Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, про стягнення боргу, мотивуючи вказані вимоги тим, що відповідач перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію соціальну по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Управлінням, з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів, було проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу. В результаті перевірки встановлено, що відповідач не подала до Управління відомості про те, що вона була працевлаштована, що впливає на розмір призначеної пенсії, у зв'язку з чим і виникла переплата пенсії за період з 01.09.2014 по 30.09.2015 року у розмірі 2036,65 грн. Про факт виникнення переплати пенсії у відповідача свідчить лист Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України з м. Києві № 1134 від 21.10.2015 року. Управлінням, з метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено лист від 20.01.2016 року № 15/06-1, яким вона запрошувалась до Управління з метою досудового врегулювання спору по даному питанню та сплати нею суми боргу в добровільному порядку, проте даний лист було проігноровано відповідачем та без достатньої правової підстави отримані бюджетні кошти у розмірі 2036,65 грн. повернуті відповідачем не були. В матеріалах пенсійної справи відповідача міститься заява про призначення пенсії, підписана нею особисто 06.08.2012 року, в якій вона була попереджена про обов'язок повідомляти Управління про вступ на роботу. Таким чином, відповідач зобов'язана була повідомити Управління про факт працевлаштування, але жодних заяв до Управління не надала. 15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції. Згідно п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає вимоги позивача безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню, оскільки персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховані і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості щомісячно подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, позивач мав змогу дізнатися про факт вказаного працевлаштування відповідача, з моменту відображення звітів ТОВ «Стомаденталь Україна» з відомостями про застраховану особу в автоматизованій системі персоніфікованого обліку. Таким чином, вже після надходження першого звіту від ТОВ «Стомаденталь Україна» щодо відповідача, починаючи з 01.09.2014 року позивач мав змогу дізнатися, що остання працює у вказаній організації, а тому і змінити розмір індексації пенсійних виплат для відповідача на підставі власного рішення. Ухвалою від 31 липня 2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання за заявою представника позивача замінено сторону відповідача з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та її представник вимоги позову не визнали в повному обсязі та у його задоволенні просили відмовити з підставі необґрунтованості та недоведеності. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України м. Києва, як одержувач пенсії по інвалідності, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Як вбачається з матеріалів справи Управлінням, з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів, було проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу. В результаті перевірки встановлено, що відповідач не подала до Управління відомості про те, що вона була працевлаштована, що впливає на розмір призначеної пенсії, у зв'язку з чим і виникла переплата пенсії за період з 01.09.2014 року по 30.09.2015 року у розмірі 2 036,65 грн. Про факт виникнення переплати пенсії у відповідача свідчить лист Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України з м. Києві № 1134 від 21.10.2015 року. Управлінням, з метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено лист від 20.01.2016 року № 15/06-1, яким вона запрошувалась до Управління з метою досудового врегулювання спору по даному питанню та сплати нею суми боргу в добровільному порядку, проте даний лист було проігноровано відповідачем та без достатньої правової підстави отримані бюджетні кошти у розмірі 2036,65 грн. повернуті відповідачем не були. Законодавством чітко визначено способи вирішення питання пов'язаного з виникненням переплати пенсії: добровільне повернення пенсіонером надмірно виплачених сум : стягнення, зазначених сум у судовому порядку; визнання сум переплати пенсії безнадійною заборгованістю та прийнятої рішення щодо її списання; утримання переплати пенсії згідно рішення комісії. Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Згідно ст. 16 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від від 25.11.2005 року, передбачено обов'язок пенсіонера повідомити орган, який призначає та виплачує пенсію, про прийняття на роботу, зміни в складі сімї, зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на призначення пенсії. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті перевірки позивачем даних використаних для призначення пенсії з даними реєстру застрахованих осіб та індивідуальними відомостями про застраховану особу, було встановлено, що відповідач не подала до Управління відомості про те, що вона була працевлаштована, що впливає на розмір призначеної пенсії, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.09.2014 по 30.09.2015 року у розмірі 2036,65 грн. Таким чином, відповідач працюючи та щомісячно сплачуючи єдиний внесок до органів пенсійного фонду, не подала до органів пенсійного фонду відомості щодо своєї зайнятості та отримання доходу, що підтверджує її недобросовісну поведінку, враховуючи, що про такий обовязок вона була повідомлена при поданні заяви про призначення (перерахунок) пенсії. Посилання представника позивача щодо обовязку та можливості відповідача перевіряти інформацію за відомостями про застраховану особу в автоматизованій системі персоніфікованого обліку, що надасть можливість відразу встановити факт працевлаштування осіб та не допускати переплату пенсійних виплат є необгрунтованими, оскільки чинними законодавством обовязок такого повідомлення покладено саме на особу, яка отримує пенсійні виплати. Діючим законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених грошових коштів у вигляді пенсії з одержувача. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року. Згідно з п.3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, за змістом зазначеної норми пенсія не підлягає поверненню у випадку, якщо її виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки та відсутності недобросовісності з боку набувача. Аналіз положень ст. 1215 ЦК України дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою пенсія не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Враховуючи наведене, оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягнувши з [PERSON] суму надмірно сплачених коштів в розмірі 2036,65 грн. Крім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved