Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 11.01.2017 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви про приєднання № 1001381 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), а також підписання Заяв на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) та підписання Паспорту споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК). Згідно з умовами договору відповідачу відкрито поточний рахунок на умовах тарифного пакету «Зарплатний» та надано платіжну картку. 02 лютого 2017 року сторони погодили встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, за якою відповідачу наданий кредит на споживчі потреби шляхом встановлення кредитної лінії на картковий рахунок в сумі 11 000,00 грн. із строком кредитування на 36 місяців. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повертати кредит в розмірі обов`язкового щомісячного платежу. Разом з тим, відповідач покладені на нього обов`язки не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20 січня 2020 року складає 14 385,60 грн. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання в якому просив провести розгляд справи у його відсутність, в разі неявки в судове засідання відповідача проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином за місцем реєстрації. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 03.03.2020 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Також відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд встановив, що 11 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 100001/0151 та [PERSON] укладений Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання Заяви про приєднання № 1001381 (а.с.5). Згідно з умовами договору відповідачу відкрито поточний рахунок на умовах тарифного пакету «Зарплатний». Також 11.01.2017 сторони підписали заяву про встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту), за якою відповідачу наданий кредит на споживчі потреби в сумі 1000,00 грн. із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних. Строк кредитування 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Строк дії кредиту відповідає строку дії платіжної картки (а.с.6). 02 листопада 2017 року сторони підписали заяву про встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту), за якою відповідачу наданий кредит на споживчі потреби в сумі 11 000,00 грн. із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних. Строк кредитування 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк (а.с.8,9). Відповідно до п. 6.6. Заяви про приєднання, яка є частиною кредитного договору, відповідач зобов`язався щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив умови зазначеного вище кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв`язку з чим станом на 20.01.2020 загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 14 385,60 грн., з яких: 11 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 876,50 грн. - проценти за користування кредитом; 10,00 грн. - комісія; 360,49 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 22,55 грн. - сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів; 66,90 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 49,19 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів (а.с.50-55). Отже, суд встановив, що відповідач на підставі Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] , а також підписання Заяв на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) та підписання Паспорту споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК)отримала кредит у розмірі 11 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік, але взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Позивач вказує, що його вимогу повернути усю суму кредиту та здійснити платежі за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів відповідач не виконав та продовжує порушувати зобов`язання за кредитним договором. Станом на день розгляду справи спір між сторонами не врегульований, відповідач заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплатила. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 14 375,60 грн., з яких: 11 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 876,50 грн. - проценти за користування кредитом; 360,49 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 22,55 грн. - сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів; 66,90 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 49,19 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів. Що ж стосується вимоги позивача щодо стягнення суми комісії, то суд дійшов такого висновку. Позивач надав позичальнику кредит на споживчі потреби, тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит є незаконним, оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Крім того, суд зазначає, що Банком не визначено у Кредитному договорі які саме послуги за комісію за кредитне обслуговування надаються клієнту. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Зважаючи на викладене, в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 10,00 грн. - комісія, слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору в розмірі 2100,53 грн. (14 375,60*2102/14385,60 = 2100,53 грн.)

Outcome: partial