Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Бабушкінського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, у якій просить суд зняти арешт з належного йому на праві власності нерухомого майна - квартири [ADDRESS], накладений Бабушкінським управлінням юстиції, а саме постановою державного виконавця від 18.11.2005 року (реєстраційний номер обтяження - 2629067). В обґрунтування таких позовних вимог позивач посилається на те, що зазначена квартира належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.1995 року. 27.01.2015 року у нотаріальній конторі, від нотаріуса, йому стало відомо, що відповідно до постанови б/н від 18.11.2005 року винесеної державним виконавцем Бабушкінського управління юстиції, був накладений арешт на його квартиру. Як він дізнався виконавче провадження, де він є боржником, відсутнє. Він звернувся до керівника Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про зняття арешту з квартири, проте йому було відмовлено із посиланням на те, що виконавче провадження було знищено. Наявність арешту на належному йому майні, при відсутності правових підстав для його застосування, позбавляє його можливості у повному обсязі, як власника, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, через що він вимушений звернутися до суду із позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пред'явлений позов просив задовольнити. В судове засідання 19 травня 2016 року не з'явився, повідомлявся у встановленому Законом порядку про день, місце та час судового засідання, завчасно поданою до суду заявою сповістив про можливість розгляду й вирішення справи за його відсутності. Пред'явлений позов просив задовольнити. Представник відповідача - Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоч зазначений відділ державної виконавчої служи і повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду, про причин неявки суд не сповіщено, заперечень проти позовну надано не було. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та вивчивши надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Громадянин Російської Федерації [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. за реєстровим № 3-13215. Право власності позивача зареєстроване у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 21.12.1995 року. Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на підставі постанови б/н від 18.11.2005 року винесеної державним виконавцем відділу ДВС Бабушкінського управління юстиції, на усе майно позивача було накладено арешт, зокрема на вищевказану квартиру. Реєстрацію даного обтяження було вчинено Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25.11.2005 року. За повідомленням начальника Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.02.2016 року за вих. № 0314/2234/12, в результаті перевірки встановлено, що у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, виконавчі провадження, де стороною є позивач, відсутні. Встановити на підставі якого виконавчого документу накладався арешт 18.11.2005 року не має можливості, оскільки виконавчі провадження здані державним виконавцем в архів зберігаються впродовж трьох років, а потім знищуються. З надісланої Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на адресу суду постанови державного виконавця встановлено, що виконавче провадження було відкрито на підставі судового наказу № 2-7542 (за листопад 2005 року) виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] суми кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Так, відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 статті 114 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial