Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 28.09.2010 року [PERSON] з однієї сторони, як позикодавець, передав, а відповідач, [PERSON] з іншої, як позичальник, прийняв грошові кошти в сумі 30 000 доларів США , що еквівалентно 239700 грн. У відповідності до змісту розписки відповідач взяв на себе зобов*язання повернути отримані грошові кошти позивачу в термін до 30.12.2010 року. Також 02.12.2011 року [PERSON] з однієї сторони, як позикодавець, передав, а відповідач, [PERSON] з іншої, як позичальник, прийняв грошові кошти в сумі 5000 євро. У відповідності до змісту розписки відповідач взяв на себе зобов*язання повернути отримані грошові кошти позивачу в термін до 01.03.2012 року та виплатити 1000 євро відсотків. Всього відповідач в строк до 01.03.2012 року повинен був сплатити позивачу 6000 євро (63780 грн.) Зазначає, що враховуючи те, що в строки вказані в розписці відповідач кошти йому не повернув, розмір процентів борговими розписками визначений не був, то вважає, що має право на одержання процентів і їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, що підлягають сплаті щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до постанови Правління НБУ України «Про врегулювання грошово-кредитного ринку» від 06.06.13 за № 209, розмір облікової ставки становить 7 % річних. Вказує, що враховуючи те, що розмір процентів за користування позикою встановлюється на рівні облікової ставки НБУ, тобто 7 %, розмір процентів за місяць користування позикою буде складати 0,58 % від грошової суми позики. Грошова сума процентів за місяць буде складати 174 долара США ( 30000*0,58 % = 174). Враховуючи те, що відповідач користувався позикою протягом 31 місяця до моменту заявлення позову, починаючи з 28.09.2010 року, розмір процентів за увесь час користування грошовими коштами, які були надані у якості позики за договором складає 5394 долара США (31*174 = 5394), що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 43098 грн., а всього - просить суд стягнути з відповідача на свою користь 346 578 грн. В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали з обставин викладених в позові та просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували з посиланням на те, що позивач не вказує про той факт, що між позивачем та відповідачем була усна домовленість про те, що для погашення простроченої заборгованості в розмірі 30 000 доларів США, які мали бути повернуті позивачу до 30.12.2010 року відповідач передає позивачу відступний у вигляді передачі у власність нерухоме майно, а саме : 34/100 частини групи нежитлових приміщень [ADDRESS]. На виконання цієї домовленості 02.11.2011 року був укладений договір купівлі-продажу 34/100 частини групи нежитлових приміщень [ADDRESS], вартістю 248 746 грн. Вказаний договір був укладений між позивачем та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] Відповідач мав певні фінансові стосунки з [PERSON] та саме за домовленістю між ними 02.12.2011 р. був укладений вищевказаний договір, на підставі якого позивач й набув право власності на нерухоме майно, а саме: 34/100 частини групи нежитлових приміщень [ADDRESS]. Умовами вказаного договору передбачено, що продавець отримав від позивача всю суму грошей до посвідчення даного договору. В цьому пункті договору мались на увазі кошти в розмірі 30 000 доларів США, які відповідач отримав від позивача 08.09.2010 року відповідно до розписки. При цьому позивач жодної копійки не передав , а ні [PERSON] , а ні [PERSON] Таким чином, позивач прийняв відступний у вигляді передачі у власність нерухомого майна, а саме: 34/100 частини групи нежитлових приміщень [ADDRESS]. Посилалися на ч.1 ст.600 ЦК України відповідно до якої зобов*язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Стосовно 6000 євро, які відповідач отримав від позивача 02.12.2011 р., то відповідач повертав щомісяця протягом 5 місяців позивачу по 1500 доларів США, загальна повернута сума складає 7500 доларів США, що є еквівалентом 6000 євро. При прийнятті відступного та 7500 доларів США позивач стверджував, що боргові розписки він порвав. Просили суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позов відлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з розписки [PERSON] взяв в борг суму в розмірі 30 000 доларів США у [PERSON] та залишив в якості застави документи , доручення на нерухомість - квартира в [ADDRESS], загальною площею 43,1 м.2 та зобов*язується повернути суму строком до 30.12.2010 року. Вразі порушення домовленості [PERSON] має повне право розпоряджатися відповідно довіреності. (а.с. 5). В своєму позові позивач вказує борг 30 000 доларів США , що офіційно курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 239 700 грн. (100 доларів США складає 799,300 грн.) Відповідно до іншої розписки 02.12.2011 року [PERSON] взяв в борг 5000 євро у [PERSON] до 01.03.2012 року та зобов*язується повернути 01.03.2012 р. шість тисяч євро. (а.с.6). 5000 євро основного боргу та 1000 євро відсотків , що офіційно курсу НБУ гривні до євро на момент звернення з цим позовом позивач зазначає 63780 грн. (100 євро складає 1063,3088 грн. Свої підписи в судових засіданнях в боргових розписках відповідач не оспорював. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він дійсно від імені [PERSON] укладав з [PERSON] договір купівлі-продажу 34100 частин групи нежитлових приміщень [ADDRESS] в рахунок боргу [PERSON] перед [PERSON], у [PERSON] і [PERSON] були свої домовленості. Проте, ніяких грошей від [PERSON] по вказаному договору він не отримував. Доводи відповідача не заслуговують на увагу стосовно того, що в рахунок боргу в розмірі 30 000 дол. США ним передано позивачу нежитлове приміщення [ADDRESS], оскільки він не є власником даного приміщення. Крім того, з п.3 договору купівлі-продажу від 02.12.2011 року вбачається, що за домовленістю сторін цей продаж вчиняється за 248 746 грн. 48 коп. Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Пояснення свідка [PERSON] про передачу приміщення в рахунок боргу не є належним доказом по справі. Також суду не надано належних доказів якіб свідчили про те, що власник приміщення [PERSON] не отримала коштів від [PERSON] за його продаж. На час розгляду справи в суді договір купівлі-продажу 34100 частини групи нежитлових приміщень недійсним не визнано. Не визнання відповідачем позову спростовуються самими борговими розписками, які відповідач написав, при цьому зазначив дату повернення боргу. У відповідності до ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому Позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.57-59 ЦПК України, які б свідчили про те, що він повернув позивачу грошові кошти отримані за розписками, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 303480 грн. При цьому не підлягає задоволенню вимога про стягнення 7 % річних в розмірі 43098 грн. за користування грошима відповідно до постанови правління НБУ України «Про регулювання грошово-кредитного ринку» від 06.06.2013 р. № 209, оскільки Постанова втратила чинність на підставі Постанови Національного банку № 315 від 9.08.2013 року, окрім того, вона розповсюджувалася на банківські та фінансові установи, а не на договірні зобов*язання які існують між фізичними особами. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3034 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial