Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким: - встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за законом другої черги після смерті його сестри [PERSON] , померлої [INFO] . Маючи намір оформити спадщину, він звернувся до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Станєвої В.Б. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріусом було йому відмовлено з тих підстав, що у спадкодавця [PERSON] на день її смерті був відсутній правовстановлюючий документ на належну їй 1/6 частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Дану частку майна померла успадкувала після смерті своєї матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2003 року, проте за час життя не здійснила державної реєстрації. Крім того, позивач просить встановити юридичний факт, оскільки в написанні його прізвища та прізвища спадкодавця мають місце розбіжності. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 22.01.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б., зареєстрована в реєстрі за №53 (а.с.40-41) в підготовче засідання не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с.36, 44). Надали до суду кожен окремо заяви про розгляд позовної заяви у їх відсутність. Наполягали на задоволенні позовних вимог (а.с.38, 39). Відповідач - Болградська міська рада Одеської області в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином (а.с.31), позов визнав, справу просив розглянути у відсутність представника, про що надав відповідну заяву (а.с.34-35). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини, а саме між сторонами виник спір із правовідносин, що виникають із спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №85 від 16.04.1999 року, складеним Відділом реєстрації актів громадського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.64). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 28.11.2003 року, спадкоємцями майна померлої [PERSON] є: її син [PERSON] , [PERSON] , і її син [PERSON] в рівних частинах кожний. Спадкове майно, на яке видається свідоцтво, складається з Ѕ частини житлового глинобитного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.81). Зазначене також підтверджується наданими Одеським державним нотаріальним архівом матеріалами спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.53-82). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №201 від 18.10.2007 року, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.17). За повідомленням приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б., щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся брат померлої [PERSON] . Проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя не зареєструвала право власності на успадковану долю майна після смерті своєї матері (а.с.18). З досліджених матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. №10/2019 року щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.83-92) слідує, що з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся 22.01.2019 року рідний брат [PERSON] (а.с.86). Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Згідно довідки Болградської міської ради Одеської області від 18.01.2019 року за №332 на час смерті спадкодавця [PERSON] , вона була зареєстрована та проживала в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . В цьому ж домоволодінні разом зі спадкодавцем проживав і був зареєстрований її брат [PERSON] (а.с.87). Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджуються: - свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 06.02.1968 року сільською радою Дойна, Кагульського району Республіки Молдова (а.с.5); - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданим 05.06.1974 року міськбюро ЗАГС м.Кагул, Республіки Молдова (а.с.9-10); - свідоцтвом про укладення шлюбу 18.05.1974 року між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 18.05.1974 року Меренською сільською радою Новоаненського району Республіки Молдова (а.с.11-12). Також судом встановлено, що на даний час інші можливі спадкоємці померли. Так, [INFO] помер [PERSON] - рідний брат спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №49 від 25.02.2006 року, складеним Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.13, 14). Згідно довідки Болградської міської ради Одеської області від 18.01.2019 року за №331, на момент смерті [PERSON] , в домоволодіння за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: син [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] (а.с.23). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №34 від 11.02.2010 року, складеним Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.93). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №331 від 20.12.2012 року, складеним Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.94). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №577 від 09.08.2017 року, складеним Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.15). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Положеннями ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1262 ЦК України встановлює, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. З огляду на викладене, позивач як спадкоємець за законом прийняв спадщину, а саме 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належну спадкодавцю, тобто [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо встановлення факту родинних відносин: Позивач [PERSON] , [INFO] , згідно паспорту громадянина України має прізвище « [PERSON]» (а.с.3). Згідно свідоцтва про народження виданого сільською радою с. Дойна Кахульського району МССР серії [NUMBER] від 06.02.1968 року, актовий запис № 4, прізвище позивача зазначено « [PERSON]», та прізвище його матері російською мовою зазначено « [PERSON] » (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження спадкодавця - сестри позивача, виданого м. Кахул, МРРС, прізвище зазначено російською мовою « [PERSON] » її батьками зазначені російською мовою «[PERSON] та [PERSON] » (а.с.9). 18 травня 1974 року сестра спадкодавця зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». В свідоцтві про шлюб її прізвище зазначено « [PERSON] » (а.с.11). Дані обставини свідчать, що мають місце розбіжності в написанні прізвища позивача та спадкодавця. Крім того в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому після смерті матері позивача та спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , вбачається, що спадкоємцями є її діти: [PERSON] (прізвище позивача зазначено саме « [PERSON] »), [PERSON] , [PERSON] (а.с.16). Також судом встановлено, що згідно довідки Болградської міської ради Одеської області від 18.01.2019 року за №332 на час смерті спадкодавця [PERSON] , вона була зареєстрована та проживала в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . В цьому ж домоволодінні разом зі спадкодавцем проживав і був зареєстрований її брат [PERSON] (а.с.87). Досліджені документи, є безумовним доказом того, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , померлої [INFO] . А тому факт родинних відносин підтверджується дослідженими вище документами. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року, ст. 315-319 ЦПК України. Пункт 1 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved