Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом до Приватного підприємства «Редакція Компаніївської районної газети «Степовий край», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є посадовою особою - обраним Компаніївським селищним головою. Починаючи з 2018 року по 2020 роки у друкованому засобі масової інформації «Степовий край» було поширено відносно нього недостовірну інформацію, яка принижує його честь гідність та ділову репутацію в громадській думці та думці окремих громадян з точки зору додержання загально визнаних правил співжиття та принципів людської моралі, а саме у друкованому засобі масової інформації, на 1-й та 2 -й сторінці розповсюджена інформацію наступного змісту: [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]».. .є очевидним лише те, що рідня [PERSON] купують навесні квартиру по [ADDRESS] і невдовзі більше 70 відсотків субвенції з державного бюджету вкладається саме в ремонт цієї вулиці...чи можна це назвати корупцією?; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]», зокрема.. .мабуть саме ця обставина змусила нарешті Компаніївського селищного голову [PERSON] , як справжнього господаря, врешті - решт зайнятися створенням матеріально-технічної бази комунального підприємства (бо на сьогодні вся спецтехніка наймається); [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»...Однак голова Компаніївсьої ОТГ [PERSON] воліють не помічати. Не видаються з цього приводу ніякі розпорядження, не збираються комісії. ..; [NUMBER] від [INFO] у статті « [INFO]»...чому селищного голову [PERSON] не влаштував у якості підрядника Кіровоградський облавтодор?...саме через це ПП «Ефект»...; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]».. .селищний голова [PERSON] , без погодження з яким, як кажуть його підлеглі, навіть банку фарби неможливо купити...; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»...хіба що відщипне маленький-маленький-маленький шматочок, як ніхто не дивиться. Маленький можна; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»..... [PERSON] вдається все...і підвищувати свій добробут; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»...і попереду голова, як і має бути, на білому коні. Навіть у Першотравенку їздив вручати чужі подарунки...; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»...селищний голова [PERSON] має дар прогнозувати погоду, тож, мабуть достеменно знає, що заметілей і морозів у нашому селищі не буде, а відтак-навіщо той розкидач?; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»...але для цього діючий селищний голова [PERSON] мав би відійти від згубної звички несприяття будь-якої критики в свою адресу на сторінках районки... Таким чином, позивач вважає, що інформація викладена у вищезазначених статтях, яку відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , опубліковували в газеті «Степовий край» є недостовірною, та такою, що принижувала його честь, гідність та ділову репутацію. Тому, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме інформацію опубліковану відповідачами в газеті «Степовий край», в вищезазначених статтях. Також позивач просив зобов`язати відповідачів спростувати викладені у статтях факти, як такі, що не відповідали дійсності і зганьбили його честь, гідність і ділову репутацію шляхом публікації резолютивної частини рішення суду в цій справі не пізніше місяця із дня набрання судовим рішенням законної сили. Спростування повинно мати посилання на рішення суду, дату його винесення, а також мати заголовок наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно [PERSON] ». Таке спростування не має містити зауважень, заперечень, коментарів, тощо. Крім того, просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч ) гривень та судові витрати за справою. Відповідачем, а саме директором ПП «Редакція Компаніївської районної газети «Степовий край» в особі [PERSON] , був поданий відзив на позов із запереченням позовних вимог. Відповідач позов не визнала у повному обсязі та просила у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що позовна заява [PERSON] є безпідставною, оскільки підставою позову є негативне ставлення позивача до висвітленої інформації в опублікованих статтях. Позивач в обґрунтування позову наводить «вирвані» з контексту цитати, не наводить жодного доказу про те, що опублікуванням в газеті «Степовий край» відповідачі мали намір сформувати у громадськості негативне ставлення до позивача. Крім того, в позові позивач не наводить твердження з приводу того, що тих чи інших подій не було ( з зазначенням конкретної події), або вони були, але їх висвітлення є перекрученим чи неповним. Також відповідач наголошує, що [PERSON] є посадовою особою - головою Компаніївської селищної ради, а тому його діяльність може висвітлюватися для громадського обговорення із застосуванням оціночних суджень та критики. Позивач мав можливість надати відповідь на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку, але не скористався ним. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оскільки у перелічених статтях та цитатах виключно оціночні судження, відповідальність, як журналістів, так і редакції газети виключається. [PERSON] не звертався до редакції газети «Степовий край» з проханням чи вимогою щодо спростування недостовірної інформації, а тому його заявлене право не підлягає судовому захисту і відповідальність за пред`явленим позовом виключається.