Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 серпня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов»язків якого є ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого в свою чергу виступає ПАТ «ОМЕГА Банк» було укладено кредитний договір № 2622/0808/71-079, у відповідності до пунктів 1.1.,1.3 розділу 1 якого позивач отримав кредит у розмірі 155 000 доларів США на строк з 08.08.2008 року по 01.08.2038 року, включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 11,9 відсотків річних. В ході виконання умов зазначеного кредитного договору 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з [PERSON]. В день укладення договору факторингу № 15 між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу від 28.11.2012 року, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило своє право вимоги за договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Новому кредитору передані документи, що засвідчують відступлення права, та інформацію що є важливою для їх здійснення, що підтрерджується витягом з реєстру до договору факторингу. Вважає, що договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року, що укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині передання права вимоги заборгованості за № 2622/0808/71-079 від 08.08.2008 року є недійсним, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідач 2 після підписання договору факторингу №15 та передання кредитної справи ( документації) мав стати новим кредитором відносно позивача, повідомити останнього про перехід до нього права вимоги за кредитним договором та вчинити дії, направлені на фактичне виконання боржником своїх зобов»язань за кредитним договором. Разом з цим, відповідач 2 в день укладання з відповідачем 1 договору факторингу №15, одразу уклав договір факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи», за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило своє право вимоги заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 13.04.2012 року вимоги ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №2622/0808/71-079 від 08.08.2008 року були задоволені повністю - стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» - 210 636, 40 грн. 07.11.2012 року Жовтневим районним судом м. Луганська було винесено ухвалу про виправлення описки у вказаному рішенні, а саме стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором №2622/0808/71-079 від 08.08.2008 року в розмірі 183742,77 доларів США та 208 816,40 грн. 30.04.2013 року Жовтневим районним судом м. Луганська було видано виконавчі листи у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором. 16.09.2013 року на підставі одного з виконавчих листів головним державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором №2622/0808/71-079 від 08.08.2008 року. 17.09.2013 року на підставі іншого виконавчого листа старшим державним виконавцем ВДВС Луганського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором №2622/0808/71-079 від 08.08.2008 року. 10.02.2014 року Жовтневим районним судом м. Луганська задоволено заяву ПАТ «Омега Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні за позовом ПАТ «Сведбанк» [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином в рамках іншої справи ПАТ «Омега Банк» продовжує здійснювати заходи з примусового стягнення заборгованості за кредитним договором з позивача та інших осіб, що також підтверджує відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків. Крім того з наданого витягу з договору факторингу №15 не вбачається наступна можливість передачі права вимоги від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивач зазначає що, після ухвалення та набрання законної сили судовим рішенням, ПАТ «Сведбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ним, мало можливість передати іншій особі лише ті права, які має стягувач у виконавчому провадженні. Просить визнати недійсним договір факторину №15 від 28.1.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого виступає ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині передання права вимоги заборгованості за кредитним договором №2622/0808/71-079 від 08.08.2008 року що укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Сведбанк» правонаступником якого в свою чергу виступає ПАТ «Омега Банк». У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Омега Банк» у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зазначала що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позову щодо порушення його прав та інтересів укладенням договору факторингу №15 від 28.11.2012 року. Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у судове засідання не з»явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважав можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача ПАТ «Омега Банк», дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні 08 серпня 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов»язків якого є ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого в свою чергу виступає ПАТ «ОМЕГА Банк» було укладено кредитний договір № 2622/0808/71-079 (а.с 13-20). Відповідно до пунктів 1.1.,1.3 розділу 1 договору позивач отримав кредит у розмірі 155 000 доларів США на строк з 08.08.2008 року по 01.08.2038 року, включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 11,9 відсотків річних. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 (а.с. 27-37), відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» передав ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з [PERSON] В день укладення договору факторингу № 15 між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу від 28.11.2012 року, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило своє право вимоги за договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.21-23). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників за договором про надання факторингу №15 від 28 листопада 2012 року АТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали акт прийому -передачі про те, що на виконання п.п. 2.3., 3.1. договору факторингу №15, укладеного між Банком та Фактором 28листопада 2012 року, Банк передав, а Фактор прийняв реєстр заборгованостей боржників від 28.11.2012 року, після чого за умови настання розрахункової дати від банка до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 24). Відповідно до акту прийому-передачі персональних даних в електронному вигляді за договором факторингу 315 від 28.11.2012 року АТ «Сведбанк» на виконання п.7.11 договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладеного між банком та фактором перебав, а ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» прийняв персональні дані, які надані в електронному вигляді (а.с. 25). Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов»язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо зміни кредитора у зобов»язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов»язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 516 ЦК України передбачає, що зміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов»язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу ( фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона ( фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони ( клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи ( боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов»язання клієнта перед фактором. Стаття 1079 ЦК України передбачає, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб»єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов»язань або відповідальності перед боржником у зв»язку з порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Визнання правочину недійсним у судовому порядку можливо з підстав недодержання стороною (сторонами) в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього кодексу). Обґрунтовуючи позов про визнання недійсним договору факторингу в частині позивач посилається на нібито не спрямованість правочину - договору факторингу на реальне настання наслідків. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови( пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК Вектор Плюс» домовились з усіх істотних умов та уклали договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року в письмовій формі. Відповідно до положень п.1ч.1ст. 512 та ст..514 ЦК України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановленого договором або законом. Згідно ст. 215,203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Суд вважає, що спірний договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року відповідає вимогам законодавства, був спрямований на реальне настання наслідків обумовлених ним, на виконання умов цього договору банк передав фактору всю необхідну документацію, а фактор- ТОВ «ФК Вектор Плюс» на виконання п.3.3 Договору оплатив ціну продажу. Укладання в один день двох договорів факторингу не заборонено чинним законодавством та не може бути доказом відсутності спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, та не є підставою недійсності договору факторингу. Посилання позивача на недійсність договору факторингу у зв»язку з наявністю рішення про стягнення боргу з позивача на користь ПАТ «Сведбанк» суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Позивач зазначає, що новий кредитор позбавляється можливості на умовах, визначених кредитним договором, реалізувати відступлене йому право грошової вимоги, щодо якого спір вирішено в судовому порядку, оскільки в протилежному випадку це призводить до можливості притягнення боржника( позичальника) двічі ( або більше разів) до відповідальності за вчинення одного й того самого правопорушення, що прямо суперечить ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути притягнутий двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Однак, такі твердження позивача спростовуються позиціями Верховного суду України та Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних та кримінальних справ, які викладені у постанові ВСУ від 20.1.2013 року та постановах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.10.013 року та від 06.11.2013 року. Не відповідають фактичним обставинам справи доводи позивача про те, що ПАТ «Сведбанк» нібито реалізувало своє право вимоги, оскільки дострокове присудження до виконання заборгованості за кредитним договором не є фактичним стягненням боргу з позивача. Твердження позивача про те, що право грошової вимоги можна відступити тільки до прийняття рішення судом не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки в результаті винесення рішення про стягнення боргу кредитний договір не припиняє свою дію та первісний кредитор або новий кредитор не втрачає право нарахування проценті та штрафних санкцій до повного погашення боргу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оспорюваний договір факторингу не може бути визнаний недійсним, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст.. 203 ЦК України. Договір факторингу відповідає вимогам законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed