Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до укладеного договору №Ф07066П від 22.08.2007 року [PERSON] було надано кредит у розмірі 120000,00 доларів США зі сплатою відсотків. Даним відповідачем умови кредитного договору не виконуються. В забезпечення виконання зобов`язань позичальником, 22.08.2007 року позивач та [PERSON] уклали Договір Поруки №02-21-Ф070660П-1403, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникла на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору, станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 63023,75 доларів США та заборгованість за відсотками, яка становить 66525,74 доларів США. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 52421,02 грн. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Крижановським М.М. подано відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позові, просив його задовольнити. Заперечував проти застосування строків позовної давності, оскільки кредит надавався траншами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. Відповідач повідомлявся за допомогою судової повістки та оголошення на веб порталі Судова влада. В матеріалах справи мітяться поштові відправлення із відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Крижановський М.М. в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11.05.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суд із даним позовом. Відповідно до платіжного доручення №0000395058 від 04.04.2017 року сплачено судовий збір у розмірі 52421,02 грн. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2017 року, обрано новий склад суду. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.06.2017 року відкрито провадження у справі. 29.03.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального провадження. 07.06.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 23.11.2018 року у даній справі ухвалено рішення Херсонським міським судом Херсонської області про відмову в задоволенні позовних вимог. Постановою Херсонського апеляційного суду від 07.05.2019 року вище зазначене судове рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11.03.2020 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 07.05.2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд суду першої інстанції. 28.05.2020 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області прийнято дану справу до провадження та призначено підготовче засідання. 07.09.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області замінено ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника - АТ «Альфа-банк». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідно до укладеного договору №Ф07066П від 22.08.2007року [PERSON] було надано кредит у розмірі 120000,00 доларів США зі сплатою відсотків. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Відповідно до п. 1.1.1 договору №Ф07066П надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а в сукупності - «Транші», в розмірі та в порядку визначеному цим Договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 120000 доларів 00 центів США, з графіком змін максимального ліміту заборгованості згідно з додатком №1, що є невід`ємною частиною цього договору, зі сплатою 13 процентів річних та комісій. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката Крижановського М.М. щодо застосування строків загальної позовної давності саме з 13.08.2008 року, оскільки на даний день була відсутня кредитна заборгованість і відповідно договір кредиту був припинений, спростовуються заявами про видачу готівки у сумі 45000,00 дол. США за кредитним договором №Ф070660П від [PERSON] № 11 від 17.10.2008 року, заявою [PERSON] про видачу траншу кредитної лінії від у сумі 45000,00 дол. США від 17.10.2008 року, заявою про видачу готівки № 10 від 10.10.2008 року у сумі 20000,00 дол. США. Надання кредиту окремими частинами - траншами, передбачена умовами договору. Наведені заяви є новими доказами, які долучені до справи, після ухвалення судового рішення Верховним Судом 11.03.2020 року, та не були предметом дослідження раніше, і які встановлюють нові факти. Таким чином, строк позовної давності відносно стягнення кредитної заборгованості за договором №Ф070660П від 22.08.2007 року не настав, починаючи з 13.08.2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Відповідач [PERSON] не подавав до суду заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог банку до нього. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У звязку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору, станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 129549,49 доларів США, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, складається із: - суми заборгованості за кредитом 63023,75 доларів США; - суми заборгованості за відсотками 66525,74 доларів США. Таким чином, суд встановив, що відповідач [PERSON] украв кредитний договір, умови якого не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, зазначена вище. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №Ф07066П від 22.08.2007року є обґрунтованими. В забезпечення виконання зобов`язань позичальником, 22.08.2007 року позивач [PERSON] уклали Договір Поруки №02-21-Ф070660П-1403, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникла на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28.11.2018 року у справі № 667/8481/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи [PERSON] , [PERSON] про припинення правовідносин визнано припиненим договір поруки 02-21-Ф070660П-1403 від 22.08.2007 року. Постановою Херсонського апеляційного суду Херсонської області від 16.05.2019 року дане судове рішення в цій частині залишено без змін. Таким чином, встановлено, що під час розгляду даної справи обставини змінилися, й відповідач [PERSON] не є учасником правовідносин за договором поруки №02-21-Ф070660П-1403, оскільки дію даного правочину припинено з дати набрання чинності судовим рішення суду апеляційної інстанції - 16.05.2019 року. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , як з поручителя, на час розгляду справи є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки договір поруки припинено, а не у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката Крижановського М.М. щодо наявності договору іпотеки, суд не бере до уваги, оскільки даний договір не є предметом даного позову. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача [PERSON] кредитної заборгованості та судових витрат, в задоволенні решти вимог слід відмовити.

Outcome: partial