(а.с.38-43). Позивач у визначений судом строк надав заперечення на відзив на позовну заяву, зазначивши, що його право на захист гарантовано Конституцією України, вважає, що інформація, яка опублікована в газеті «Степовий край» є неправдивою, однак, враховуючи кількість тиражу дана інформація вже надійшла до більшості жителів громади, а тому позивачем вже обрано спосіб захисту, вибір способу захисту належить позивачеві відповідно до ст. 275 ЦК України.(а.с.49-50) Ухвалою суду від 12.06.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.08.2020 визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] в судове засідання. Ухвалою суду від 17.09.2020 прийнято уточнену позовну заяву в частині уточнення відповідача. Ухвалою суду від 22.12.2020 прийнято уточнено позовну заяву за позовними вимогами. Ухвалою суду від 22.12.2020 справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Наголосила, що відповідачі поширюють неправдиву інформацію про діяльність позивача, як голови Компаніївської селищної ради, порочать честь, гідність, його професійні якості та дискредитують його, як посадову особу. Представник відповідачів [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі та просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково суду пояснили, що твердження представника позивача щодо поширення відносно позивача неправдивої інформації у друкованому виданні газеті «Степовий край» не знайшли свого підтвердження в поясненнях наданих представником в судовому засіданні. Представник позивача не надала до суду жодного спростування на ту чи іншу публікацію, які є оспорюваними ними в суді. 12.01.2021 представником відповідачів подано клопотання про застосування строку позовної давності в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, які заявлені з пропуском строку, визначеного ст. 258 ЦК України. Крім того, 15.01.2021 представником відповідача подано до суду письмові пояснення в порядку ст. 241 ЦПК України з роздруківками ксерокопій з сайту Компаніївської селищної ради Кіровоградської області. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.ст. 77, 81 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників обставини визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено і не заперечуються сторонами обставини про те, що позивач [PERSON] , на момент виходу наведених у позові публікацій, був головою Компаніївської селищної ради Кіровоградської області, обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. [PERSON] був головою виконкому Компаніївської селищної ради. Виконавчий комітет - це колегіальний орган, що утворюється за рішенням ради. Виконавчий комітет ухвалює акти у формі рішень виконавчого комітету. Рішення ухвалюються більшістю від загального складу виконавчого комітету (більшістю від числа обраних членів). (http://www.kompanievska-selrada.gov.ua/) Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, а саме просив спростувати недостовірну інформацію викладено відносно нього в газеті «Степовий край» в опублікованих статтях за 2018-2020 роки, загальна кількість яких визначена позовними вимогами становить 10 (десять) статей. Частина 3 ст. 277 ЦК України була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 27.03.2014 №1170-VII та не має зворотної дії в часі на підставі ч. 1 ст. 58 Конституції України» (Постанова Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №188/1367/15-ц). Таким чином, у зв`язку з прийнятими змінами позивачі зобов`язані дотримуватися загальних правил процесу та повинні доводити обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник позивача в судових засіданнях помилково посилалася на вже не діючу норму Закону, на неодноразові запитання суду щодо обґрунтування позовних вимог та спростування недостовірної інформації опублікованої в газеті «Степовий край» відносно її довірителя - постійно наголошувала, що це є обов`язком відповідачів. Згідно з роз`ясненнями, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Для визначення характеру інформації та з`ясування чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, судом визначено порядок дослідження кожної статті в окремому порядку. Сторонами в судовому засіданні надавались пояснення по кожній статті. Суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги частково, а саме задовольнити щодо публікацій у 4 (чотирьох ) статях: Так, в статті [NUMBER] від [INFO] «[INFO]»… хіба що відщипне маленький-маленький шматочок, як ніхто не дивиться…, судом встановлено наступне. Темою цієї публікації є реформи в галузі освіти запроваджені Міністерством освіти України - «Нова українська школа», одночасно було дозволено на базі державних закладів дію комерційних проектів, одна з них «Інтелект України». Даний проект є платним для батьків, які бажають щоб їх дитина навчалася за цією програмою. Одночасно в тексті статті наголошується, що фінансування комерційної програми здійснюється Компаніївською селищної радою Кіровоградської області за рахунок податків громади. В двох останніх абзацах статті вказується, що такі дії свідчать про зацікавленість селищного голови для збільшення рейтингу на виборах. Представник позивача зазначила, що в даній статті йде мова конкретно про [PERSON] , з зазначенням його прізвища та посади, в основу статті покладено прямі звинувачення її довірителя у власній вигоді від даного проекту і ця інформація є недостовірною, яка принижує його честь гідність та ділову репутацію в громадській думці. Відповідачі та їх представник, зазначили, що дана стаття є фейлетоном і спростуванню не підлягає. Позивач є публічною особою і їх журналістське право немає бути порушено. Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд виходить з того, що рішення прийнято не особисто [PERSON] , як головою Компаніївської селищної ради, а колегіальним органом - тобто депутатами, обраними жителями Компаніївського району Кіровоградської області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування строком на чотири роки, і саме вони є представниками інтересів територіальної громади селища. З наданих пояснень в цілому, судом встановлено і не заперечується сторонами, що рішення ради, приймаються на сесії ради після обговорення, більшістю голосів депутатів від загального складу ради. Враховую наведене, дана стаття відображає одностороннє висвітлення результатів колегіального голосування депутатів селищної ради, в інтересах лише [PERSON] , заради його рейтингу і у тому ключі, що він витрачає кошти місцевого бюджету, а отже є недостовірною інформацією та такою, що принижує честь і гідність. В статті [NUMBER] від [INFO] «[INFO]»… селищний голова [PERSON] , без погодження з яким, як кажуть його підлеглі, навіть банку фарби неможливо купити..; судом встановлено наступне. Темою цієї публікації є закупівля Компаніївською селищною радою Кіровоградської області розкидача мінеральних добрив МВУ - 5 вартістю 165 тисяч гривень, кошти за який було переховано селищною радою, але не придбано в зв`язку з шахрайськими діями продавця. За даним фактом порушено кримінальне провадження. Трактується в даній статті про формулювання слова «лоханутись» та значення слова «лох». Дана абревіатура застосовується до дій селищного голови та його особи в цілому. Відповідачем [PERSON] в судовому засіданні дані пояснення, де він зазначив, що цією інформацією хотів донести до громади факт придбання розкидача, завищену ціну за якою його придбали, тощо. Щодо фрази «без погодження з головою, як кажуть його підлеглі, навіть банку фарби неможливо купити», це є правдою. Проаналізувавши вищезгадану інформацію суд, відзначає некоректний стиль викладу публікації. Повага до права громадськості на повну та об`єктивну інформацію про факти та події є найпершим обов`язком журналіста. Однак на думку суду журналіст в даній публікації, нав`язує читачеві власну думку, не підтверджену будь-якими доказами, точку зору. Більше того, вдається до брутальних образ, зміст статей не можна сприймати як об`єктивну критику, а скоріше, як введення в оману читача з використанням образливих слів. В публікації газети «Степовий край»: № [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»… і попереду голова, як і має бути, на білому коні. Навіть у Першотравенку їздив вручати чужі подарунки…; судом встановлено наступне. В статті інформується про вручення головою селища подарунків малозабезпеченим верствам громадян, які згідно тексту статті [PERSON] привласнив, зазначивши, що це його подарунки. Водночас в судовому засіданні було встановлено, що це була всеукраїнська акція від мережі АТБ. Надаючи вказаній статті оцінку, за своїм переконанням суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] не доведено обґрунтування даної статті. Останній зазначив, що на сайті Компаніївської селищної ради були фото селищного голови під час вручення подарунків громадянам де вказується, що це подарунки мережі АТБ, але з яких підстав ним було трактовано статтю про інше, суду пояснень не надав. Тому, суд розцінює інформацію викладену в статті, як наклеп, оскільки факти, судження та припущення мають бути чітко відокремлені одне від одного, чого суд не вбачає, а ні зі-змісту статті, а ні з пояснень відповідача. В публікації під [NUMBER] від [INFO] «[INFO]»…селищний голова [PERSON] має дар прогнозувати погоду, тож, мабуть достеменно знає, що заметілей і морозів у нашому селищі не буде, а відтак навіщо той розкидач?; судом встановлено наступне. Темою цієї статті є звинувачення [PERSON] в тому, що розкидач мінеральних добрив МВУ - 5 не закупили з його вини і таким чином він нашкодив інтересам громади. Представник позивача зазначила, що його довіритель з приводу шахрайських дій звернувся до поліції з заявою, за даним правопорушенням відкрито кримінальне провадження, по закінченню даного кримінального провадження збитки буде відшкодовано і жодних дій, які є протиправними її довіритель не вчиняв, він діє в межах закону, а викладена в статті інформація перекручує справжність події та є недостовірною. Відповідач [PERSON] , зазначив, що в цій статті відсутні конкретні факти, якими порушується честь та гідність голови села, стосовно критики це журналістський підхід, ще раз зазначив, що фрази в позовній заяві вирвані з контексту статті. Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд виходить з того, що рішення щодо закупівлі розкидача мінеральних добрив МВУ - 5 приймалося колегіальним органом - тобто депутатами Компаніївської селищної ради Кіровоградської області. Щодо оцінки дій голови та звинувачення його в нанесені шкоди інтересам громади опублікованої на шпальтах газети, суд вважає, що дані твердження є неетичними, оскільки лише правоохоронні органи вживають заходів відповідно до компетенції і чинного законодавства у разі виявлення порушень. Правомірним та доречним було б у цій ситуації отримати фаховий коментар працівників поліції за даним провадженням для роз`яснення у ЗМІ. Відповідно до ч.2 ст. 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У свою чергу, ч.1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до ст. 10 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Враховуючи викладене, беручи до уваги наведені норми чинного законодавства, суд вважає інформацію, зазначену у вищезазначених статтях, негативною, в якій стверджується про порушення [PERSON] , зокрема, норм чинного законодавства, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, наголошується про неетичну поведінку в особистому, суспільному та політичному житті. На думку суду, цінність друкованого засобу масової інформації полягає не лише у подачі новин, але й незалежній експертній думці, що викладена у матеріалах, читачам слід доносити достовірну інформацію. В викладених статтях наявні образливі слова та необ`єктивні джерела, які не відносяться до оціночних суджень, а відтак дана інформація є негативною, недостовірною та порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації як посадовій особі органу місцевого самоврядування, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім наведених статей, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог за наступними 3 (трьома) статями: В статті [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»..... [PERSON] вдається все... і підвищувати свій добробут; судом встановлено наступне. Головною темою публікації є оприлюднені [INFO] та [INFO] на офіційному сайті НАЗК декларації селищного голови [PERSON] про зміни у майновому стані. Водночас, суд наголошує, для того щоб пояснити, звідки в особи майно і як вона пояснює його наявність, існує декларація, в якій чиновник та депутат щороку зазначає, яким майном володіє він та його сім`я, які були його прибутки та витрати. Робиться це для того, щоб громадськість, а головне, платники податків були впевненні, що все нажите майно чиновник заробив чесною багаторічною працею. А тому, суд погоджується з твердженням відповідачів та їх представника, що дана інформація є відкритою для широкого загалу громадян та жодним чином не принижує честь гідність та ділову репутацію позивача, а тому в цій частин позовні вимоги не підлягають задоволенню Так, з публікації [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»...чому селищного голову [PERSON] не влаштував у якості підрядника Кіровоградський облавтодор?...саме через це ПП «Ефект»...; судом встановлено наступне. В даній статті опубліковано відомості щодо капітального ремонту дорожнього покриття по вулиці Вишнева в смт.Компаніївка, ознайомлено читачів про умови та терміни договору за цим проектом. [PERSON] зазнав гострої критики в зазначеній публікації, але в межах принципів журналістської етики. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині суд зазначає, що точки зору опонентів, у тому числі тих, хто став об`єктом журналістської критики, мають бути представлені збалансовано. Суд вважає, [PERSON] є публічною особою, підлягає до кола осіб публічного політичного обговорювання, мав можливість спростувати чи уточнити викладену інформацію, але не скористався цим. В статті [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»...але для цього діючий селищний голова [PERSON] мав би відійти від згубної звички несприйняття будь-якої критики в свою адресу на сторінках районки; судом встановлено наступне. Зі змісту статті вбачається, що в ній говориться про сесію Компаніївської селищної ради Кіровоградської області, яка була проведена 14 травня 2020 року, детально описано про головні питання, які вирішувалися цього дня. Відмовляючи в задоволенні за даною позовною вимогою, судом встановлено, що в даній публікації наведено ряд оціночних суджень - висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Право на недоторканність ділової репутації, честь та гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація була поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про правдивість чи неправдивість, а не з метою довести до громадськості твердження про наміри й позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку (Постанова Верховного Суду від 18.04.2018 р. у справі №761/16062/15-ц). Крім того, слід зазначити, що Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 1 від 27.09.