Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з нього за рішенням суду стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO], на користь відповідача [PERSON] в розмірі 1000 грн. та аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] на користь відповідача [PERSON] в розмірі 13 частини від усіх видів заробітку позивача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На даний час у позивача скрутне матеріальне становище, відсутня постійна робота, а тому він просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Обухівського районного суду від 28.10.2010 р. та за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28.01.2014 р. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Обухівського районного суду від 28.10.2010 р. на утримання доньки [PERSON] з 1000 грн. на 500 грн., та зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28.01.2014 р. на утримання доньки [PERSON] з 13 частини на 16 частину всіх видів заробітку [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі. Відповідачі позов не визнали. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував двічі в шлюбі та має двох дочок [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. Дане підтверджується зібраними матеріалами справи та поясненнями сторін. Судом встановлено, що за рішенням Обухівського районного суду від 28.10.2010 р. з позивача було стягнуто на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1000 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2010 р. і до повноліття дитини. Встановленим є те, що зазначене рішення суду перебуває на виконанні та на час розгляду справи у позивача існує заборгованість за вказаним рішенням суду в сумі 54867 грн. Наведене підтверджується копією рішення Обухівського районного суду від 28.10.2010 р. та довідкою міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ. Судом встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2014 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON] [INFO] в розмірі 13 частини усіх видів заробітку позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Наведене стверджується копією рішення суду по справі за № 3571685713-ц. Встановленим є і те, що дане рішення суду не перебуває на виконанні, виконавче провадження не відкривалося, аліменти на утримання доньки [PERSON], фактично, не стягуються. Судом встановлено, що позивач офіційно не працевлаштований, на обліку в Центрі зайнятості населення щодо працевлаштування не перебуває. Зі слів позивача, - він має тимчасові заробітки та сезонні роботи. Судом встановлено, що, починаючи з 01.01.2011 року і по 01.02.2014 р. позивачу нараховувалися аліменти, лише, на утримання його старшої доньки [PERSON], і протягом зазначеного періоду позивач, лише, шість раз перерахував аліменти на утримання дитини та має заборгованість, яка станом на 28.02.2014 р. становить 54867 грн. Даних про заборгованість по аліментах за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28.01.2014 р. не існує, оскільки на даний час це рішення не перебуває на виконанні. Позивач в судовому засіданні суду пояснив, що аліменти, які стягуються з нього на утримання дітей є завеликими, бо він не працює, його менша донька [PERSON], фактично, перебуває на утриманні батьків позивача. [PERSON] має іншу сім'ю та перебуває в скрутному матеріальному становищі в зв'язку з виконанням судових рішень про стягнення з нього аліментів. Позивач зазначив, що помилявся щодо визнання позовних вимог при розгляді справи в січні 2014 року про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1 3 частини від усіх видів його заробітку, а на даний час зрозумів, що не може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей в розмірі, що визначені судовими рішеннями. Відповідач [PERSON] не визнаючи позов, суду пояснила, що позивач має велику суму заборгованості по аліментах, протягом 2011, 2012 р.р., взагалі, не сплачував аліменти на утримання своєї доньки [PERSON], а тому дитина перебувала на повному матеріальному утриманні своєї матері, що теж, ставило її в скрутне матеріальне становище. Позивач протягом тривалого часу не надавав ніякої допомоги своїй дитині, а на даний час просить ще й зменшити розмір аліментів, що порушує права його дитини та матері дитини. Відповідач [PERSON], невизнаючи позов, суду пояснила, що перебуває в скрутному матеріальному становищі, не має власного житла, вимушена підробляти, щоб утримувати дитину, яка перебуває на її утриманні, позивач не оскаржував рішення суду від 28.01.2014 р. про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO]. На даний час аліменти на утримання дитини ще не стягуються, виконавче провадження не відкривалося. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка приходиться знайомою позивача, суду показала, що менша донька позивача, фактично, перебуває на утриманні батьків позивача, а не на утриманні матері. Позивач має малий дохід та з нього стягується великий розмір аліментів на утримання його дітей. При вирішенні даного позову суд виходив з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позивачем не було надано суду доказів зміни його сімейного стану та доказів погіршення його матеріального становища. Так, позивач, як не мав постійної роботи на час прийняття судом рішення про стягнення аліментів, так і не має її на сьогодні, на обліку в Центрі зайнятості населення позивач не перебуває. Також, як було встановлено, на час звернення позивача до суду, з нього стягуються аліменти, лише, на утримання його старшої доньки в розмірі 1000 грн. щомісяця, а судове рішення про стягнення аліментів на утримання меншої доньки на виконанні ще не перебуває, та позивачем не зазначено, які ж зміни відбулися в його сімейному чи матеріальному стані за останній місяць після винесення Білоцерківським міськрайонним судом 28.01.2014 року рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання доньки [PERSON], де [PERSON] позов визнав, не заперечував проти розміру аліментів, рішення суду не оскаржував. Також, довідка про незадовільний зір у позивача, хвороба очей, не свідчить про миттєве погіршення його здоров'я, інвалідність і т.п. Позивач не зазначив розміру свого доходу, не подав належних доказів своїх вимог, не довів, чому на сьогоднішній день слід зменшити розмір аліментів. Отже, суду не надані безперечні докази істотної зміни чи погіршення матеріального становища платника аліментів. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного, суд вважає, що даний позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed