Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 28.11.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно до якого він передав відповідачеві кошти в сумі 1000 доларів США, з остаточною датою повернення боргу 29.12.2016 року, що підтверджується письмовою розпискою. Посилаючись на те, що відповідач на його неодноразові прохання повернути борг не відреагував і на час звернення до суду з позовом останній умови договору не виконав і борг не повернув, позивач просив стягнути з нього борг за договором позики в сумі 1000 доларів США, які в перерахунку за офіційним курсом НБУ на день подачі позову до суду дорівнюють 27110 грн., інфляційні втрати в сумі 3128,35 грн. та 3% річних в сумі 768,72 грн., що разом складає 30997,07 грн., а також просить стягнути понесені ним судові витрати. Вивчивши в порядку спрощеного провадження матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і підтверджується письмовою розпискою від 28.11.2016 року, позивач дійсно позичив відповідачеві кошти в сумі 1000 доларів США строком на один місяць, тобто до 28.12.2016 року (а.с.5). Таким чином, між сторонами було укладено договір позики. А відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як вбачається з вище вказаної розписки, відповідач отримав грошові кошти 28.11.2016 року. Виходячи з цього, позивач виконав умови договору позики, передавши відповідачеві грошові кошти в сумі 1000 доларів США, а відповідач свої зобов`язання по поверненню даної суми коштів не виконав і борг не повернув. Разом з тим, як передбачено ст., ст. 526, 1049 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону, тобто відповідач повинен був в установлений договором строк повернути грошові кошти на користь позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону. Як визначено ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк, встановлений договором позики, який в даному випадку, судячи з письмової розписки від 28.11.2016 року, настав 28.12.2016 року. Оскільки в установлений строк відповідачем не було повернуто борг, то позивач правомірно вимагає від відповідача його повернення. Як вбачається з наданої позивачем інформації, офіційний курс гривні щодо долара США станом на 08.12.2017 року становив 2711,9363 грн. за 100 доларів США (а.с.6). А згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що є підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних. Судячи з наданого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат за весь час прострочення складає 3128,35 грн., а 3% річних - 768,72 грн., з яким суд не може погодитися. Так, кількість днів прострочення сплати боргу за період з 29.12.2016 року по 08.12.2017 року становить 344 дні, а не 345 днів, як вказано позивачем, у зв`язку з чим при сумі боргу в 27110 гривень 3% річних складатиме 767 гривень. Розмір же інфляційного збільшення за вище вказаний період становитиме 3675,09грн., а не 3128,35грн., як зазначено в розрахунку позивачем. Однак у відповідності до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог і стягнути більший розмір інфляційного збільшення суми боргу, ніж просить позивач. Також позивачем допущена арифметична помилка при підрахунку загальної суми боргу, яка становить 31005,35грн., а не 30997,07грн. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 31005,35 грн., яка складається з основної суми боргу в розмірі 27110 грн., 3% річних в сумі 767грн. та інфляційне збільшення в розмірі 3128,35грн., як того просить позивач. Крім того відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого останнім судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved