Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , 1983 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В домоволодінні зареєстрований, але з 2012 року не проживає [PERSON] , 1983 року народження. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації місця проживання, чим перешкоджає йому в користуванні будинком та скористатися передбаченими законом пільгами для оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач вибув в інше житлове приміщення, він проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.08.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19.09.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 19.09.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 25.10.2019. 25.10.2019 судове засідання відкладено до 19.11.2019 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу житлового будинку від 27.09.2012, посвідченим приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 1464, витягом з державного реєстру правочинів № 11890805 від 27.09.2012, витягом про державну реєстрацію прав №35840153 від 15.10.2012. З довідки про склад сім`ї, виданої 25.07.2019 виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 1126, вбачається, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані та проживають дружина [PERSON] , 1982 року народження, син [PERSON] , 2006 року народження, а також зареєстрований, але не проживає [PERSON] , 1983 року народження (не родич). Згідно акту підтвердження не проживання, складеного депутатом Новопсковської селищної ради 7 скликання по виборчому округу № 21 Андрущенко Т.Л., [PERSON] фактично за вищевказаною адресою не проживає з січня 2012 року, про що також засвідчили сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Вказаний акт зареєстрований у Новопсковській селищній раді Новопсковського району Луганської області. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , та був відсутній за даною адресою понад шість місяців, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надав, то суд приходить до висновку, що він втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, враховуючи, що відповідач відзиву на позов не надав, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., понесений ним при зверненні до суду.

Outcome: approved