Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16.09.2011 у розмірі 57424,01 грн, яка складається з: 5976,02 грн заборгованість за кредитом, 45087,32 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 3150,00 грн заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн. (фіксована частина), 2710,67 грн - (процентна складова). Позов мотивує тим, що 16.09.2011 відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує умови договору, у звязку з чим станом на 31.08.2017 утворилася заборгованість у розмірі 57424,01 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, в позовній заяві просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав, відзив не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.09.2011 відповідач [PERSON] отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 6000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між ним та банком договір. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умов), договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов, відповідач, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку, повинен виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що у разі порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбаченим договором, більш ніж на 30 днів, відповідач зобовязаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Умов, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема з Картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов, банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунку. Згідно п. 1.1.2.4 Умов, у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком частині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Судом встановлено, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 31.08.2017 сума боргу відповідача перед позивачем за Договором становить 57424,01 грн, яка складається з: 5976,02 грн заборгованість за кредитом, 45087,32 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 3150,00 грн заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн. (фіксована частина), 2710,67 грн (процентна складова). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка. У чинність ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів цивільної справи, зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] вул. Кольцова, 27, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 р. № 1275-р смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач [PERSON] є субєктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобовязань. Крім того, суд звертає увагу на те, що комерційним банкам Національним Банком України надані розяснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014, відповідно до яких банки зобовязані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Згідно наведеного у позові розрахунку штрафні санкції позивачем нараховані станом на 31.08.2017, фактично після 14.04.2014 дати, коли згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банківським установам заборонено нарахування таких санкцій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені та комісії у розмірі 3150,00 грн, а також штрафів 500 грн. та 2710,67 грн, а всього 6360,67 грн. При цьому суд зазначає, що позивачем не зазначено, яку частку у 3150,00 грн складає пеня, а яку комісія, тому суд позбавлений можливості визначити розмір комісії окремо від пені, та перевірити правильність її нарахування. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.09.2011 у сумі 51063,34 грн, яка складається із 5976,02 грн заборгованість за кредитом, 45087,32 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача га користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1422,72 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial