Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду 04.07.2019 року з позовною заявою в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі проекту висновку служби у справах дітей ОМР від 03.06.2019 року за №07/5093 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] встановлено, що на розгляді служби у справах дітей Одеської міської ради перебувало питання вирішення подальшої долі малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка з 11.09.2018 року перебуває в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» по теперішній час. Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Її мати - [PERSON] , [INFO] , згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 11.09.2018 року звернулася до служби у справах дітей ОМР з заявою про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] , до КУ «Міський спеціалізований будинок №1», у зв`язку із складними матеріальними та житловими умовами. Відповідно до розпорядження Приморської райдміністрації ОМР від 04.10.2018 року за №400, [PERSON] , [INFO] , була тимчасово влаштована до державного дитячого закладу, на повне державне забезпечення, терміном на шість місяців. Також позивач зазначив, що за інформацією, наданою КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1», за час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в закладі, мати [PERSON] , її ніколи не відвідувала, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавала. З метою з`ясування думки [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , служба у справах дітей ОМР подала оголошення до газети «Одеські вісті» про розшук [PERSON] . Станом на 27.05.2019 року [PERSON] до служби у справах дітей ОМР не зверталась. Відповідно до довідки Одеського міського відділу державної РАЦС ГТУЮ в Одеській області від 22.05.2019 року №8208/51-17 актового запису про державну реєстрацію смерті відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено. За результатами вищевикладеного, Висновком органу опіки та піклування від 27.06.2019 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Нікітіну С.Й. та призначена до розгляду. До суду 15.07.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації позивачки, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] народження, зареєстрована у [ADDRESS] . На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 29.08.2019 року №22/0/15-19 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, здійснено повторний авто розподіл справи. У порядку повторного авторозподілу справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. 08.10.2019 року. Ухвалою суду від 29.10.2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 11.11.2019 року. У підготовче засідання призначене на 11.11.2019 року з`явилася представник позивача - Ніколайчук Н.В., заявила суду клопотання про залучення в якості третьої особи на боці позивача КУ «Міський спеціалізований будинок №1». Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, згідно ст.53 ЦПК України задовольнити клопотання представника позивача, та залучити до участі у справі у якості 3-ої особи на боці позивача без самостійних вимог щодо предмету спору КУ «Міський спеціалізований будинок №1». У підготовче засідання з`явилася представник КУ «Міський спеціалізований будинок №1» - Захарова П.М., позов підтримала та пояснила, що відповідно до ПРА ОМР від 04.10.2018 року, неповнолітня [PERSON] була тимчасово влаштована до КУ «Міський спеціалізований будинок №1» за заявою її матері, [PERSON] , проте остання за час перебування її доньки у закладі, відвідувала лише два рази. Номер телефону та адреса проживання відповідачки [PERSON] їм невідома. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 11.11.2019 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 21.01.2020 року. До суду повторно 11.11.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації позивачки, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з [INFO] року народження, зареєстрована у [ADDRESS] . У судове засідання призначене на 21.01.2020 року з`явилася представник позивача - Степаненко О.Г. , яка зазначила, що є Висновок органу опіки та піклування від 27.06.2019 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в якому було з`ясовано, що мати не приймає участь у вихованні дитини, яка була влаштована в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1», до закладу для відвідування своєї доньки навіть не з`являється, батько дитини у свідоцтві про народження записаний зі слів матері. У судове засідання з`явився представник служби у справах дітей ОМР - Косюра О.В., який пояснив, що вони зверталися до ГУНП в Одеській області щодо розшуку матері [PERSON] , також надавали оголошення до газети «Одеські вісті» про її розшук, але безрезультатно. Вважає за доцільне, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , 2015 року народження. Також зазначив, що вони надавали проект висновку до органу опіки про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. У судове засідання з`явилася представник КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» - Захарова П.М., яка зазначила, що дівчинка [PERSON] , 2015 року народження була влаштована до закладу 11.09.2018 року , її привезли до будинку за заявою її матері [PERSON] , в якій остання зазначала, що не має свого житла та не має можливості утримувати дитину, та на підставі розпорядження ПРА. Відповідачка заклад відвідувала лише один раз 02.11.2018 року. Також зазначила, що вони готували документи до ПРА ОМР, в яких зазначали, що [PERSON] не відвідує дитину, у зв`язку з чим клопотали про позбавлення останньої батьківських прав. Пояснила, що вона є лікарем-педіатром, та зазначила, що дівчинка також як і її братик, [PERSON] , 2005 року народження, який знаходиться в КУ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №93 І-Ш ступенів з дошкільними групами колекційного та реабілітаційного спрямування», є інвалідом за зором, та в неї також проблеми зі зором. ІІ оглядали в клініці ім.Філатова, є висновки лікарів, та запропоновано готувати дитину до операції, щоб стан її здоров`я не погіршився. На операцію потрібна згода батьків, у зв`язку з цим вони звернулися до суду з зазначеним позовом, та в подальшому для надання згоди на проведення операційного втручання. Також, представник зазначила, що відповідачка мала ще одну доньку [PERSON] , 2016 року народження, дитина була усиновлена, а до усиновлення мати дитини рішенням Приморського районного суду м.Одеси також була позбавлена батьківських прав, а орган опіки та піклування ПРА ОМР давала згоду на поділ дітей, а мати дітей прийшла та зазначила, що в неї нервовий зрив, та до доньки навіть не зайшла. Просила позов задовольнити. [PERSON] у засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. По справі оголошено перерву на 06.02.2020 року. У судове засідання призначене на 06.02.2020 року відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник позивача - Ніколайчук Н.В. у судове засідання не з`явилася, 05.02.2020 року надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, справу просила розглядати за її відсутністю. Представник служби у справах дітей ОМР - Косюра О.В. не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги органу опіки та піклування ПРА ОМР підтримав, просив їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник КУ «міський спеціалізований будинок дитинок №1» - Захарова П.М. не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги органу опіки та піклування ПРА ОМР підтримала, просила їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 17.02.2020 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №3455 (а.с.12) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12 вересня 2017 року №00017913486 (а.с.13). Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано мати [PERSON] , батько - [PERSON] . . Згідно з наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 10.09.2018 року за №180, [PERSON] перебуває на обліку дітей, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, у зв`язку з невиконанням [PERSON] батьківських обов`язків (а.с.15). Заявою [PERSON] від 11.09.201 року про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини, [PERSON] , 2015 року народження, влаштована в дитячий будинок у зв`язку із складним матеріальним та житловим становищем (а.с.14). Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.10.2018 року за №400, [PERSON] була тимчасово влаштована до державного дитячого закладу, на повне державне забезпечення, терміном на шість місяців (а.с.16). За інформацією, наданою КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» за час перебування малолітньої [PERSON] , в закладі, мати, [PERSON] її відвідувала інколи, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавала (а.с.17). в судовому засідання встановлено що вона навідувала дитину лише один раз. Відповідно до довідки, наданої Головним управлінням Національної поліції в Одеській області від 06.05.2019 року за №3/2770, встановлено, що за обліками ГУНП в Одеській області [PERSON]., не значиться та в розшуку не перебуває (а.с.19). 24 квітня 2019 року Служба у справах дітей Одеської міської ради подала оголошення до газети «Одеські вісті» про розшук [PERSON] (а.с.27-28). Станом на 27 травня 2019 року [PERSON] до служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталась, в результаті чого Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 27 червня 2019 року №01-11/978/1вих. встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.6-8). Оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у відношенні її малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , оскільки остання не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права. А тому, з огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст.ст.164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не відвідує дитину в будинку дитини, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням сина, не задумується про долю дитини, її майбутнє. Крім того суд враховує і ту обставину, що малолітня дитина потребує термінового операційного втручання у зв`язку з захворюванням очей. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , 2015 року народження, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 Сімейного кодексу виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини, той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в його утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний Бюджет на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 грн., з липня - 1859 грн., з грудня - 1921 грн. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі - 1779 грн., оскільки в матеріалах справах відсутні відомості щодо наявності у відповідачки постійного місця заробітку, із урахуванням індексації щомісячно. Проте в частині стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд відмовляє.

Outcome: partial