Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на ту обставину, що 12.03.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,1057 га, розташованої за адресою: Садівниче товариство «Укрземпроект» Садівської сільської ради Білозерського р-ну Херсонської області, цільове призначення: 01.05 Для індивідуального садівництва. Згідно з п.2.1 Договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основний договір не пізніше 16.04.2018 року за ціну 52319 грн. На виконання умов даного договору [PERSON] на користь відповідача було сплачено 13079,75 грн. Станом на 01.06.2018 року договір відчуження об`єкту нерухомості не укладено, грошові кошти, сплачені у якості авансу, не повернуто. Відповідно до попереднього договору сторони чітко визнали, що сплачена грошва сума є авансом. З п.2.4 договору вбачається, що сума авансу підлягає заліку в ціну об`єкта, що її друга сторона має заплатити першій стороні при укладені та нотаріальному посвідченню. Таким чином, передана позивачем відповідачу сума у розмірі 13079,75 грн. є авансом, оскільки фактично вказана сума передавалась позивачем як аванс в рахунок майбутнього між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу земельної ділянки. Вказана земельна ділянка належить відповідачу на підставі Державного акту на право приватної власності, оформленого ще на ім`я [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину від 29.07.2001 року. Однак до теперішнього часу[PERSON] не оформила документи на право власності вказаної земельної ділянки на своє ім`я. Вказані обставини є перешкодою для укладення договору відчуження майна, тому при укладенні попереднього договору відповідач порушив вимоги чинного законодавства України та не повідомив позивача про наявні перешкоди. Оскільки порушення зобов`язання щодо продажу вказаної земельної ділянки сталося з вини відповідача, позивач має право у відповідності до вимог ст.ст.11,12 та ч.2 ст.571 ЦК України вимагати відшкодування завданих їй збитків. На підставі викладеного, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума авансу у розмірі 13079,75 грн. і передбачені п.4.1 Договору матеріальні збитки в розмірі 26159 грн., всього 39238,75 грн. Просить стягнути з відповідача аванс в сумі 13079,75 грн., матеріальні збитки в розмірі 26159 грн., та вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання (перебування). Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до акту встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 10.06.1997 року власниками земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,1057 га, розташованої за адресою: Садівниче товариство «Укрземпроект» Садівської сільської ради Білозерського р-ну Херсонської області є [PERSON] та суміжними власниками [PERSON] , [PERSON] 12.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,1057 га, розташованої за адресою: Садівниче товариство «Укрземпроект» Садівської сільської ради Білозерського р-ну Херсонської області, цільове призначення: 01.05 Для індивідуального садівництва. Згідно п.1.1. сторони домовилися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки [ADDRESS] , цільове призначення: 01.05 Для індивідуального садівництва. Відповідно до п.2.1 Договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основний договір не пізніше 16.04.2018 року за ціну 52319 грн. Згідно п.2.3 Договору при підписанні вказаного договору [PERSON] на користь [PERSON] було сплачено 13079,75 грн. З п.2.4 Договору вбачається, що сума авансу підлягає заліку в ціну об`єкта, що її друга сторона має заплатити першій стороні при укладені та нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.3.1 перша сторона зобов`язалася підготувати до укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - земельної ділянки №29 загальною площею 0,1057 га, розташованої за адресою: Садівниче товариство «Укрземпроект» Садівської сільської ради Білозерського р-ну Херсонської області. Згідно ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Відповідно до ст.570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Статтею 571 ЦК України встановлено наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Так, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. На відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі сплати авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків. Частими є випадки звернення до суду з позовам про повернення грошових коштів, які передавались як завдаток для забезпечення виконання договору, але договір в подальшому укладено не було. Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі №6-176цс12. зазначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами укладений не був, сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому суд приходить до висновку, що отримана відповідачем грошова сума у розмірі 13079,75 грн. є авансом, який підлягає поверненню. Таким чином, [PERSON] , яка надала аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору. У свою чергу відповідач не можуть бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Враховуючи вищенаведене суд, вважає, що позов підлягає задоволенню частково у розмірі 13079,75 грн. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 13079,75 гривень, що складає 33,33% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 39238,75 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 234,91 гривень, що відповідає 33,33% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 704,80 гривень.

Outcome: partial