Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він 14.07.2014р. надав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 3500 доларів США та 800 євро строком до 25.07.2017р., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Оскільки відповідач в строк не повернула позику, строк повернення грошових коштів було продовжено на два роки. Таким чином, кінцевою датою повернення грошових коштів є 25.07.2019р. Крім того, договором обумовлений розмір процентів за користування коштами 5% на місяць, що становить 60% річних. Оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, станом на 02.07.2021р. у неї утворилась заборгованість в розмірі 121 173,29 грн. сума основного боргу та 139 349,29 грн. - відсотки за прострочення повернення грошових коштів за період з 01.08.2019р. по 01.07.2021р., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, провести розгляд справи за його відсутності та проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив не надала. Разом з тим, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 12.10.2021р. судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] передав в борг [PERSON] 3500 доларів США та 800 євро, строком до 25.07.2017 року, що підтверджується розпискою, яку відповідач написала власноручно. Оскільки відповідач в строк не повернула позику, строк повернення грошових коштів було продовжено на два роки. Таким чином, кінцевою датою повернення грошових коштів є 25.07.2019р. Тобто, між відповідачем та позивачем був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем була надана розписка. Як вбачається із вказаної розписки, договором обумовлений розмір процентів за користування коштами 5% на місяць, що становить 60% річних. У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525, 526 даного кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, в силу приписів ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як слідує із боргової розписки, контрагентами погоджено строк виконання боржником свого зобов`язання щодо повернення отриманих у позику коштів, а саме 25.07.2019р. У відповідності до ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1049 коментованого нормативно-правового акту, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведені\~приписи чинного\~законодавства,\~а також\~зважаючи на\~те,\~що станом\~на час\~розгляду та\~вирішення справи\~у суді\~відповідачем свої\~зобов`язання щодо\~повернення отриманих\~у борг\~грошових коштів\~у сумі\~121\~173,29\~грн.\~не виконані,\~позовні вимоги\~у цій\~частині підлягають до задоволення у повному обсязі як обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Разом з тим, приписами ст.1048 даного нормативно-правового акту унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як слідує із наявної у матеріалах справи розписки, сторонами погоджено сплату позичальником процентів за користування позикою у розмірі 5% на місяць, що становить 60% річних. Таким чином, сторонами договору позики самостійно встановлено розмір, методику обчислення процентної ставки за договором й порядок одержання процентів, що прямо передбачено законом та повністю відповідає принципу цивільного права свободі договору (ст. 3 ЦК). З огляду на те, що у цивільному законодавстві відсутня пряма заборона, то сторони можуть вибрати просту форму нарахування процентів і в цьому випадку вони нараховуються лише на суму позики, або більш складну форму, згідно з якою проценти нараховуються на суму позики і на нараховані, але невиплачені проценти. Таким чином, оскільки відповідач відзив не надала та жодним чином не спростувала доводи позивача, зважаючи на те, що суд приймає рішення на підставі наявних в справі документів, оцінивши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за прострочення повернення грошових коштів в сумі 139\~349,29 грн. підлягають до задоволення. Окрім цього, відповідно до ст..141 ЦПК України, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved