Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 31.01.2016 року в м. Рубіжне Луганської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження та другу групу інвалідності, а відповідача визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У зв`язку з тим, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачем прийнято рішення відшкодування потерпілому шкоди з фонду захисту потерпілих, а тому Моторне (транспортне) страхове бюро України просило суд стягнути з відповідача на свою користь витати пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 24 804,00 грн. та судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 06.07.2020 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Рубіжанської міської ради Луганської області від 01.06.2020 року № 023-010/2653 (а.с.25). Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду 31.01. 2016 року о 17-40 год. відповідач керуючи транспортним засобом «Audi A6», реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження (а.с.12). Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 09.07.2018 року серії 12 ААА № 777628 [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності з 01.07.2018 року (а.с.10). Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 13.09.2018 року змінено вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 13.02.2018 року, яким [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого (а.с.5-9). Розрахунком Моторного (транспортного) страхового бюро України на виплату страхового відшкодування потерпілому від 18.03.2019 року [PERSON] у зв`язку з травмуванням внаслідок ДТП, вчиненого 31.01.2016 року, [PERSON] затверджено розмір відшкодування у сумі 24 804, 00 грн.(а.с.11). Заявою [PERSON] від 05.03.2019 року до Моторного (транспортного) страхового бюро України було запропоновано здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди яка сталася 31.01.2016 року (а.с.13). Відповідно наказу від 26.03.2019 № 3014 Моторного (транспортного) страхового бюро України та платіжного доручення № 936532 від 27.03.2019 року, [PERSON] сплачено 24 804,00 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.14,15). 10.12.2019 року на адресу [PERSON] направлену Претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України у розмірі 24 804,00 грн. (а.с.16). Частина 1 ст. 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. П.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до вищезазначеного, та згідно платіжного доручення № 936532 від 27 березня 2019 року, позивач повністю виконав умови Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу витрати пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 24 804,00 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 979, 980 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги. яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа. що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, оскільки позивач виконав покладені на нього законом обов`язки, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрати пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 24 804,00 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2 102,00 грн. у зв`язку з їх документальним підтвердженням (а.с.4).

Outcome: approved