Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 19 жовтня 2015 року, фактом реєстрації і спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що спадщину фактично прийняв, однак не може оформити належним чином право на спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 2.63 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області, яка належала померлій матері на підставі державного акту серії Р1 № 488713 від 24.12.2003 року. Приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що на цю земельну ділянку не присвоєно кадастровий номер. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Позивач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.22). Представник позивача, діюча за довіреністю (а.с.18) в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с.36). Відповідач [PERSON] сільська рада Болградського району Одеської області до суду також не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.22, 25). Позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути без участі їх представника, про що надав заяву до суду (а.с.24). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією\~ з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину\~ на\~ нерухоме\~ майно.\~\~ Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що\~ право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що 19 жовтня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ЖД № 430212, виданим на підставі запису акту про смерть №896 від 20.10.2015 року, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.12). Позивач [PERSON], [INFO], є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження І-ЯР № 807403, виданим 25.01.1958 року Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису № 8 (а.с.11). Після її смерті відкрилась спадщина, на земельну ділянку загальною площею 2.63 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту серії РІ № 488713 від 24.12.2003 року (а.с.14). Згідно довідки [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області від 17.01.2018 року за № 91 позивач [PERSON] та невістка померлої [PERSON], були зареєстровані та постійно проживали в одному домоволодінні разом зі спадкодавцем за адресою: вул. Покровська (колишня назва Свердлова), № 88, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область (а.с.13). За наявними матеріалами спадкової справи № 15/2016, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] щодо майна померлої 19 жовтня 2015 року [PERSON] вбачається, що позивач 26.01.2016 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті матері (а.с.27-35), однак постановою від 22.03.2017 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.17). В матеріалах спадкової справи наявний заповіт [PERSON] від 24 квітня 2000 року, посвідчений секретарем Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області, згідно якого спадкодавець здійснила розпорядженням щодо усього свого майна на імя сина [PERSON] (а.с.32 зворотна сторінка). Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері [PERSON], померлої 19.10.2015 року. Відділом Держгеокадастра у Болградському районі Одеської області від 22.01.2018 року надано лист за №12/0/196-18 про нормативну грошову оцінку 1 га ріллі на території [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області, яким повідомлено про вартість цієї земельної ділянки станом на 01.01.2018 року: рілля 29 704.40\~ гривен/га (а.с.16). Також наданим листом Відділом Держгеокадастра у Болградському районі Одеської області від 20.02.2017 року за №29-1511-0.11-305/2-17, що вищезазначена земельна ділянка не проходила процедуру державної реєстрації, отже кадастровий номер їй не присвоювався, та відомості про неї відсутні у Державному земельному кадастрі (а.с.15). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Положення ст. 1273 ЦК України визначають, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Приписами ст. 1225 ч.1 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення . Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері [PERSON], померлої 19 жовтня 2015 року. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто на земельну ділянку загальною площею 2.63 га у межах згідно з планом, розташовану на території [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області. При таких обставинах суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.25, 116,125 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України та

Outcome: approved