Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.04.2014 року уклав в усній формі договір з ПП [PERSON] про виготовлення та встановлення гранітного пам'ятнику на могилі його сина на Краснопільському міському кладовищі. За вказану роботу він сплатив останньому 3580 грн. 17.07.2014 року при черговому відвідуванні могили він виявив, що всі елементи пам'ятника відсутні. Після цього він звернувся до адміністрації кладовища та представник останньої виїхавши на місце встановив факт демонтажу та викрадення частин пам'ятника. Тієї ж доби він звернувся до Красногвардійського РВ, де було відкрито кримінальне провадження. 18.09.2014 року Красногвардійським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області його було повідомлено про закриття кримінального провадження. Таким чином, відповідальність за спричинення йому матеріальної шкоди у відповідності до ст.ст.1166,1177 ЦК України повинно нести Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради, яке не забезпечило належну охорону кладовища. Крім того, виходячи зі місця огляду події вбачається, що монтажні роботи із встановлення пам'ятника були виконані не професійно, що спровокувало невідомих осіб к демонтажу частин пам'ятника. В зв'язку з цим, а також посилаючись на те, що внаслідок бездіяльності охорони кладовища та низької якості робіт, виконаних ПП [PERSON], що призвели до викрадення пам'ятника, йому було завдано глибоких страждань, позивач просив суд стягнути з відповідачів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3580 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити, усно зазначивши, що відшкодування матеріальної шкоди просить покласти на відповідача в особі Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради, а завдану моральну шкоду стягнути з ПП [PERSON] Представники відповідача - Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що встановлена позивачем намогильна споруда не була зареєстрована у передбаченому законом порядку, а тому у відповідача відсутній обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок її викрадення. Також посилались на те, що відповідно до діючого законодавства відшкодування таких збитків здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, розпорядниками якого підприємство не є. Фізична особа-підприємець [PERSON] в судовому засіданні просив суд прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що в квітні 2014 року позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця [PERSON] щодо виготовлення та встановлення пам'ятника на могилі сина на Краснопільському кладовищі м.Дніпропетровська. Вказані роботи фізичною особою-підприємцем [PERSON] були виконані, виготовлено та встановлено пам'ятник на Краснопільському кладовищі м.Дніпропетровська, ділянка 40, ряд 5, місце 54. За вказані роботи [PERSON] було сплачено кошти фізичній особі-підприємцю [PERSON] в сумі 3580 грн. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 06.07.2000 року, є платником єдиного податку та здійснював ритуальні послуги на підставі договору від 26.02.2014 року, укладеного з Комунальним підприємством «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради. 17.07.2014 року невідомими особами було здійснено демонтаж встановленого пам'ятнику, за фактом чого Красногвардійським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області тієї ж доби було відкрито кримінальне провадження №12014040680001943, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. В подальшому кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності складу злочину. Вказані вище обставини не заперечувались сторонами та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON], довідкою про виконані роботи фізичною особою-підприємцем [PERSON], товарним чеком про оплату позивачем вартості робіт в сумі 3580 грн., довідкою слідчого СВ Красногвардійського Р ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. В обґрунтування підстав заявленого позову позивач посилався на те, що роботи із встановлення пам'ятника були виконані фізичною особою-підприємцем [PERSON] з суттєвими недоліками, а відповідачем в особі Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради не було забезпечено належну охорону кладовища, що забезпечило можливість невстановленим особам демонтувати встановлений пам'ятник. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1177 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, як вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Відповідно до ст.12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов'язалась поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із ст.8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Згідно ч.4 ст.31 Закону України «Про поховання та похоронну справу» в разі осквернення могил, місць родинного поховання, навмисного руйнування чи викрадення колумбарних ніш, намогильних споруд та склепів, відшкодування матеріальних збитків здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету з наступним їх відшкодуванням за рахунок винних осіб згідно із законом. Відповідно до Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №193 від 19.11.2003 року, визначено, що охорона місць поховань здійснюється відповідно до ст.31 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Згідно п.2.13 Порядку на могилах (місцях родинного поховання), у межах наданої земельної ділянки, можуть установлюватися намогильні споруди та елементи благоустрою могили. Для установлення намогильної споруди користувач місця поховання подає до ритуальної служби або виконавчого органу сільської, селищної, міської ради такі документи: оригінал свідоцтва про смерть похованого; свідоцтво про поховання; документи, що підтверджують придбання намогильної споруди, її ціну та дату реалізації; реквізити виконавця намогильної споруди. Установлені намогильні споруди реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) в Книзі обліку намогильних споруд. Відповідно до п.3.3 даного Порядку у разі осквернення могил, місць родинного поховання, навмисного руйнування чи викрадання колумбарних ніш, намогильних споруд та склепів, відшкодування матеріальних збитків користувачу (власнику) здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету. У разі крадіжок, осквернення чи пошкодження намогильної споруди, яка не зареєстрована в установленому порядку, відшкодування власникам матеріальних збитків не здійснюється. Як встановлено судом намогильна споруда на ділянці 30, ряд 5, місце 54 Краснопільського кладовища м.Дніпропетровська після її встановлення у передбаченому законом порядку позивачем зареєстрована не була, а тому суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для відшкодування відповідачем в особі Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради згідно ст.31 Закону України «Про поховання та похоронну справу» шкоди, завданої внаслідок крадіжки цієї намогильної споруди. Також суд вважає безпідставними позовні вимоги заявлені позивачем до фізичної особи-підприємця [PERSON] Так, в обґрунтування заявлених до останнього позовних вимог позивач посилався на те, що монтажні роботи із встановлення пам'ятника були виконані відповідачем не належним чином, що спровокувало сторонніх осіб до демонтажу пам'ятника. Разом з тим, відповідач не зобов'язаний був заздалегідь розраховувати на можливість вчинення в подальшому іншими особами протиправних дій та фактично позивачу було завдано шкоду саме внаслідок винних дій третіх осіб. Крім того, позивачем у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не доведено належними доказами факт неякісного монтажу пам'ятника. А тому, з огляду на положення ст.ст.23,1166,1167,1177 та ч.4 ст.31 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відсутні передбачені законом підстави для відповідальності фізичної особи-підприємця [PERSON] за заподіяну позивачу шкоду. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, як необґрунтованих та не доведених належними доказами. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у відповідності о ст.88 ЦПК України слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed