Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №2804-08 ОФ Н від 08.12.2005р. В подальшому, згідно договору факторингу №1 від 12.12.2011р., права вимоги за даним вищевказаним кредитним договором були відступлені на користь відповідача. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 14.03.2012р. з позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 997317,21грн. На думку позивача, оскільки відповідач не має генеральної та індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій та відповідно права нараховувати та ставити питання про стягнення заборгованості в доларах США, [PERSON] просить суд визнати належним виконання умов даного кредитного договору шляхом сплати зазначеної вище суми в гривнях. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутності, надав суду заперечення на позов, просив відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №2804-08 ОФ Н від 08.12.2005р. В подальшому, згідно договору факторингу №1 від 12.12.2011р., права вимоги за даним вищевказаним кредитним договором були відступлені на користь відповідача. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 14.03.2012р. з позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 997317,21грн. Статтею 533 ЦК України передбачено: використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За змістом ст.1079 ЦК України, фактором у договорі факторингу може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Наявність у фактора ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями законом не вимагається. Таким чином, твердження позивача про необхідність TOB «Кей-Колект» мати відповідну генеральну чи індивідуальну ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій не відповідають дійсності та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ці твердження базуються на власному припущенні та не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства України. Як вбачається зі змісту договору факторингу TOB «Кей-Колект» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, а саме - факторинг, що відповідає положенням п. 11 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 5 вказаного Закону передбачено право на здійснення операцій з надання фінансових послуг. Однак, вказаною нормою закону не встановлено обов'язку фінансовим установам здійснювати операції з надання фінансових послуг, зокрема, факторингу на підставі відповідної ліцензії. Таким чином, з огляду на вказані положення закону TOB «Кей-Колект» має право здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг без отримання відповідних ліцензій та/або дозволів. Щодо посилання позивача на розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009, то суд зазначає, що дане розпорядження втратило чинність на підставі розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 1926 від 13.08.2015. Наразі всі розбіжності в поняттях та суб'єктах регулювання ринків фінансових послуг України урегульовані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed