Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 23.11.2018 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач розрахунок з ним не провів та не сплатив належних при звільненні виплат. За таких обставин просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 37723,65 грн. Ухвалою суду від 23.04.2020 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням сторін. Відповідачем, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у встановлений судом п`ятнадцятиденний термін відзив на позовну заяву не надано, явку представника у судове засідання не забезпечено, про причини неявки суд не повідомлено. Ухвалою суду від 20.05.2020 року постановлено витребувати у відповідача ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» належним чином завірені копії наказів та довідку про середньомісячну та почасову заробітну плату з зазначенням суми заборгованості. Проте, вказана вище ухвала до теперішнього часу відповідачем не виконана, витребувані судом докази, які необхідні для вирішення спору не подані. З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» у трудових відносинах, 23.11.2018 року його звільнено за власним бажанням у зв`язку з порушенням ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» законодавства про працю та умов колективного договору (несвоєчасна виплата заробітної плати) відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Так, середньоденний заробіток позивача складав 192,47 грн., згідно розрахунку наведеного у позові (а.с.14) Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 24.11.2018 року по 29.01.2020 року, що становить 196 робочих днів, тобто сума середнього заробітку становить 37723,65 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved