Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, вимогу обґрунтовує тим, що 24.10.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №288 на дольову участь у будівництві. Відповідно до п.2.2.1 забудовник зобов`язується організувати будівництво житлового будинку, побудувати його у відповідності до проектної документації, ввести житловий будинок в експлуатацію та передати учаснику квартиру в строки та на умовах передбачених даним договором. Пунктом 2.2.4 договору передбачено обов`язок забудовника закінчити будівництво об`єкта та ввести його в експлуатацію в строки до 30.09.2013 року. Згідно п.2.2.5 після введення закінченого будівництвом житлового будинку в експлуатацію та при умові виконання учасником пункту 1.5, 3.4 даного договору, в 20 денний строк пред`явити учаснику для приймання закінченого будівництвом трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на 9 поверсі загальною площею 79,9 кв.м., про що сторони підписують акт прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п.3.2. договору вартість квартири складає 359\~550 грн., що еквівалентно 44116,56 дол.США, що складає 4500 грн. за 1 кв.м. загальної площі, що еквівалентно 552,15 дол.США. Відповідно до п.4.3 договору у випадку порушення забудовником строку введення житлового будинку в експлуатацію, передбаченого справжнім договором, забудовник сплачує учаснику пеню в розмірі 0,005% від внесеної ним суми за кожний день прострочки. 26.11.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №288 від 24.10.2012 року та змінено графік платежів замовника шляхом внесення щомісячних платежів згідно графіка на загальну суму грошових коштів в розмірі 259\~550 грн. до 24.10.2014 року. 15.05.2014 року між сторонами також було укладено додаткову угоду, якою внесено зміни до графіку платежів та визначено кінцеву сплату замовником на користь забудовника грошових коштів по договору в строку до 24.10.2014 року. Станом на 30.09.2013 року учасник сплатив на користь забудовника суму грошових коштів в розмірі 297\~172 грн., однак забудовник так і не закінчив будівництво об`єкта та не ввів його в експлуатацію. Відповідно до п.2.1.3 договору забудовник має право продовжити строк будівництва об`єкту та/або введення його в експлуатацію, вказаний в пункті 2.2.4 даного договору, не більше ніж на 6 місяців, без узгодження з учасником та без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін. Отже, враховуючи вимоги основного договору та додаткових угод до нього, забудовник мав закінчити будівництво об`єкту та ввести житловий будинок в експлуатацію в строк до 30.09.2013 + 6 місяців, тобто не пізніше 30.03.2014 року. Станом на 30.08.2019 року зобов`язання забудовником за договором так і не виконанні. Загальний строк прострочки виконання зобов`язання становить 1795 днів. З урахуванням вимог п.4.3 договору розмір пені, що підлягає стягненню з забудовника на корить замовника становить суму грошових коштів в розмірі 73,07 грн. Пунктом 8.5 договору на дольову участь у будівництві від 24.10.2012 року передбачено, що сторони дійшли згоди, що до даного договору не застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним п.8.5 договору на дольову участь у будівництві, укладеного між ТОВ «Південенерго» та [PERSON] від 24.10.2012 року; договір від 24.10.2012 року, укладений між ТОВ «Південенерго» та [PERSON] розірвати; стягнути з ТОВ «Південенерго» на користь [PERSON] суму грошових коштів в сумі 297\~172 грн. в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків; стягнути з ТОВ «Південенерго» на користь [PERSON] суму пені в розмірі 73,07 грн. за прострочення виконання зобов`язань за договором на дольову участь у будівництві, укладеного між ТОВ «Південенерго» та [PERSON] від 24.10.2012 року. Ухвалою суду від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 30.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 14.06.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили позов задовольнити в повному обсязі. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явитися, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву від представника відповідача до суду не надходив. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.10.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №288 на дольову участь у будівництві. Відповідно до п.2.2.1 забудовник зобов`язується організувати будівництво житлового будинку, побудувати його у відповідності до проектної документації, ввести житловий будинок в експлуатацію та передати учаснику квартиру в строки та на умовах передбачених даним договором. Пунктом 2.2.4 договору передбачено обов`язок забудовника закінчити будівництво об`єкта та ввести його в експлуатацію в строки до 30.09.2013 року. Згідно п.2.2.5 після введення закінченого будівництвом житлового будинку в експлуатацію та при умові виконання учасником пункту 1.5, 3.4 даного договору, в 20 денний строк пред`явити учаснику для приймання закінченого будівництвом трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на 9 поверсі загальною площею 79,9 кв.