Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки, в якому просить розірвати зареєстрований між ними шлюб. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність порозуміння, різних поглядів на життя. Одночасно зазначає, що вони проживають окремо, шлюбно-сімейні стосунки між ними фактично припинені з початку 1991 року, спільного господарства не ведуть з того ж часу, з 1997 року він перебуває в цивільному шлюбі із громадянкою [PERSON], з якою спільно проживає та веде спільне господарство. Таким чином вважає, що шлюб носить формальний характер та збереження сім'ї вважає неможливим. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив позов задовольнити. Додатково до викладеного представник позивача зазначив, що позивач ніколи не проживав з відповідачкою однією сім'єю, спільного господарства сторони ніколи не вели, бюджет окремий, майнового спору немає. Крім того, представник позивача зазначив, що позивач не бажає миритися з відповідачкою через те, що він втратив до неї почуття любові та поваги. Зауважив, що позивач є людиною похилого віку та внаслідок ряду захворювань, останній обмежений в рухах, у зв'язку з чим останній потребує стороннього догляду, однак відповідачка як дружина не вживала жодних дій щодо належного догляду за своїм чоловіком, та ніколи не турбувалася про його стан здоров'я. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Вважають, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї можливо зберегти. Відповідачка зазначила, що нею вживались усі заходи для збереження сім'ї, зокрема, вона намагалася поговорити з позивачем, однак громадянка [PERSON], яка проживає разом з позивачем перешкоджає їй у цьому. Крім того, відповідачка зазначила, що у зв'язку з постійною зайнятістю, пов'язаною з науковою працею вона з позивачем проживає окремо з 2003 року, спільного господарства вони не ведуть з 2006 року, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з 2008 року. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку та її представника, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 29.12.1989року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 503, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.3) Сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 109 п.3 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. Судом встановлено, що незважаючи на те, що відповідачка заперечує проти розірвання шлюбу, з часу подачі позову сторони примирення не дійшли, тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть також тривалий час, бюджет окремий, бажання проживати разом однією сім'єю з позивачем у відповідачки не виникало, суд вважає, що між сторонами втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між сторонами не можливе. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved