Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить суд стягнути з відповідачки на його користь майнову шкоду у розмірі 5180,77 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що наказом від 13.01.2020 року №7-к [PERSON] було прийнято на роботу на посаду представника торгового в секторі зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу ТОВ Фармацевтична компанія «Здоров`я». 14 січня 2020 року між позивачем та відповідачкою було складено акт прийняття-передавання обладнання відповідно до якого позивачем для службового користування було передано відповідачці планшет Samsung Galaxy Tab A 10.1 Black 2019 року (IMEI [NUMBER] ), SIM-карту Київстар ( [NUMBER] ) та зарядний пристрій Samsung EP-NF50EWE White 2019 року. Наказом від 21.04.2020 №180-к відповідачку було звільнено з вищевказаної посади. Починаючи з 21.04.2020 відповідачка утримує та самовільно використовує зазначені матеріальні цінності. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням повернути зазначені матеріальні цінності, проте до цього часу вимога нею виконана не була, тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути майнову шкоду в розмірі 5 180, 77 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві просив суд розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачка до судового засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, а судові повістки повернулись на адресу суду у зв`язку з відмовою від їх отримання (а.с. 49, 62). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідачка повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно виписки з наказу №7-к від 13.01.2020 року, 14.01.2020 року на посаду представника торгового в сектор зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу, категорія 21, було призначено [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до акту прийому-передачі обладнання від 14.01.2020 року, відповідачці було передано наступні матеріальні цінності: планшет Samsung Galaxy Tab A 10.1 Black 2019 року (IMEI [NUMBER] ), SIM-карту Київстар ( [NUMBER] ) та зарядний пристрій Samsung EP-NF50EWE White 2019 року (а.с. 11). Право власності позивача на вказане майно підтверджується видатковою накладною №858 від 09 жовтня 2019 року, платіжним дорученням №12426 від 01 жовтня 2019 року, актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (а.с. 12-14). Згідно бухгалтерської довідки від 06.10.2020 року, на балансі ТОВ «Фармацевтична компанія «Здоров`я», числиться планшет Samsung Galaxy Tab A 10.1 Black 2019 року (IMEI [NUMBER] ). Первісна ціна без врахування НДС - 6 115 грн. Амортизація за період з 01.12.2019 року по 06.10.2020 року складає 934,23 грн. Кінцева вартість по стану на 06.10.2020 року складає 5 180,77 грн. (а.с. 15). 21.04.2020 року було звільнено [PERSON] , що підтверджується випискою з наказу від 21.04.2020 року №180-к (а.с. 17). Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров`я» було направлено претензію відповідачці за вих. №4483/3 від 28.08.2020 року з вимогою про повернення на адресу позивача планшет Samsung Galaxy Tab A 10.1 Black 2019 року (IMEI [NUMBER] ), SIM-карту Київстар ( [NUMBER] ) та зарядний пристрій Samsung EP-NF50EWE White 2019 року або оплатити залишкову вартість планшету у сумі 5 350,63 грн. (а.с. 18-19). Вказана вимога була залишена без уваги відповідачки. Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до правової позиції Верхового суду України, викладеної у постанові від 02.03.2016 року по справі №6-3090 Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання. Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Разом із тим, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України регламентовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що трудові відносини між сторонами були припинені, відповідачка не має законних підстав для утримання майна позивача, вказане майно не повернула, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідачки майнову шкоду в розмірі 5 180, 77 грн., що є вартістю майна, яке незаконно перебуває у неї. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн.

Outcome: approved