м., про що сторони підписують акт прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п.3.2. договору вартість квартири складає 359\~550 грн., що еквівалентно 44116,56 дол.США, що складає 4500 грн. за 1 кв.м. загальної площі, що еквівалентно 552,15 дол.США. Відповідно до п.4.3 договору у випадку порушення забудовником строку введення житлового будинку в експлуатацію, передбаченого справжнім договором, забудовник сплачує учаснику пеню в розмірі 0,005% від внесеної ним суми за кожний день прострочки. 26.11.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №288 від 24.10.2012 року та змінено графік платежів замовника шляхом внесення щомісячних платежів згідно графіка на загальну суму грошових коштів в розмірі 259\~550 грн. до 24.10.2014 року. 15.05.2014 року між сторонами також було укладено додаткову угоду, якою внесено зміни до графіку платежів та визначено кінцеву сплату замовником на користь забудовника грошових коштів по договору в строку до 24.10.2014 року. Станом на 30.09.2013 року учасник сплатив на користь забудовника суму грошових коштів в розмірі 297\~172 грн., однак забудовник так і не закінчив будівництво об`єкта та не ввів його в експлуатацію. Відповідно до п.2.1.3 договору забудовник має право продовжити строк будівництва об`єкту та/або введення його в експлуатацію, вказаний в пункті 2.2.4 даного договору, не більше ніж на 6 місяців, без узгодження з учасником та без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін. Отже, враховуючи вимоги основного договору та додаткових угод до нього, забудовник мав закінчити будівництво об`єкту та ввести житловий будинок в експлуатацію в строк до 30.09.2013 + 6 місяців, тобто не пізніше 30.03.2014 року. Станом на 30.08.2019 року зобов`язання забудовником за договором так і не виконанні. Загальний строк прострочки виконання зобов`язання становить 1795 днів. З урахуванням вимог п.4.3 договору розмір пені, що підлягає стягненню з забудовника на корить замовника становить суму грошових коштів в розмірі 73,07 грн. (297\~172 х 0,005%/365 х 1795). Відповідно до п.4.4 договору у випадку відмови учасника від підписання додаткової угоди про продовження строку введення житлового будинку в експлуатацію на 6 місяців у відповідності до ст.651 ЦК України забудовник має право розірвати справжній договір в односторонньому порядку. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. З урахуванням часу прострочення виконання забудовником своїх зобов`язань за договором, позивач фактично позбавлений можливості поліпшити свої житлово-побутові умови, отримати у власність нерухоме майно в строки та порядку, визначені договором, а бездіяльність забудовника та загальний час прострочення виконання зобов`язань прямо вказують на те, що укладений між сторонами договорів може бути розірваний. Згідно із частиною п`ятою статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч.ч.2,3 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частинні розірвання договору та стягнення грошових коштів. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Ч.1 ст.530 ЦК України: якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Верховний Суд України в «Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів за 2009-2012 роки2 від 01.02.2013 року звернув увагу судів на те, що договори громадян з організаціями, що залучають грошові кошти для будівництва житла, хоча й мають різні найменування (підряду, дольової участі у будівництві, спільної діяльності, купівлі-продажу з розстроченням платежу, відступлення права вимоги, інвестування у нерухомість та управління майном тощо), але предмет договору й умови - практично однакові: замовлення на будівництво для власних потреб. При розгляді таких справ потрібно керуватись таким. Правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу. В Постанові від 21 листопада 2012 року у справі №6-101цс12 Верховний Суд України висловив наступну правову позицію: участь фізичної особи в будівництві багатоквартирного будинку з метою набуття права власності на квартиру в ньому не є інвестицією в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» і у разі виникнення спору щодо виконання зобов`язань за договором про таку участь у будівництві зазначений Закон не підлягає застосуванню. У абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз`яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. З вказаного випливає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом. Відповідно до п.8.5 договору на дольову участь у будівництві від 24.10.2012 року передбачено, що сторони дійшли до згоди, що до даного договору не застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Оскільки, вказаний пункт 8.5 договору обмежує права сторони цього договору, суд приходить до висновку про визнання недійсним п.8.2 договору на дольову участь у будівництві, укладеного між ТОВ «Південенерго» та [PERSON] від 24.10.2012 року. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду справи. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2675,21 грн. судового збору.

Outcome: approved