Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 27 листопада 2015 року [PERSON] було видано [PERSON] розписку про те, що [PERSON] зобов`язується віддати 3500 доларів США до травня 2016 року за отриманий від [PERSON] під виплату напівпричіп Самро, державний номерний знак [NUMBER] . На сьогоднішній день напівпричіп Самро знаходиться у володінні [PERSON] , який відмовляється сплатити кошти та повернути отриманий напівпричіп. В телефонному режимі щоденно обіцяє грошові кошти повернути, проте гроші так і не повернув. У зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача 93170,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Просив розглядати справу з винесенням заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області № П 10609/05-11 від 01.07.2019 дані про місце реєстрації [PERSON] відсутні. Останнє відоме місце проживання [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 03 жовтня 2019 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вивчивши позов, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] надана розписка, відповідно до якої останній придбав напівпричіп Самро, державний номерний знак [NUMBER] , під виплату 3500 доларів США. Остаточно виплатити грошові кошти зобов`язувався до травня 2016 року (а.с. 5, 18). Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України встановлено, що однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Положеннями статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Надаючи оцінку розписці, наданої [PERSON] , суд доходить висновку про те, що позивач передав, а відповідач прийняв напівпричіп Самро та зобов`язався повернути у грошовому еквіваленті 3500 доларів США. На підставі ст. 1053 ЦК України вказана заборгованість була замінена позиковим зобов`язанням на цю суму. Водночас, підставою позовних вимог є не договір купівлі-продажу, а договір позики, оформлений у вигляді розписки, підписаного відповідачем. Вказана розписка відповідає вимогам ч. 2 ст. 1053 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України, оскільки містить дані щодо розміру суми позики, строків її повернення, реквізити сторін, які дозволяють їх належним чином ідентифікувати. Суд також на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правову позицію висловлену Верховним Судом, наведену у Постанові Великої Палати ВС від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц: за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. З наведених причин, суд вважає, що оформлений акт у виді розписки відповідає вимогам ЦК України щодо договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З тексту розписки, складеної відповідачем, вбачається, що станом на момент її підписання, грошові кошти відповідачем були вже отримані раніше на підставі договору купівлі-продажу, який в подальшому був замінений на договір позики шляхом новації. Відповідач виявив свою згоду на заміну заборгованості, що виникла внаслідок завдання збитків позивачу на позикове зобов`язання, що підтверджується його підписом у розписці (а.с. 18). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу у розмірі 3500 доларів США, що на момент звернення з позовом до суду складає 93170,00 грн, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 931 грн. 70 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що полягає у юридичній консультації, ознайомлення з матеріалами, підготовка заяви-вимоги, підготовка позовної заяви, договору про правову допомогу, розрахунку суми судових витрат, копіювання додатків до позовної заяви, відправлення позовної заяви поштовим зв`язком до суду, участі у судових засіданнях та підготовка до них. Зазначені витрати позивачем документально підтверджені та доведені, є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тому дана вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved