Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свій позов мотивував тим, що 21.12.1997року [PERSON] завдала йому навмисний удар по голові пакетом з ножами,в результаті чого наступив тривалий розлад його здоров'я. Згідно висновку судово-медичної експертизи йому спричинено пошкодження здоров'я середньої тяжкості. Дії [PERSON] були кваліфіковані за ст..102 КК України. Вироком Мелітопольського міського суду від 13 липня 1998року [PERSON] була визнана винною у скоєні злочину за ст..102 КК України та призначено покарання із застосуванням ст..45 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі умовно, з випробним терміном 2 роки. Обласною комісією МСЕК нейрохірургії йому дали другу не робочу групу інваліда. Він постійно знаходиться на стаціонарному та амбулаторному лікуванні та несе матеріальні витрати, стан його здоров'я не покращується. До теперішнього часу він повністю не вилікувався і стоїть на обліку у невропатолога з лютого 1998року. Проходячи лікування амбулаторно з лютого 2009року по лютий 2014року він витратив кошти на придбання медикаментів для лікування на суму 15062,00грн. Таким чином йому спричинена матеріальна шкода на суму 15062,00грн. яку він просить стягнути з відповідача. Моральну шкоду позивач оцінює у 30000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному об'ємі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що [PERSON] вже відшкодувала майнову та моральну шкоду на підставі вироку Мелітопольського міського суду від 13 липня 1998року, а тому вважає, що вона не може бути двічі притягнута до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Вважає, вимоги позивача про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з придбанням ліків такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів підтвердження цього.. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області від 13 липня 1998року відповідачку було засуджено за ст..102 КК України і їй було призначено покарання із застосуванням ст..45 КК України у вигляді 3-хроків позбавлення волі, з випробним терміном 2 роки і стягнення на користь держави штрафу у розмірі 170грн. /а.с.8/ Також вироком суду з відповідачки на користь позивача було стягнуто моральну шкоду в розмірі 2500грн. З вироку суду випливає, що відповідачка умисно спричинила удар позивачу кухонним ножем в область голови, тим самим спричинила тілесні ушкодження середньої тяжкості. Згідно довідки МСЕК серія АД №051901 позивач має ІІ групу інвалідності, на підставі загального захворювання, інвалідність призначена безстроково, чергового переогляду не підлягає./а.с.7/ Відповідно до довідки головного лікаря поліклініки Карновської Л.В., невропатолога Настасяк У.В., завідуючої. аптеки Малакової Л.В., старшої медичної сестри Соловйової О.І., [PERSON], 1961року народження, інвалід другої групи, не працюючої, перебуває на обліку у невропатолога в поліклініці №2 з 17 лютого 1998року з діагнозом наслідки ножового поранення черепу, забиття головного мозку і дефекту лівої лобової кістки зліва 3х4см. З лютого 2009року по теперішній час 30 січня 2014року знаходиться на амбулаторному лікуванні у невропатолога за час лікування на придбання ліків було витрачено кошти в розмірі 15062грн./а.с.3-6/ Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. На підставі ч.3 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Судом встановлено, що внаслідок умисних дій відповідачки, тобто злочину, було спричинено пошкодження здоров'я позивача, у зв'язку з чим він є інвалідом другої групи, не працюючої, перебуває на обліку у невропатолога в поліклініці №2 з 17 лютого 1998року з діагнозом наслідки ножового поранення черепу, забиття головного мозку і дефекту лівої лобової кістки зліва 3х4см, з лютого 2009року по теперішній час 30 січня 2014року знаходиться на амбулаторному лікуванні у невропатолога, що потребує додаткових матеріальних витрат. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 15062грн., що були витрачені позивачем на амбулаторне лікування, пов'язане з наслідками черепно-мозкової травми. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Приймаючи до уваги, що питання про відшкодування моральної шкоди, вирішено під час кримінального провадження, та з метою запобігання подвійної відповідальності відповідача за одне й те саме правопорушення, суд вважає, що вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: partial