Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій, за своїми уточненими позовними вимогами, просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за позивачем право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], а за відповідачем - на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з 11 серпня 1990 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час він з [PERSON] проживають окремо один від одного, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відновлювати розірвані відносини не збираються. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин позивач разом з відповідачем придбали дві квартири, які являються об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки домовленості про добровільний поділ зазначеного майна між сторонами не досягнуто, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додали, що квартира по [ADDRESS] була придбана шляхом інвестування коштів подружжя в її будівництво та послідуючим оформленням свідоцтва про право власності на відповідача, а квартира по [ADDRESS] була придбана за спільній кошти за договором купівлі-продажу. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Підтвердила в судовому засіданні, що вищевказані квартири є їх сумісною власністю як подружжя та придбались за спільні кошти. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Згідно із ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 1990 р. відділом ЗАГС м.Степногорськ Казахської РСР, актовий запис № 407, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28.08.1992 р. Від шлюбу у сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1160 від 22 квітня 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). В судовому засіданні достеменно встановлено, що під час перебування в шлюбі та за спільні кошти сторонами по справі було придбано таке майно: 1) за договором купівлі-продажу від 04.07.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гайдамака О.М. за реєстром № 1286, покупцем за яким була відповідач у справі [PERSON], - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], , що складається з 3-кімнат, загальна площа 70,0 кв.м, житлова 41,3 кв.м; 2) відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.04.2015 р., видане Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві, - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що складається з 3-кімнат, загальна площа 108,2 кв.м, житлова площа 52,9 кв.м. Шлюбний договір сторони у справі не укладали, про що вказали в судовому засіданні. На підставі ст.61 СК України вищевказані квартири є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу. В судовому засіданні встановлено, що сторони в ході розгляду справи досягли домовленості про поділ спірного майна та відповідачка згодна з тим варіантом поділу майна, який запропонований позивачем, а саме визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS], а за відповідачкою - на квартиру [ADDRESS]. Суд вважає за можливе здійснити поділ майна сторін за варіантом запропонованим позивачем. Що стосується грошової компенсації за частку позивача у квартирі [ADDRESS], то сторонами досягнуто згоди з цього приводу та ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 04.04.2017 р. позовні вимоги в частині стягнення компенсації залишні без розгляду за заявою на підставі ст.207 ч.1 п.5 ЦПК України. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими і заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Приписами частини 3 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 000,0 грн. На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 68-70 СК України, ст.ст.15, 16, 368, 369, 372 ЦК України,

Outcome: approved