позивачу місцем проживання, до суду повторно не з'явилася (а.с. 41, 51, 56, 69,70), про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Криворізької РДА Дніпропетровської області - Стрельцова А.В. та представник третьої особи Криворізького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Криворізької РДА - Логінова І.М., 28.08.2018 до суду не з'явилися, просили справи розглянути за їх відсутності (а.с. 44-45). Однак у попередніх судових засіданнях, представники третіх осіб, кожен окремо, позовні вимоги вважали такими, що підлягають задоволенню, оскільки позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], відповідає інтересам дитини. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, неповідомлення ним про причини неявки до суду, ненадання відзиву на позов, отримавши згоду позивача на заочний розгляд справи, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, на місці постановив здійснити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, представників третіх осіб, свідка [PERSON], дослідивши докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та визначившись з нормою права, яка підлягає застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], матір'ю якої є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 10.07.2012 Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 588 (а.с. 4). Відповідач є одинокою матір'ю, про що вказувала представник позивача. Відповідно до ст. 150, 151 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право передати дитину на виховання фізичним та юридичним особам. Статтею 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Як слідує з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. [PERSON] 05.09.2012 передала малолітню доньку - [PERSON], відповідно до ч.2 ст.151 СК України, на виховання своїй сестрі [PERSON], що підтверджується нотаріального посвідченими заявами [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21-22). Аналогічні заяви складені ними 22.04.2013 (а.с. 23-24). Вона ж, 20.12.2016 склала заяву про те, що планує забрати доньку [PERSON] для спільного проживання до м. Полтави (а.с. 25), однак дане зобов'язання не виконала. Малолітня [PERSON], [INFO], проживає в сім`ї тітки, [PERSON], яка має чотирьох власних дітей, троє з яких малолітні, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за 2013-2018 роки (а.с. 6-11), довідкою з місця проживання (а.с. 19). Згідно вказаних актів, сім`я не має власного житла, має низький рівень матеріального забезпечення, у зв'язку з відсутністю роботи. За результатами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.01.2018, комісія вважала за доцільне порушити клопотання перед органом опіки про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] займається вихованням племінниці [PERSON], однак не завжди на належному рівні, оскільки має власних малолітніх дітей, у зв'язку з чим малолітня [PERSON] хворіє на педикульоз та часто не відвідує дитячий садочок, що підтверджується доповідною та клопотаннями працівників ДНЗ «Оленка» (а.с. 14-18), рішенням виконавчого комітету Широківської сільської ради від 28.11.2016 № 56, згідно з яким вирішено сприяти у питанні повернення дитини [PERSON] матері (а.с. 13). Вказані обставини підтвердила допитана в якості свідка [PERSON] [PERSON] після передачі дитини на виховання [PERSON], вихованням доньки не займається, проживає окремо від неї, доньку не відвідує, її долею не цікавиться, на телефонні дзвінки не відповідає, про що вказували в судовому засіданні представник органу опіки та піклування Широківської сільської ради та свідок [PERSON] Згідно з висновком № 3 ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Широківської сільської ради Криворізького району від 15.01.2018 № 3, орган опіки та піклування вживав заходів щодо попередження [PERSON] про необхідність зміни свого ставлення до виховання доньки, але остання належних висновків не зробила, у зв'язку з чим органом опіки вирішено за доцільне позбавити її батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 12). Як слідує з характеристики щодо [PERSON], вона схильна до бродяжництва, неодноразово покидала місце проживання (а.с. 20). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена батьківських прав, у разі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON], будучи повнолітньою, дієздатною особою, попередженою компетентними органами про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки - [PERSON], оскільки не створила належні умови для її життя, здоров'я та розвитку, позбавила можливості проживати з матір'ю та отримувати її піклування, турботу, не приймає жодної участі у вихованні та розвитку доньки, долею дитини не цікавить, не відвідує її, тому суд вважає за необхідне, виходячи з інтересів дитини, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON]. Відповідно до ст. 167 СК України, якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Беручи до уваги вище викладене, твердження [PERSON], що вона не в змозі забезпечити належні умови життя та виховання племінниці [PERSON], суд вважає за необхідне передати малолітню [PERSON] органу опіки та піклування виконавчого комітету Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, що відповідає вимогам п. 35 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України № 866 від 24.09.2008 зі змінами. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, та інші обставини, які мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 2, 3 ст. 166 СК України). У зв'язку з цим, беручи до уваги, що відповідач є повнолітньою, фізично здоровою людиною, здатною працювати та виконувати обов'язок щодо матеріального забезпечувати своїх дітей, доказів протилежного відповідач суду не надала, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, тобто не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], з моменту звернення до суду, тобто з 21.02.2018 до досягнення дитиною повноліття, на користь майбутнього опікуна або державної установи, до якої буде влаштована дитина. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved