Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 06.12.2013 року відповідачем було отримано кредит у розмірі 2000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із наданням права банку змінювати його на власний розсуд. Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного внесення коштів на відповідний рахунок у нього виникла заборгованість у сумі 23759,46 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 160 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 18091,87 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3900 грн., штрафу в розмірі 500 грн., та штрафу як процентної складової в розмірі 1107,59 грн., які відповідач добровільно не погашає. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, додатково пояснивши, що заборгованість за кредитом у відповідача виникла у зв`язку із списанням за згодою останньої в рахунок наданого кредитного ліміту коштів нарахованих за обслуговування кредитної картки, всього на суму 160 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала вказавши, що надану їй кредитну карту вона не активувала чим не надала згоду на використання нею кредитного ліміту наявного на картці, кошти за допомогою картки не знімала, а отже позивач не мав права списувати вказану суму та сприймати її як кредитні кошти. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що в розумінні ЦК України списані позивачем кошти не є кредитними коштами, оскільки вони мають іншу природу виникнення, у зв`язку з чим порядок їх відшкодування обумовлюється іншими правовими підставами. Крім того, відповідач не здійснивши активацію картки фактично не надала згоду на отримання у власність кредитних коштів за рахунок яких було здійснено погашення заборгованості за обслуговування картки. З цієї причини вона мала всі підстави вважати, що кошти в межах кредитного ліміту нею не використовуються та не отримані. У задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які брали участь у справі, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами\~договору є\~умови про\~предмет договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зазначені вимоги закону свідчать про те, що договір приєднання вважається укладеним з моменту прийняття однією стороною пропозиції приєднатись до запропонованого іншою стороною договору і при цьому між його сторонами буде досягнута згода з усіх істотних умов договору. Зі змісту позову та наданих позивачем додаткових пояснень вбачається, що підставою пред`явлених позивачем вимог є отримання відповідачкою кредитної картки Gold у зв`язку з чим остання у відповідності до п. 1.1.2.27 Умов та Правил зобов`язана була сплачувати щомісячну комісію членський внесок за участь у GoldКлубі згідно з Тарифами банку, який з 01.04.2013 року встановлений в розмірі 20 грн на місяць. Таки чином, істотною умовою кредитного договору від 06 грудня 2013 року є узгодження між сторонами умов отримання вказаної картки та тарифів щодо її обслуговування. Натомість матеріали справи свідчать про те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо вказаної істотної умови договору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про не укладення між сторонами вказаного кредитного договору. Так, у відповідності до змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка підписана відповідачкою 06 грудня 2013 року, у полі (клітинці) «Картка Gold» не має відмітки про її обрання, як немає такої відмітки і щодо інших видів карток. Тобто відповідачка не надала згоду на прийняття пропозиції позивача щодо приєднання до запропонованих ним умов про надання кредитного ліміту на вказану картку. Так само, не було узгоджено між сторонами питання щодо Тарифів обслуговування відповідної картки, оскільки надана позивачем роздруківка із текстом «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не містить підпису відповідачки, який мав свідчити про надання нею згоди та обізнаність щодо таких тарифів. Крім того, позивачем не було надано суду доказів факту отримання відповідачкою відповідної картки та факту її активації останньою, що є обов`язковою умовою відповідно до Умов та Правил для можливості використання картки. Позивач не вказав і не підтвердив розрахунковий рахунок та строк дії виданої картки, тобто ті реквізити, які притаманні банківській картці будь-якого виду. Таким чином, зважаючи на те, що між сторонами не було укладено кредитного договору про надання відповідачці кредитного ліміту в розмірі 2000 грн та останньою не було надано згоду на використання вказаної картки, списання щомісячної комісії за її обслуговування в рахунок вказаного кредитного ліміту не призвело до виникнення обов`язку у відповідача щодо їх повернення на умовах кредиту. Крім того, зважаючи на те, що кредитний ліміт відповідачкою не використовувався за призначенням, тобто у її власність кредитні кошти не надходили, списання за його рахунок щомісячної комісії, яка за своєю природою є іншим платежем, оскільки виникає з інших підстав, не може свідчити про виникнення між сторонами кредитних правовідносин. Положення вимог п. 1.1.3.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на яке посилається позивач, не містить згоди відповідача на те, що таке списання призводить до виникнення у останнього обов`язку повернення відповідної суми на умовах кредитування, тобто зі сплатною відсотків та штрафних санкцій. Таке списання не може свідчити про використання кредитних коштів на споживчі цілі. Природа виникнення зобов`язання з приводу нарахування плати за користування карткою та повернення кредитних коштів є різною, а отже врегульована різними правовими нормами. Позивач не заявив вимогу про стягнення відповідної суми саме з підстав її нарахування за користування кредитною карткою. Крім того, виходячи з встановлених судом обставин в даному випадку вбачається, що фактично позивачем в односторонньому порядку застосована новація, оскільки нарахований борг за обслуговування картки був замінений позиковим зобов`язанням, що врегульовано положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 604, ст. 1053 ЦК України, відповідно до яких визначена можливість припинення первісного зобов`язання новим зобов`язанням виключно у письмовій формі за домовленістю сторін. Положення п. 1.1.3.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг не свідчать про домовленість між сторонами з приводу новації у застосований позивачем спосіб, а можливість обговорення умов новації на майбутнє чинним цивільним законодавством не передбачена. Таким чином, зважаючи на викладене, з урахуванням заявленої позивачем підстави, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин, у зв`язку з чим у відповідача відсутній обов`язок щодо повернення кредитних коштів, а отже у позові слід відмовити за необґрунтованістю. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, у відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed