Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа С/Т «Дорожник» про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просить зобов'язати відповідача перенести встановлений ним бетонний стовпчик огорожі із металевою сіткою з його земельної ділянки згідно плану земельної ділянки виконаного інженером землевпорядником 30.10.2015 року. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0526 га., яка розташована в Київській області, Обухівський район, с. Великі Дмитровичі С/Т «Дорожник» кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач [PERSON] незаконно заволодів частиною земельною ділянки яка належить позивачу з південно-східної сторони поставивши бетонний стовпчик огорожі із металевої сітки на 34 см., що підтверджується планом земельної ділянки із внесенням корекцій виконаного інженером землевпорядником. Добровільно відповідач переносити бетонний стовпчик огорожі із металевою сіткою відмовляється, тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначаючи те, що відповідачем при встановленні огорожі та бетонного стовпчику не було захвачено земельну ділянку позивача. Огорожа встановлювалась з врахуванням замірів визначених у державному акті на право власності на земельну ділянку. Жодних накладень земельних ділянок, та захоплень зі сторони відповідача не було, і доказів на підтвердження цих обставин позивачем не надано. Представник третьої особи в судовому засідання заперечила проти задоволення позовних вимог та пояснила, що згідно генерального плану ділянки позивача та відповідача є прямокутними, розміри яких від дороги і протилежна сторони становить 20,5 м, а розміри між ділянкою позивача та відповідача становить 24 м. За рахунок того, що по всій вулиці з лівої та правої сторони власники ділянок виступили на дорогу, тим самим зменшивши її ширину, площа їх ділянок стала більшою. Позивач свого часу не приймав участі у встановленні огорожі з жодним сусідом, що робили це за власний рахунок. При встановленні паркана відповідачем, відбувся поступок на 20 см щодо своєї ділянки, у зв'язку з чим земельна ділянка позивача стала не прямокутної форми, а трапецією та збільшилася. Оскільки С/Т «Дорожник» зареєстровано в 1988 році, а приватизація відбувалася з 1997 року, то розміри земельних ділянок повинні бути прив'язані до первинного генерального плану. Позивач зазначає, що його земельна ділянка становить 21,25 м, але в жодного власника земельних ділянок у С/Т «Дорожник» немає земельної ділянки такого розміру, вони в усіх стандартні 20,5 м., всім наділяли по 0,05 га. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що у 2009 році коли він був головою правління С/Т «Дорожник» [PERSON] зверталась з заявою щодо порушення меж її земельної ділянки сусідами, але дані порушення з боку сусідів в тому числі і відповідача були усунуті і більше претензій з боку позивача і його дружини не надходило. Після оформлення земельних ділянок та отримання державних актів на право приватної власності на землю, уточнилися їх розміри по фактичному користуванні, тому і можлива відмінність у розмірах земельних ділянок сторін. Суд, заслухавши думку сторін, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.10.1998 року [PERSON] отримала державний акт серії КВ на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,05 га для ведення садівництва, що знаходиться с. В. Дмитровичі, на підставі рішення Великодмитровицької сільської ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 16.08.1996 року. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.08.2014 року [PERSON] належить земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться: Київська область, Обухівський район, с. Великі Дмитровичі, С/Т «Дорожник», діл. [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення садівництва. 22.05.2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0526 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Великі Дмитровичі, С/Т «Дорожник», діл. [NUMBER], зареєстроване в реєстрі за № 3-728. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2015 року, [PERSON] належить земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться: Київська область, Обухівський район, с. Великі Дмитровичі, С/Т «Дорожник», діл. [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення садівництва. 30.10.2015 року інженером-землевпорядником [PERSON] було проведено комплекс топографо-геодезичних робіт по уточненню меж земельної ділянки в натурі з кадастровим номером [NUMBER], яка належить позивачу по закінченню яких було складено план земельної ділянки із внесенням корекцій, де він зазначив що для максимального наближення до площі за державним актом не вистачає 10 кв. м, необхідно з південно-східної сторони перемістити бетонний стовпчик огорожі із металевої сітки на 34 см. та вирівняти сторону за допомогою мотузки. Також судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], власниками сусідньої земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0526 га., яка розташована за адресою Київська область, Обухівський район, с. Великі Дмитровичі, С/Т «Дорожник», з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], які її отримали на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2005 року. За правилами ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Статтями 106-107 ЗК України, передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави стверджувати, що суд за власною ініціативою докази на підтвердження чи спростування позовних вимог не збирає, за власною ініціативою будь-які витребування не робить та експертизи не призначає. В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт що бетонний стовпчик огорожі із металевої сітки який належить відповідачу на 34 см. заступає на земельну ділянку, що належить позивачу. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження даної обставини, як і доказів того яким чином збільшилась площа його земельної ділянки коли його дружині [PERSON] наділялась земельна ділянка площею 0,05 га., іншого рішення про довиділення спірної земельної ділянки площею 0,0026 га. Великодмитровецької сільської ради позивачем не надано. Суд не бере до уваги докази подані сторонами а саме акти від 11.06.2016 року, від 07.06.2016 року у відсутність печаток на них, заміри земельних ділянок сторін здійснені за допомогою рулетки та складені С/Т «Дорожник» у відсутність у осіб які проводили заміри спеціальних знань та навичок у застосуванні технічних засобів, та план земельної ділянки із внесенням корекцій на якому не вказано кому належить бетонний стовпчик огорожі із металевої сітки, та приходить до висновку про неналежність даних доказів. На пропозицію суду призначити земельно-технічну експертизу на предмет що бетонний стовпчик огорожі із металевої сітки який належить відповідачу на 34 см. заступає на земельну ділянку, що належить позивачу жодна із сторін не погодилась. Також позивач відмовився пред»являти вимоги і до інших співвласників [PERSON], [PERSON], спірної земельної ділянки, та зазначив що бетонний стовпчик огорожі із металевої сітки поставив зазначений ним в позові відповідач. В той же час, суд в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України неодноразово під час розгляду справи роз`яснював сторонам про можливість звернутися до суду із клопотанням про призначення у справі відповідної експертизи для, зокрема, спростування наведеної позиції відповідача, та третьої особи про те, що відповідач не порушував меж земельної ділянки позивача, в той час таких клопотань ні від відповідача, ні від позивача не поступило, відтак суд буде виходити з тих доказів, які були подані. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed