Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача, про визнання заповіту недійсним та просить суд визнати недійсним заповіт, складений 27 жовтня 2014року [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Колесніченко О.Д. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2014 році його рідною бабцею [PERSON] було складено заповіт на її сина [PERSON] та онуку [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , який за життя не встиг прийняти спадщину після смерті матері. У встановлений законом строк позивач звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті батька, де дізнався, що відповідач подала заяву про прийняття спадщини та вона є спадкоємицею після смерті бабусі, оскільки за життя спадкодавцем було складено заповіт на померлого [PERSON] та на [PERSON] , відповідно до якого належну їй квартиру за [ADDRESS] вона заповіла в рівних частках. Вказаний заповіт позивач вважає недійсним, оскільки на момент його складання у [PERSON] були прояви психічних розладів. Позивачу відомо, що в [PERSON] не було наміру та волевиявлення заповідати квартиру [PERSON] та [PERSON] , адже вона бажала передати її йому. Так в період з 2013року, стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, вона часто зверталася до лікарів з приводу хвороби серця. Позивач постійно, відвідував її, приносив продукти харчування, купував необхідні ліки та доглядав за нею, у всьому допомагав. Однак [PERSON] , яка є донькою померлої скористалась її безпорадним станом та примусила її перед смертю скласти заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином. До судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки на позові наполягає та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення вказував, що посилання позивача на те, що під час складання оскаржуваного заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій, не відповідають дійсності, адже за життя [PERSON] не страждала на психічні розлади та на обліку у лікаря-психіатра не перебувала. Третя особа п`ята Київська державна нотаріальна контора до судового засідання надали заяву відповідно до якої просить розглянути справу без участі їхнього представника. Третя особа до судового засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.03.2016року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності спадкодавцю. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт від 27.10.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсніченком О.Д., зареєстрований в реєстрі за № 1064, яким [PERSON] заповіла квартиру [ADDRESS] в рівних долях [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.04.2016року. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Як вбачається з тексту заповіту він до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] та власноручно нею підписаний. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту. Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Як вбачається з пояснень представника відповідача, що [PERSON] на момент укладення заповіту була свідома та не виявляла будь-яких ознак хвороб, які б перешкоджали їй скласти заповіт, оскільки, в даному спорі предметом доказування не є наявність або відсутність свідомості під вчинення правочину, а саме психічна можливість у особи, яка вчиняє правочин усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До того ж приватний нотаріус КМНО Колесніченко О.Д., який посвідчував спірний заповіт, при його укладанні перевірив дієздатність та підтвердив, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Окрім того позивачем не надано жодного доказу, що [PERSON] під впливом чи натиском уклала даний заповіт, оскільки він був укладений в 2014році, а померла вона майже через два роки. Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Позивачем та його представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 27.10.2014 спадкодавець [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не мігла ними керувати. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 27.10.2014року недійсним, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. З викладеного,

Outcome: dismissed