Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 8706 гривень 76 копійок, а також судовий збір в розмірі 229 гривень 40 копійок, зазначивши що відповідно до укладеного договору б/н від 08.04.2008 року [PERSON] 08.04.2008 року отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Представник відповідача - [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі, про що надав заперечення, згідно яких вважає позов незаконним та необґрунтованим по наступним підставам.08.04.2008р. відповідач дійсно отримав у позивача кредит в розмірі 1000 грн. Більше ніяких угод, заявок про продовження дії договору від 08.04.2008р. не укладав , також не був ознайомлений та не підписував ніяких умов та правил надання банківських послуг. Як зазначає позивач строк дії договору 12 місяців, а отже він закінчився 08.04.2009р., після цього його ніхто не продовжував. Позивач звернувся до суду лише в грудні 2013р. після спливу 4 років 8 місяців, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. У зв'язку з чим позивач не має права вимагати сплати заборгованості по кредиту. Крім того, сума будь-яких неустойок не може перевищувати суму основного боргу, а в даному випадку 1000 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Відповідно до умов укладеного договору б/н від 08.04.2008 року [PERSON] 08.04.2008 року отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 26.11.2013 року має заборгованість - 8706,76 грн., яка складається з наступного: - 1000 грн. - заборгованість за кредитом; - 4435,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 2380 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом,а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 390,80 грн. штраф (процентна складова). Таким чином суд вважає що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача в частині того, що банк звернувся до суду з позовом зі спливом строку позовної давності за наступними підставами. Так відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Однак, як вбачається з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Судом встановлено, що відповідач до банку з заявою про припинення дії договору не звертався, а тому кредитний договір пролонгувався до 2013 року включно у відповідності до вимог Умов та правил надання банківських послуг. Таким чином, суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності до зазначених правовідносин. Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є зокрема, грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Так, судом вже встановлено, що кредитний договір пролонгувався до 2013 року включно у відповідності до вимог Умов та правил надання банківських послуг, а тому позивач має право на вимогу про стягнення штрафу у зв'язку з порушенням відповідачем строків платежів, за весь строк дії договору. Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає, що доводи представника відповідача про безпідставність вимог позивача про стягнення вказаної суми неустойки (штрафу) суперечать матеріалам справи та вимогам закону, оскільки штраф може бути стягнутий за весь строк дії договору відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, а підстави для зменшення суми штрафу відсутні, тому як її сума не перевищує суму боргу, при тому, що обставини, які мають суттєве значення для зменшення штрафу, в даному випадку відсутні. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 8706,76 грн. та судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved