Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з позовом в якому просить стягнути з відповідача матеріальну суму шкоди в розмірі 8665,43 грн.; судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн; та судові витрати по справі за сплату судового збору у розмірі 1378,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в результаті ДТП, яка сталася 08.12.2013 року на пр. 50-років Перемоги в м. Мелітополі за участю водія [PERSON], який керував належним йому автомобілем ВАЗ 2102, інший автомобіль який належить потерпілій [PERSON], отримав механічних пошкоджень. Винуватцем зазначеного ДТП за постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 06.02.2014 року було визнано водія [PERSON]. Розмір завданих збитків становить 8538,51 грн.., яка винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілому. А оскільки станом на дату скоєння ДТП винуватець не був застрахований за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодовували спричинені матеріальні збитки потерпілій [PERSON] саме страхова компанія Моторне (транспортне) страхове бюро України у розмірі 7115,43 грн., яку і просить стягнути з винуватця ДТП [PERSON]. Крім того, також просить стягнути з відповідача витрати за послуги аварійного комісару у розмірі 1550,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Відповідач, в судове засідання не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, та що частково визнають позовні вимоги, так розмір виплаченого страхового відшкодування, який був сплачений потерпілій [PERSON] у сумі 7115,43 грн визнають, витрати за послуги аварійного комісару у розмірі 1550,00 грн не визнають, вважають такими, що не є регресною вимогою; витрати на правову допомогу вважають що не підлягають стягненню, бо позивачем документально не підтвердженні. Судові витрати просять стягнути частково пропорційно до задоволених частин позову. У зв'язку з неявкою сторін, згідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як було встановлено в судовому засіданні постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2014 року /а.с. 5/ [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КпАП України за скоєну дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 08 грудня 2013 року о 14-30 годині на пр-ті 50 років Перемоги за участю транспортного засобу ВАЗ «21102» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] і транспортного засобу SKODA FABIA д/н [NUMBER]. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Як вбачається с матеріалів справи, станом на дату скоєння ДТП винуватець [PERSON] не був застрахований за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому власник пошкодженого автомобіля SKODA FABIA д/н [NUMBER], [PERSON] звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження належному їй транспортному засобу /а.с. 4/. Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Наказом № 4091 від 01.08.2014 року /а.с. 25/ випадок було визнано страховим та відповідно до ст.. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була визнана необхідність сплатити [PERSON] підтверджену шкоду по майну у розмірі 7115,43 грн, про що свідчить копія Довідки № 1 від 16.06.2014 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, хоча претензія по майну складала розмір 8538,51 грн відповідно до звіту за № 23 про розмір матеріальної шкоди /а.с. 8-21/. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19Закону № 1961-IV. До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки ( п.26 вищезазначеної постанови). Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. п. 38.2.1. п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов'язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 7115,43 грн.. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 1550,00 грн., суд вважає, що відсутні підстави для її задоволення, оскільки ці кошти були сплачені позивачем за послуги аварійного комісару (за огляд авто та збір документів) та не відноситься до розміру виплаченого потерпілій [PERSON] страхового відшкодування, так як згідно п. 41.4 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат. Також, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення 2000 грн витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано суду належні та допустимі докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги, так і факту надання та тривалості надання правової допомоги у відповідності до вимог Закону України від 20 грудня 2012 року № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Проте, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1131 грн. 51 коп.

Outcome: partial