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надав роз`яснення судам, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Суд критично ставиться до твердження позивача та його представника щодо доведеності обставин, а саме поширення відносно нього недостовірної інформації у статтях: [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]», оскільки уважно вивчивши характер спірних публікацій, проаналізувавши та встановивши, що спірна інформація належить до оціночних суджень з використанням у реченнях мовностилістичних прийомів і засобів таких як: «згубна звичка, несприйняття будь-якої критики в свою адресу», «щорічно змінювати автомобіль вельми пристойної марки не кожному вдається», тощо. Вважає, що позивачем та його представником в позовних вимогах та усних пояснення не виділено саме ту інформацію, яка стосується позивача та паплюжить, його ділову репутацію; не підготовлено доказову базу, яка спростує спірну інформацію, а тому в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. Надаючи оцінку таким статтям: [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]».; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»; [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]»... (а.с. 21,23,27) суд приходить до висновку про необхідність відмовити у цій частині виходячи з наступного. 12.01.2021 представником відповідачів подано клопотання про застосування строку позовної давності в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, які заявлені з пропуском строку, визначеного ст. 258 ЦК України.(а.с.195-196). Статтею 201 ЦК України встановлено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Положеннями статті 258 ЦК України врегульовано питання спеціальної позовної давності. За пунктом 2 частини другої вказаної статті для спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації встановлюється строк позовної давності в один рік. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Позивач у своїх письмових поясненнях зазначає, що йому стало відомо про ряд публікацій в газеті «Степовий край», які порочать честь, гідність, його професійні якості та дискредитують його, як посадову особу в квітні 2020 року, а тому просить відмовити в задоволенні клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності.(а.с.241-242). Судом досліджено публікації в газеті «Степовий край» [NUMBER] від [INFO] стаття «[INFO]»; [NUMBER] від [INFO] стаття «[INFO]»; [NUMBER] від [INFO] стаття «[INFO]» та встановлено, що вони датовані 2018 роком. Позивач до суду з цим позовом звернувся у червні 2020 року, тобто зі спливом річного строку встановленого для спростування недостовірної інформації. Судом критично оцінюються усні пояснення представника позивача та письмові пояснення позивача про відмову в задоволенні клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності. Обґрунтування позивача, що йому стало відомо про існування публікацій в квітні 2020 не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки газета «Степовий край» є місцевою газетою, за періодичністю щотижневою, за читацьким призначенням розрахована на масового читача. В позовній заяві позивач зазначає, що «…даний друкований засіб виходить тиражем 1460 примірників, а в сім`ях таке поважне видання, читає щонайменше три особи, то як мінімум кожен номер видання читає 3200 осіб…». Тому у суду немає сумнівів з приводу того, що позивачу було достеменно відомо про наявність публікацій в період їх випуску, або протягом року з дня публікації. Відповідачами заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, судом досліджено питання перебігу окремо за кожною статтею опублікованою в газеті «Степовий край» звернутою до відповідачів позовною вимогою, та встановлено що за вищезазначеними статтями датованими 2018 роком спливла позовна давність до відповідних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач зазначив, що у зв`язку з протиправними діями відповідачів, його мати перебувала у стані нервового стресу, внаслідок чого значно погіршився стан її здоров`я, вона змушена була звернутися до лікарні, ці обставини викликали в нього хвилювання. Як доказ надав довідку з лікарні (а.с.22), з якої вбачається, що [PERSON] , 1951 р.н. знаходиться на диспансерному обліку у лікаря терапевта. Водночас до суду не надано документів, які підтверджують родинні відносини позивача та [PERSON] , а тому суд визнає даний доказ неналежним. Крім того, позивач обґрунтував розмір моральної шкоди, постійними хвилюваннями з приводу кожного випуску газети з сенсаційними заголовками відносно його особи та звинуваченнях в корупційних діяннях, зазначив, що в подальшому мав відновлювати свою репутацію, заспокоювати рідних, однак жодних доказів, які підтверджували погіршення психологічного чи фізичного здоров`я, здібностей в побуті чи на роботі суду не надав. В своїх письмових поясненнях представник відповідачів посилалася на ч. 2 ст.31 Закону України «Про Інформацію», згідно якої суб`єкти владних повноважень, як позивачі, у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді, та просила відмовити в задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституція є основним Законом держави та підлягає виконанню. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості (не є співмірним до порушення), а тому суд вважає достатньою та справедливою до задоволення моральну шкоду в сумі 1 гривні. При пред`явленні позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2942,80 гривень. Позов задоволений частково на 40 %. З огляду на це, з Приватного підприємства «Редакція Компаніївської районної газети «Степовий край» на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 840,00 гривень.

Outcome: partial