Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2013 року з відповідача [PERSON] на його користь було стягнуто заборгованість за договорами позики від 12.11.2011 року та 15.11.2011 року в сумі 26000 грн., три проценти річних в сумі 769 грн. 31 коп. та судові витрати. Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавчі провадження, проте присуджені за рішенням суду кошти відповідачем сплачено не було, а виконавче провадження закрито за відсутністю у боржника майна для стягнення боргу. 13.11.2015 року він направив відповідачу листа з вимогою виконати рішення суду та відшкодувати інфляційні витрати та проценти річних від простроченої суми. В звязку з цим, оскільки відповідачем рішення суду виконано не було та борг не повернуто, позивач на підставі ст.625 ЦК України, просив стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 18096 грн. та три проценти річних в сумі 2210 грн., а всього 20306 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. В звязку з потворною неявкою відповідача та враховуючи думку позивача, судом у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2013 року у цивільній справі №0418/8117/2012, яке набрало законної сили, останнім було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики від 12.11.2011 року та 15.11.2011 року в сумі 26000 грн., три проценти річних в сумі 769 грн. 31 коп. за період з 14.12.2011 року по 07.12.2012 року, а також судові витрати. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який [PERSON] предявлено для примусово-го виконання до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Постановою державного виконавця від 27.01.2016 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначені вище обставини та положення ЦК України, оскільки відповідачем грошові зобовязання за договорами позики від 12.11.2011 року та 15.11.2011 року в сумі 26000 грн. до теперішнього часу не виконані, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох процентів річних від суми грошового боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. В звязку з цим, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні витрати за період з березня 2013 року по січень 2016 року включно в сумі 18096 грн. та три проценти річних за період з 01.04.2013 року по 31.01.2016 року в сумі 2210 грн., а всього стягнути 20306 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved