Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.12.2006 року померла його мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно померлої, а саме на земельну ділянку площею 2,0590 га, що розташована в межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Позивач вказував на те, що він звернувся до державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав на спадкове майно після [PERSON], однак державний нотаріус Білоцерківської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно. Позивач просив в судовому порядку встановити йому право на спадкування, надавши право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у виді земельної ділянки (пай) розміром 2,0590 га, що знаходиться в межах Пилипчанської сільської ради. В судовому засіданні позивач надав заяви в яких збільшив та уточнив свої позовні вимоги та просив в судовому порядку встановити факт про те, що [PERSON], яка померла 02.12.2006 року, являлася матір»ю [PERSON], [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,0590 га, яка розташована: Київська область, Білоцерківський район, Пилипчанська сільська рада, кадастровий номер 3220485100:01:008:0009, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 02.12.2006 року. Позивач та його представник у суді збільшені та уточнені позовні вимоги позивача підтримали. Представник Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області до суду не зявився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду листи в яких просив справу розглядати у відсутності представника Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в листах вказав, що при вирішенні спору посилається на розсуд суду. [PERSON] у суді підтримала збільшені та уточнені позовні вимоги [PERSON] та вказувала на те, що вона не бажає приймати спадщину на спірну земельну ділянку і відмовляється від своєї частини спірної земельної ділянки на користь позивача. [PERSON] до суду не з»явилася, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати бех її участі, у заяві вказала, що збільшені та уточнені позовні вимоги [PERSON] вона підтримує. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, по справі встановлено, що [PERSON] народився 19.05.1966 року в с.Пилипча, Білоцерківського району, Київської області і його батьками у свідоцтві про народження записані: батько [PERSON]; мати- Комарніцька [PERSON]. Наведене підтверджується копією свідоцтва про народ ження [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 02.12.2006 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] при житті заповіт не залишила. На день смерті [PERSON] в шлюбі не перебувала. Згідно до копії спадкової справи Білоцерківської районної державної нотаріальної контори щодо майна, яке залишилося після померлої 02.12.2006 року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] 22.05.2007 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.03.2016 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення 22.05.2007 року спадкової справи до майна померлої 02.12.2006 року [PERSON]. З копії довідки виданої виконавчим комітетом Пилипчанської сільської ради Білоцер ківського району Київської області від 02.02.2016 року №45 виданої [PERSON] вбчається, що померла [PERSON], [INFO], проживала і була зареєстрована в [INFO] за №48 Білоцерків ського району Київської області до дня смерті. За вищевказаною адресою на день смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], син, та [PERSON], [INFO], син. Крім вищезазначених, інші особи не були зареєстровані та не проживали. Відповідно до ч. 1 п.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення із змінами вказано, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в звязку з втратою годувальника. Суд вважає, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], яка померла 02.12.2006 року, являлася матір»ю [PERSON], [INFO]. Наведене підтверджується поясненнями учасників процесу, показами свідків [PERSON], [PERSON], також наведене підтверджується вищевказаними у рішенні суду письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Суд вважає, що слід задоволити заяву заявника та слід встановити факт про те, що [PERSON], яка померла 02.12.2006 року, являлася матір»ю Комарні цького [PERSON], [INFO]. Позивач також у своєму уточненому у суді позові просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,0590 га, яка розташована: Київська область, Білоцерківський район, Пилипчанська сільська рада, кадастровий номер 3220485100:01:008:0009, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 02.12.2006 року. При вирішенні вказаних позовних вимог суд виходить з наступного. Як вже зазначено вище у рішенні суду, 02.12.2006 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. За ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастереж ною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановле ного для її прийняття. Згідно до ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Статтею 1266 ЦК України передбачено спадкування за правом представлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] при житті заповіт не залишила. На день смерті [PERSON] в шлюбі не перебувала. Згідно до копії спадкової справи Білоцерківської районної державної нотаріальної контори щодо майна, яке залишилося після померлої 02.12.2006 року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] 22.05.2007 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.03.2016 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення 22.05.2007 року спадкової справи до майна померлої 02.12.2006 року [PERSON]. З копії довідки виданої виконавчим комітетом Пилипчанської сільської ради Білоцер ківського району Київської області від 02.02.2016 року №45 виданої [PERSON] вбачається, що померла [PERSON], [INFO], проживала і була зареєстрована в [INFO] за №48 Білоцерківського району Київської області до дня смерті. За вищевказаною адресою на день смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], син, та [PERSON], [INFO], син. Крім вищезазначених, інші особи не були зареєстровані та не проживали. Отже, сини [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті своєї матері - [PERSON], померлої 02.12.2006 року у передбаченому законом порядку. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] був живий син останньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. 07.03.2010 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Судом також встановлено, що на день смерті [PERSON] остання мала також дочку [PERSON], [INFO], яка жива і на даний час. [PERSON] після укладення шлюбу 02.09.1978 року з [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] Наведене підтверджує ться копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про укладення шлюбу, показами свідків [PERSON], [PERSON], З матеріалів справи, та із поясненнь учасників процесу вбачається, що [PERSON] при житті заповіт не залишив, та на день смерті [PERSON] в шлюбі не перебував. Згідно до копії спадкової справи Білоцерківської районної державної нотаріальної контори щодо майна, яке залишилося після померлого 07.03.2010 року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] 18.03.2010 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.03.2016 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення 18.03.2010 року спадкової справи до майна померлого 07.03.2010 року [PERSON]. З копії довідки виданої виконавчим комітетом Пилипчанської сільської ради Білоцер ківського району Київської області від 28.03.2016 року №141 вбачається, що померлий [PERSON], [INFO], який помер 07.03.2010 року, проживав і був зареєстрований в [INFO] (колишня вулиця Радянська) під №48 Білоцерківського району Київської області до дня смерті. За вищевказаною адресою на день смерті спадкодавця і на даний час зареєстровані і проживають: [PERSON], [INFO], брат померлого, зареєстрований, але фактично не проживає; [PERSON], [INFO], дочка померлого, не зареєстрована, а фактично проживає. Крім вищезазна чених, інші особи не були зареєстровані та не проживали. Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2010 року по цивільній справі №2-о-133/2010 р. за заявою [PERSON], заінтересована особа Пилипчанська сільська рада про встановлення факту родинних відносин, задоволена заява [PERSON], та встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], який народився 07.03.1958 року та помер 07.03.2010 року був батьком [PERSON], [INFO]. Вказане рішення набрало законної сили 28.05.2010 року. Наведене підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2010 року. 31.08.2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] і після укладення шлюбу останній присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Судом встановлено, що згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ №152268 виданого 28.09.2004 року Білоцерківською райдержадміні страцією, [PERSON] на підставі розпорядження Білоцерківської рай держадміністрації від 02.09.2004 року №310 є власником земельної ділянки площею 2,059 га, яка розташована Білоцерківський район, Пилипчанська сільська рада, цільове призна чення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010402902562. У оригіналі вказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ №152268, який надавався для огляду в судовому засіданні, а в матеріалах справи міститься копія вказаного Державного акту, на зворотній стороні вказаного Державного акту витертий кадастровий номер земельної ділянки. Як пояснив позивач та його представник, їм невідомо хто здійснив витертя кадастрового номера земельної ділянки на оригіналі вказаного Держав ного акту. Згідно до копії [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 15.04.2013 року, [PERSON] являється власником земе льної ділянки площею 2,0590 га, яка розташована: Київська область, Білоцерківський район, Пилипчанська сільська рада, кадастровий номер 3220485100:01:008:0009, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробни цтва, на підставі Державного акту ЯБ № 152268 виданого згідно до рішення органу виконавчої влади №310 від 02.09.2004 року, дата державної реєстрації земельної ділянки 28.09.2009 р. Відповідно до копії довідки про відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) на земельну ділянку (Державний акт серія ЯБ №152268 реєстраційний №010402902562 від 28.09.2004 року) виданої Відділом Держземагентства у Білоцерківському районі Київської області 12.04.2013 року №06-15/1978, власник земельної ділянки: [PERSON] Сте панівна; місце розташування земельної ділянки: Київська область, Білоцерківський район, Пилипчанська сільська рада; цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа земельної ділянки: 2,059 га; обмеження (обтяження): забороняється купівля-продаж або іншим способом відчуження земельної ділянки і зміни цільового призначення; договір про встановлення земельного сервітуту не зареєстрований; по складу угідь земельна ділянка належить до сільськогосподарських угідь. Судом встановлено, що 03.02.2016 року державний нотаріус Білоцерківської район ної державної нотаріальної контори [PERSON] винесла постанову в якій відмовила [PERSON] в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерків ський район, Пилипчанська сільська рада, після померлої 02.12.2006 року [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно. Наведене підтверджується копією постанови від 03.02.2016 року за №129/02-31. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз»яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту держав ної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/. В п.п. 109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки. З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як встановлено в судовому засіданні, вказана вище земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 152268, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010402902562 належить [PERSON], що стверджується копією цього Державного акту. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивіль них і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріаль ному порядку. Крім вказаного, у вищевказаному інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснено, що відповідно до ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини чинним законодавством України не передбачено. Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, як встановлено судом і вказано вище в рішенні суду, земельну ділянку площею 2,0590 га, яка розташована: Київська область, Білоцерківський район, Пилипчанська сільська рада, та яка належала [PERSON], після її смерті успадкували сини померлої - [PERSON], та [PERSON], який помер 07.03.2010 року, спадкоємицею якого являється [PERSON] /до укладення шлюбу прізвище якої [PERSON]В./ і остання по праву представлення передбаченого ст. 1266 ЦК України, являється спадкоємицею своєї бабусі [PERSON], оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу [PERSON] не відмовилася від прийняття спадщини. А тому враховуючи все вищевикладене, суд вважає, за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,0590 га, яка розташована: Київська область, Білоцерківський район, Пилипчанська сільська рада, кадастровий номер 3220485100:01:008:0009, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 02.12.2006 року, оскільки спадкоємець [PERSON] позивач по справі - [PERSON] позбавлений можливості оформити свої спадкові права на цю частину земельної ділянки в нотаріальному порядку. Згідно з п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Суд вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні іншої частини позову за необгрунтованістю позовних вимог. На підставі ст.ст. 1216, 1217,1218, 1223, 1225, 1261, 1266, 1267, 1268, 1269, 1270, 1273, 1274 ЦК України, ст.ст. 125, 126, 202 ЗК України, Законом України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868,

Outcome: partial