Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив визнати незаконним звільнення [PERSON], скасувати наказ про звільнення його з посади начальника відділу контролю Центрального сховища Національного банку України від 28 липня 2016 року номер 3215-к та поновити його на роботі на вказаній посаді з 28 липня 2016 року. Стягнути з НБУ на його користь 14426,20 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 15000,00 гривень витрати на правову допомогу. Позивач посилався на таке: з 01 грудня 2005 року він працював у Центральному сховищі НБУ на роботу на посаду начальника відділу контролю за конкурсом. По становою правління НБУ від 21 січня 2016 року номер 26 «Про централізацію окремих функцій та виключення зі структури НБУ Центрального сховища НБУ» передбачено виключення зі структури НБУ Центрального сховища НБУ - зі скороченням штату та чисельності працівників з одночасним створенням у структурі центрального апарату НБУ Центрального сховища. Відповідно до пп.1 п.8 вказаної постанови передбачено збільшення показників чисельності окремих структурних одиниць НБУ на 51 одиницю /за рахунок показників чисельності Центрального сховища НБУ/ у зв'язку з чим, відповідно до пп.2 п.8 постанови передбачено зменшення показників чисельності працівників Центрального сховища на 51 одиницю. Таким чином, відповідно до постанови правління НБУ від 21 січня 2016 року номер 26 скорочення чисельності і штату Центрального сховища після виключення його зі с структури НБУ як окремої одиниці не відбулося. Названою по становою затверджена Структура Центрального сховища НБУ, а п. 9 визначена чисельність його працівників у кількості 328 одиниць. Відповідно до затвердженої постановою номер 26 структури Центрального сховища НБУ передбачено діяльність відділу контролю , на посаді начальника якого він працював від прийняття на робо ту у 2005 році до моменту звільнення. Більш того, функції відділу і начальника відділу до процесу реалізації постанови правління НБУ від 21 січня 2016 року номер 26 жодним чином не змінилися. Ним, як начальником відділу, було розроблено і затверджено у директора Центрального сховища Положення про відділ контролю Центрального сховища НБУ. Таке затвердження було здійснено попереднім директором [PERSON] 17 лютого 2016 року, а також новим директором [PERSON] 15 червня 2016 року. останній раз - після попередження його про майбутнє звільнення, яке було доведено до його відома 25 квітня 2016 року. У попередженні про майбутнє звільнення із посиланням на постанову правління НБУ від 21 січня 2016 року номер 26, а також наказ Центрального сховища НБУ номер 9-к «Про скорочення штаті і чисельності працівників Центрального сховища НБУ, його було повідомлено про наступне: посада, яку він обіймає, підлягає скороченню; з огляду на скорочення його посади його попереджено про майбутнє звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗППУ. Упродовж трьох місяців після попередження про звільнення він посідав посаду начальника відділу контролю Центрального сховища НБУ. В статусі начальника відділу затверджував у Директора положення про нього, оскільки існування самого відділу, включаючи всі його функції, а також посаду начальника відділу/ було передбачено новою структурою Центрального сховища, затвердженою постановою номер 26. Відтак, як зазначає позивач, ні на момент оголошення попередження про звільнення 25 квітня 2016 року, ні на момент звільнення 28 липня 2016 року не мали місця зміни в організації виробництва і праці у вигляді скорочення посади, яку він обіймав, оскільки відділ контролю увійшов до структури Центрального сховища після його інкорпорації до структури Центрального апарату НБУ, при цьому виключення Центрального сховища зі структури НБУ як самостійного підрозділу не передбачало його ліквідацію і реорганізацію, як і ліквідацію чи реорганізацію самого НБУ; відділ контролю залишив за собою всі попередні функції; було передбачено посаду начальника відділу контролю; посада начальника відділу контролю в період від його звільнення дотепер є вакантною. Отже звільнення його з займаної посади відбулося протиправно і не з підстав п.1 ст.40 КЗППУ. В день звільнення йому було запропоновано посаду старшого касира відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища, на що він відмовився, виходячи з наступного: його вміння і кваліфікація дозволяють йому претендувати на більш значну в ієрархії посаду; посадовий оклад запропонований йому був більш ніж в 2,5 рази меншим ніж той, який він отримував на посаді начальника відділу; йому було запропоновано тимчасову посаду - до виходу з відпустки по догляду за дитиною [PERSON]; запропонована йому посада пов'язана із покладенням додаткової матеріальної відповідальності. Крім того, в період дії попередження про звільнення, а також на момент звільнення вакантними існували посади, не пов'язані з виходом в майбутньому працівників із відпустки по догляду за дитиною, а також із додатковою матеріальною відповідальністю. Крім того, як зазначає позивач, він має переважне право на залишення на роботі, оскільки має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці. Крім того, як зазначає позивач, існують два критерії застосування цієї норми: при скороченні чисельності або штату звільнення відбувається щодо тих працівників, посади яких скорочено і не внесено в новий штатний розпис або якщо штатним розписом передбачено меншу чисельність, ніж була. При цьому в цей же період не відбувається заповнення штатних вакансій сторонніми особами, які не працювали в цій установі або організації; переважне право залишення на роботі зберігається на працівниками, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Той факт, що посада начальника відділу контролю Центрального сховища залишалась вакантною довгий час після його звільнення свідчить про те, що працівників, які б відповідали визначеним критеріям, із наявних Співробітників НБУ не знайшлось. Відтак, щодо нього мала діяти гарантія, передбачена ч.1 ст.42 КЗППУ. Він вважає, що його звільнення є незаконним. 22 грудня 2016 року звернувся з заявою про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату в сумі 110155,35 гривень станом на час постановлення судового рішення. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважав. Що підстав для задоволення позову немає. Посилався на таке: 21 січня 2016 року Правлінням НБУ була винесена постанова номер 26 «Про централізацію окремих функцій та виключення зі структури НБУ Центрального сховища НБУ». Відповідно до п.1 постанови було виключено зі структури НБУ Центральне сховище НБУ зі скороченням штату та чисельності працівників. 25 квітня 2016 року позивача було попереджено про звільнення у зв'язку із скороченням посади, яку він обіймав. У відповідності до п.1 ст.40 КЗППУ трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства,установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст.49-2 КЗПП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю. А також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, працівник на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Представник відповідача зазначає, що при звільненні позивача з роботи йому була запропонована інша робота, від якої він відмовився, доказом чого є підпис про відмову в попереджені про звільнення. Таким чином, відповідачем були дотримані всі вимоги чинного трудового законодавства. Представник відповідача зазначає, щодо пп.1 п.8 Постанови номер 26, а саме збільшення показників чисельності окремих структурних одиниць НБУ на 51 одиницю. Як зазначає позивач, таке збільшення чисельності окремих структурних одиниць НБУ має відбутися за рахунок показників чисельності Центрального сховища НБУ. Проте така думка позивача є виключно суб'єктивною та його фантазією. Постанова номер 26 не передбачає збільшення чисельності структурних одиниць НБК за рахунок працівників центрального сховища БУ, оскільки працівники Центрального сховища не можуть бути переведені на посади в юридичний департамент, Департамент інформаційних технологій та інші. Що стосується затвердження позивачем положення про відділ контролю Центрального сховища НБУ після змін у структурі НБУ, то у цьому випадку позивач діяв з перевищенням наданих йому повноважень. Відповідно до п.1 ч. 2 Основних вимог щодо розроблення положень про підрозділи НБУ, затвердженого наказом НБУ номер 365-од від 11 грудня 2015 року, положення підписується керівником підрозділу Національного банку або особою, яка виконує його обов'язки і затверджується Правлінням Національного банку України. Крім того директор Центрального сховища не має права призначення на звільнення працівників. У зв'язку з цим, не можна вважати факт затвердження Положення про відділ контролю Центрального сховища НБУ таким, що підтверджує фактичне виконання обов'язків начальника новоствореного відділу. Щодо твердження позивача що в новоствореному Відділу контролю Центрального сховища НБУ була передбачена посада начальника відділу контролю. Таке твердження позивача є суб'єктивною надуманою думкою самого позивача, яке не підтверджено жодним доказом. Посада начальника відділу контролю Центрального сховища НБУ, на яку претендує позивач, штатним розписом НБУ не передбачена, та не є вакантною, як про це стверджує позивач. Позивач зазначає, що мав переважне право на залишення на роботі у зв'язку з тим, що на його думку, має більш вимоку кваліфікацію і продуктивність праці по відношенню до інших працівників. По-перше, питання щодо визначення більш високої кваліфікації і продуктивності праці - є сферою компетенції роботодавця; позивач не мав переважного права на роботі, оскільки займав посаду начальника відділу. Іншого начальника або заступника начальника відділу контролю в структурній одиниці не було, а тому незрозуміло перед якими саме працівниками позивач май переважне право на залишення на роботі. Поряд з цим, позивач посилається на ст.49-2 КЗПП України, якою передбачено попередження про наступне вивільнення працівників персонально не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне права на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу робот у на тому самому підприємстві, в установі. Організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі. О організації працівник. На власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. НБУ виконав всі вимоги, які вимагає законодавство під час звільнення працівників на підставі п.1 ст.40 ЗУПП України. Позивача було попереджено про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення, а також запропонована інша робот а у структурі НБУ, від якої позивач відмовився. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню на підставі наступного: з 01 грудня 2005 року позивач [PERSON] був прийнятий на конкурсній основі на посаду начальника відділу контролю Центрального сховища Національного банку України, про що свідчить наказ номер 256-к. У відповідності до постанови Правління Національного банку України номер 26 від 21 січня 2016 року «Про централізацію окремих функцій та виключення зі структури Національного банку України Центрального сховища Національного банку України» п. 2 створено у структурі центрального апарату Національного банку України, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 2005 року номер 521 /зі змінами/, Центральне сховище. Пп.3 п.13 Постанови номер 26 Директорові Центрального сховища [PERSON] необхідно надати профспілковій організації, яка діє в Центральному сховищі, інформацію про причини і строки звільнення працівників, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, відповідно до законодавства України / том 1 а.с.25/. Відповідач не надав жодного документу щодо виконання вказаного пункту постанови. Наказом директора Центрального сховища Національного банку України номер 9-к від 27 січня 2016 року / том 1 а.с. 70/ наказано скоротити штат і чисельність працівників Центрального сховища Національного банку України. Департаменту персоналу попередити працівників Центрального сховища НБУ, які підлягають вивільненню, про їх скорочення та необхідність вжиття організаційних заходів відповідно до вимог законодавства України. Відповідачем не надано будь-яких доказів стосовно посад, які мають скорочуватись у зв'язку з виконанням вказаного наказу. У відповідності до ст. 40 ч.1 КЗПП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1/ змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У відповідності до ст. 42 КЗПП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації ви рибництва і праці переважне право на залишення нас роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається іншим особам, перерахованим у ч.2 ст.42 КЗПП України. У судовому засіданні представник відповідача настоював на розгляді справи на підставі наданих суду документів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду будь-яких доказів стосовно виконання п.п.3 п.13 наказу постанови Правління Національного банку України номер 26 від 21 січня 2016 року, п.1 наказу Центрального сховища Національного банку України номер 9-к від 27 січня 2016 року, оскільки неможливо зрозуміти, які саме посади були скорочені чисельність працівників, чи взагалі була скорочена посада начальника відділу контролю Центрального сховища Національного банку України. Взагалі суду не надано відповідачем будь-яких документів щодо скорочення штату та чисельності працівників саме з вказанням посад осіб, яких стосувалося вказане звільнення. 25 квітня 2016 року / том 1 а.