Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна - приміщенням за адресою: [ADDRESS], загальною площею 56,2 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з 2010 року по теперішній час користується приміщенням за адресою: [ADDRESS]. З моменту його вселення до зазначеного приміщення і до теперішнього часу до нього ніяких претензій з боку місцевої влади та керівництва житлово-комунального сервісу не пред'являлось. На протязі всього часу [PERSON] обережно відносився до зазначеного приміщення, використовував його згідно з його призначенням, дотримувався правил користування житловим приміщенням і не використовував його всупереч інтересах інших осіб, за власні кошти ним були проведені ремонтні роботи у зазначеному приміщенні. З метою захисту своїх прав, неможливості вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, позивач звернулася до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність заочно, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причин своєї неявки суд не повідомив. Заперечень на позов не надходило. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2010 року по теперішній час користується приміщенням за адресою: [ADDRESS]. З моменту його вселення до зазначеного вище приміщення і до теперішнього часу до нього ніяких претензій з боку місцевої влади та керівництва КП ЖКС не пред'являлось. На протязі всього часу він обережно відносився до зазначеного приміщення, використовував його згідно з його призначенням, дотримувався правил користування житловим приміщенням і не використовував його всупереч інтересах інших осіб. Згідно ст. 15 ЦК України, предметом захисту цивільного права є цивільні права та інтереси, які не суперечать загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із нормами СНІП 08.01-89 «Житлові будівлі», жилі приміщення, які є не можуть використовуватися як житлові, можуть розміщуватися у жилих домах на першому, другому та цокольному поверхах та повинні мати входи та евакуаційні виходи, ізольовані від житлової частини будівлі та використовуватися за призначенням. Після реконструкції, проведеної позивачем, приміщення відповідає усім вищевказаним вимогам. Згідно ст. 8 Житлового кодексу України, переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу. Переведення жилих будинків і жилих приміщень відомчого і громадського житлового фонду в нежилі провадиться за пропозиціями відповідних міністерств, державних комітетів, відомств і центральних органів громадських організацій. Статтею 4 Житлового Кодексу України передбачено, що до житлового фонду також відносяться житлові дома, частини домів, квартири, які належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд). Таким чином, визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] не порушить прав інших мешканців будинку. Згідно з ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво (ст. 376 ЦК України). Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права (ст. 16 ЦК України). Статтею ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З врахуванням того, що дії вчиненні позивачем щодо свого майна, яке змінило свою кількісну характеристику, є правомірними, не порушують прав інших осіб, суд вважає можливим задовольнити позов. Згідно ст. 217 ЦК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved