Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу матері. Позовна заява обґрунтована тим, що 16.04.2007 року між сторонами було укладено шлюб. Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. 02.07.2012 року відповідачка уклала новий шлюб та в 2013 році виїхала з території України та постійно мешкає в Росії. З того часу дитина проживає з позивачем та його родиною за адресою в с. Вознесенка Мелітопольського району. В 2013 році позивач також виїхав з України в Республіку Казахстан на роботу де працює та мешкає, дитина тимчасово проживає з матірю позивача але він регулярно приймає участь в її утриманні. Позивач має намір організувати поїздку сина в Республіку Казахстан для тимчасового відпочинку, навчання та відвідування екскурсій у супроводі своєї рідної сестри [PERSON], або матері [PERSON] Для виїзду дитини за кордон потрібно нотаріально засвідчене клопотання батьків, мати дитини-відповідачка по справі таке клопотання надала, але оформила його в Росії на російській мові, що не відповідає вимогам законодавства України. Приїхати на територію України для оформлення документа належним чином відповідачка не має можливості, в звязку з цим,потрібно рішення суду про надання дозволу на виїзд за кордон дитини. Позивач у судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Відповідачка в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності,позовну заяву підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про розгляд справи без їх участі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. 16 квітня 2007 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.05.2012 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано (а.с.8). Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про шлюб, 02.07.2012 року відповідачка уклала новий шлюб, та після реєстрації шлюбу має прізвище «Бутенко» (а.с.10). Судом встановлено, що в 2013 році відповідачка [PERSON] виїхала з території України та постійно мешкає в Росії, з того часу дитина стала проживати з позивачем. Крім того, судом встановлено, що позивач має намір організувати поїздку дитини за кордон для тимчасового відпочинку, організації навчання та відвідування екскурсій. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідачка нотаріально посвідчене клопотання на виїзд дитини за кордон надала, але оформила його в Росії на російській мові, що не відповідає вимогам законодавства України (а.с.7). Приїхати на територію України для оформлення документа належним чином відповідачка не має можливості. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступиш змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього кордон може бути дозволений за рішенням суду. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу матері.

Outcome: approved