Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №277 нп у розмірі 32085,00 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №277 нп у розмірі 32085,00 грн. Підставою свого позову позивач зазначає неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору №277 нп від 11.05.2013. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 26 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 22 лютого 2018 року. 22 лютого 2018 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 22 травня 2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено до одержання висновку експерта за результатами проведення експертизи. 25 вересня 2018 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання у справі. 24 жовтня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року позов КС «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Постановою Луганського апеляційного суду від 25 червня 2019 року ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року скасовано, справу направлено до суду для продовження розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, представник відповідачів надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідачів. 02 квітня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, кредитний договір № 277нп від 11.05.2013 відповідач [PERSON] з позивачем КС «Імперіал ЛДТ» не укладав, грошових коштів не отримував та зобов`язань перед позивачем не має. Про наявність кредитного договору відповідач [PERSON] дізнався лише після отримання копії позову. Після ознайомлення з позовом та доданими до нього документами відповідач помітив, що підписи від його імені, які містяться в договорі, виконані не ним, а іншою особою, тобто є підробленими. 02 квітня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір поруки № 277 нп/1 від 11.05.2013 відповідач [PERSON] з позивачем КС «Імперіал ЛТД» не укладала та зобов`язань перед позивачем не має. Про наявність договору поруки відповідач дізналася після отримання копії позову. Після ознайомлення з позовом та доданими до нього документами відповідач помітила, що підписи від її імені, які містяться в цих договорах, виконані не нею, а іншою особою, тобто є підробленими. 24 квітня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір поруки № 277нп/1 від 11.05.2013 відповідач [PERSON] з позивачем КС «Імперіал ЛДТ» не укладав та зобов`язань перед позивачем не має. Про наявність договору поруки відповідач [PERSON] дізнався лише після отримання копії позову. Після ознайомлення з позовом та доданими до нього документами відповідач помітив, що підписи від його імені, які містяться в договорі поруки, виконані не ним, а іншою особою, тобто є підробленими. Заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 травня 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] (далі - відповідач-1) був укладений кредитний договір №277нп (далі - кредитний договір), згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав відповідачу-1 кредит у сумі 10000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості на споживчі цілі, плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту, якою є 11.05.2013, тобто до 11.05.2015, та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем (п. п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.1). Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту. Згідно п. п. 2.2, 2.3 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в строк не пізніше 3 банківських днів від дати підписання цього договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного в п. 2.1. цього договору. Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що плата за користування кредитом (проценти) становить 70 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово - проценти, а в наступне чергу - сума кредиту, що передбачено п.3.5 кредитного договору. Відповідно до п. п. 3.7, 3.8 кредитного договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит може за рішенням Кредитного комітету, визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитором з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 140 % річних від суми залишку кредиту. Згідно п. 5.1.3 кредитного договору відповідач-1 зобов`язався вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів. Відповідно до п.п. 6.1., 6.2 кредитного договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України. Порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Згідно графіка платежів за кредитним договором № 277нп від 11.05.2013 боржник [PERSON] зобов`язався сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.06.2013. Останній платіж - 11.05.2015. В якості забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором №277нп від 11.05.2013 між [PERSON] (далі - відповідачем-2, поручителем-1) з однієї сторони, КС «Імперіал ЛТД» (кредитор) з другої сторони та [PERSON] (боржник) з третьої сторони, був укладений договір поруки №277нп/1 від 11.05.2013. Також в якості забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором №277нп від 11.05.2013 між [PERSON] (далі - відповідач -3, поручитель -2) з однієї сторони, КС «Імперіал ЛТД» (кредитор) з другої сторони, та [PERSON] (боржник) з третьої сторони, було укладено договір поруки №277нп/2 від 11.05.2013. Дані договори поруки мають аналогічні умови. Так, відповідно до п. 1.1. вищенаведених договорів поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №277нп від 11.05.2013, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Пунктом 2.1. договорів поруки передбачено, що у разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п. 3.1. договорів поруки, поручитель відповідає по зобов`язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Пунктом 3.2 договорів поруки передбачено, що солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані повністю. Положеннями п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договорів поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.2 цього договору, не пред`явить вимоги до поручителя, не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання. Порука є одним із способів забезпечення зобов`язань при укладенні кредитних договорів та має зобов`язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов`язання та про договори. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов`язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах. Статтею 21 цього Закону передбачена господарська діяльність кредитної спілки, яка полягає, зокрема, у наданні кредитів своїм членам і залученні на договірних умовах внесків (вкладів) своїх членів на депозитні рахунки. Провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ст. 627 ЦК України обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклав договір на запропонованих вказаних кредитною спілкою умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи в кредитному договорі. [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитного договору №277нп від 11.05.2013 та графіком платежів за кредитним договором, про що свідчить його підпис. Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача-1 - на отримання кредиту, а з боку позивача - на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом. Судом встановлено, що свої зобов`язання за спірним кредитним договором КС «Імперіал ЛТД» виконала, надавши відповідачу-1 кредит, що підтверджується видатковими касовими ордерами. Доводи [PERSON] про те, що він спірний кредитний договір не укладав, грошових коштів не отримував спростовуються зібраними у справі доказами. Так, ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.05.2018 за клопотанням представника відповідачів було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено сектору технічних досліджень документів та почерку Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центу. На виконання зазначеної ухвали суду до Новопсковського районного суду Луганської області 11.09.2018 надійшов висновок експерта №19/113/6-4/118е від 31.08.2018, відповідно до якого підпис від імені [PERSON] , розташований у графі «позичальник» у розділі 10 «адреси, реквізити та підписи сторін» у кредитному договорі №277 нп від 11.05.2013, укладеному між [PERSON] та Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД»; підпис від імені [PERSON] у графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 11.05.2013 до кредитного договору №277 нп від 11.05.2013 на суму 6400,00 грн.; підпис від імені [PERSON] у графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 14.05.2013 до кредитного договору №277 нп від 11.05.2013 на суму 2000,00 грн. виконані [PERSON] . Висновком вищевказаної судової почеркознавчої експертизи спростовуються і доводи відповідача [PERSON] про те, що вона не підписувала договір поруки №277нп/1 від 11.05.2013, оскільки згідно висновку підпис від імені [PERSON] , розташований у розділі 7 «реквізити та підписи сторін» у графі «поручитель» у договорі поруки №277 нп/1 від 11.05.2013, укладеному між [PERSON] , Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] , виконаний [PERSON] . Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Всупереч наведених норм законодавства, інших доказів на підтвердження своїх доводів відповідачами [PERSON] та [PERSON] до суду не надано. Відповідач [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 04.12.2017 утворилася заборгованість за договором, яка складає 32101,19 грн., у тому числі: заборгованість зі сплати основного боргу - 8916,70 грн. (сума позовних вимог зі сплати основного боргу - 8900,51 грн.), заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 23184,49 грн. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст. 1054 ЦК України. За змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до пунктів 3.3, 3.4, 3.5 спірного кредитного договору, сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до цього договору. Якщо дата здійснення чергових платежів згідно графіка платежів припадає на вихідний (святковий, неробочий) день, то здійснення платежів відбувається на наступний за вихідними (святковими, неробочими) днями робочий день кредитодавця і це не вважається порушенням графіка платежів. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово - проценти, а в наступне чергу - сума кредиту. Пунктом 5.4.3 кредитного договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків від суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №10/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що при укладанні договору сторони визначилися, що КС «Імперіал ЛТД» надає [PERSON] кредит строком на 24 фактичних місяці від дати отримання позичальником кредиту, тому суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати повернення заборгованості за відсотками за договором, яка утворилася станом на 11 травня 2015 року - кінець строку дії договору. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 12.05.2015 нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 11759,97 грн. При цьому, з розрахунку також вбачається, що відповідачем-1 за період з 22.06.2013 по 31.08.2017 за користування кредитом було сплачено відсотків на загальну суму 16551,92 грн., що на 4791,95 грн. перевищує суму нарахованих відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування. З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені позиції Верховного Суду про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, виходячи з умов договору, а саме п. 3.5, згідно якого погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово - проценти, а в наступне чергу - сума кредиту, та строку дії договору, який становить 24 місяці від дати отримання позичальником кредиту, тобто до 11.05.2015, розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд приходить до висновку, що різниця між нарахованими та сплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 4791,95 грн., повинна бути зарахована в рахунок сплати заборгованості зі сплати основного боргу (тіла кредиту). Таким чином, враховуючи суму позовних вимог зі сплати основного боргу, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №277нп від 11.05.2013 у сумі 4108,56 грн., яка складається з: 4108,56 грн. - заборгованість зі сплати основного боргу. Що стосується вимог позивача до поручителів [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. За умовами кредитного договору позичальник [PERSON] зобов`язувався повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11 травня 2015 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком платежів - до 25 числа кожного місяця. Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Із п.4.2 спірних договорів поруки вбачається, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.2 цього договору не пред`явить вимоги до поручителя. Разом з тим, п. 5.2 договорів поруки містить умови щодо судового застереження, зокрема, що спори рамках цього договору, врегулювання яких неможливо досягнути шляхом переговорів, вирішуються у встановленому законодавством України порядку за місцем знаходження кредитора. Зі змісту досліджених судом договорів поруки № 277нп/1 та № 277нп/2 від 11.05.2013 вбачається, що строк дії поруки не встановлений. При цьому, сама по собі умова договорів про дію поруки до припинення забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором (п.4.1) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 у справі №6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 ст.559ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Таким чином, враховуючи, що спірними договорами поруки не встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ст. 252, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У зв`язку з тим, що в договорах поруки № 277нп/1 та № 227нп/2 від 11.05.2013 не зазначено строк їх дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а кредитним договором передбачено погашення кредиту періодичними платежами, кредитна спілка мала право пред`явити вимогу до поручителів протягом шести місяців з моменту, коли у неї виникло право на звернення до поручителів з такою вимогою. Судом встановлено, що боржник [PERSON] повинен був сплачувати кредит кожного місяця до 25 числа, а повністю погасити заборгованість за кредитним договором 11 травня 2015 року, а тому з 26 числа кожного місяця (в межах дії строку кредитного договору) та з 11 травня 2015 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 ЦПК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителів як щодо окремих зобов`язань за кредитом, так і для погашення заборгованості повністю. Тобто позивач мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 11.05.2015) пред`явити вимоги до поручителів. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється. Звернувшись 06.12.2017 із позовом до суду (згідно штампу реєстрації вхідної кореспонденції), позивач пред`явив вимоги до поручителів [PERSON] та [PERSON] поза межами шестимісячного строку за кожним місячним платежем за кредитним договором №277нп від 11.05.2013, у зв`язку із чим порука за вказаним кредитним договором припинилась, і відповідна сума заборгованості за вказаним договором стягненню з поручителів [PERSON] та [PERSON] не підлягає. За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, відповідачами у відзивах на позові, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу КС «Імперіал ЛТД» відповідно до ухвали суду від 26.01.2018 було відстрочено сплату судового збору при зверненні до суду, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи викладене, з відповідач [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 204,96 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати по сплаті судового збору у розмірі 1395,04 грн. підлягають стягненню з позивача.

Outcome: partial