Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою 01.06.2014 року було укладено договір позики грошей в сумі 1 мільйон гривень з кінцевим терміном повернення грошей до 01.06.2015 року. На підтвердження своїх доводів, щодо позовних вимог позивач стверджує, що відповідачка до теперішнього часу борг не повернула, чим взяті на себе зобов'язання не виконала. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідачки на його користь борг у сумі один мільйон гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала та вказала, що кошти позичала на лікування хворого чоловіка. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01.06.2014 року між позивачем та відповідачкою було укладено боргову розписку , згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 1 мільйон гривень з кінцевим терміном повернення грошей до 01.06.2015 року, що підтверджується її особистим підписом. /а.с. 2/. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, той факт, що відповідачка не виконала в взяті на себе зобовязання по поверненню коштів,

Outcome: approved