с. 41/ позивач було попереджено про наступне звільнення з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗПП України /скорочення штату працівників/. При цьому зазначено, що посада, які обіймає позивач, підлягає скороченню. Жодного документа про це суду не надано. В день звільнення позивача зх. роботи за п.1 ст.40 КЗПП України йому було запропоновано вакантну посаду старшого касира відділу приймання та видачі цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища /до виходу з відпустки для догляду за дитиною [PERSON]./ з посадовим окладом 7880,00 гривень, з якою позивач не погодився /том 1 а.с. 42/. Наказом Національного банку України номер 3215-к від 28 липня 2016 року [PERSON] звільнено з посади начальника відділу контролю Центрального сховища Національного банку України з роботи з 28 липня 2016 року у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗПП України. Оскільки відповідачем таких даних не надано, а у відповідності до інформації про фактичну кількість працівників Центрального сховища /до постанови номер 26 від 21 січня 2016 року та після закінчення реорганізації/ кількість працівників збільшилася на 19 осіб /том 1 а.с. 167/, про що відповідачем надано довідку за підписом начальника відділу планування та оплати праці. Крім того, відповідачем не надано суду доказів стосовно дотримання вимог ст. 42 КЗПП України при звільненні позивача. Більш того, 24 квітня 2016 року / на день попередження позивача про можливе звільнення/ штатним розписом без дати затвердження станом на 29 квітня 2016 року вже вказаної посади не існує, в той час, коли 28 липня 2016 року саме з вказаної посади було звільнено позивача. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що з моменту попередження позивача про можливе звільнення та до його звільнення існували вакантні посади Центрального апарату, про що свідчить інформація, надана відповідачем / том 1 а.с. 168 - 171/, але вони не були запропоновані позивачеві. Більш того, у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивачеві було запропоновано лише вакантну посаду, яка існувала у Центральному сховищі і саме від вказаної посади позивач відмовився. Але, як вбачається з інформації про вакантні посади станом на 28 липня 2016 року / на день звільнення позивача/ у Центральному сховищі були відсутні вакантні посади / том 1 а.с. 142/. Таким чином, запропонована позивачеві посада старшого касира відділу приймання та видачі цінностей управління з роботи готівкою Центрального сховища не є вакантною посадою. У відповідності до ст. 49-2 КЗПП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник. За своїм розсудом. Звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Як вбачається з довідки Печерського районного Центра зайнятості від 02 грудня 2016 року номер 03-4229 / том 2 а.с. 75/ у період з 01 лютого 2016 року по 01 серпня 2016 року Національний банк України інформацію про заплановане масове вивільнення працівників за формою звітності номер 4-ПН «Інформація про за планове масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці», що затверджена наказом міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року номер 317 відповідно до ст.48, пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», до Печерського районного центру зайнятості не надавав. Таким чином, представником відповідача не надано доказів виконання відповідачем вимог ст.49-2 КЗПП України. За таких підстав звільнення позивача є не законним, він підлягає поновленню на роботі з дня його звільнення. У відповідності до ст. 235 КЗПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більш одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У відповідності до ст. 236 КЗПП України У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У відповідності до довідки, виданої відповідачем 18 жовтня 2016 року номер 60-0042/1763 / том 1 а.с. 116/ середньомісячна заробітна плата позивача складає 22031,07 гривень. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за період з 28 липня 2016 року по день постановлення судового рішення по 22 грудня 2016 року, тобто за 4 місяці 19 робочих днів, що складає 107151,07 гривень. Але з вказаної суми підлягають виключенню сума виплаченої відповідачем вихідної допомоги /відповідачем не надано довідку про її виплату/, а також сума, виплачена позивачеві Печерським районним центром зайнятості у зв'язку із взяттям його на облік як безробітного /довідку про сплачену позивачеві суму останній не надав/. Судові ви трати підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 40, 233, 235, КЗпП України,

Outcome: partial