Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що 21 серпня 2008 року відповідач розлучилася з чоловіком [PERSON] , [INFO] . Їх спільний син [PERSON] , відповідно до ухвали суду, залишився проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] . З моменту розлучення батьків і по даний час мати [PERSON] жодного разу не відвідувала сина, не телефонувала до школи та будівельного ліцею, де він зараз навчається, не цікавилася його життям, здоров`ям, не піднімала питання про проживання дитини з нею, хоча весь цей час проживала в Бердичеві. Навіть після смерті батька [PERSON] не зателефонувала, не поцікавилась подальшою долею дитини, його психічним та фізичним станом. Вищенаведене свідчить про те, що мати не має бажання виконувати батьківські обов`язки відносно свого сина, в зв`язку з чим, на думку позивача, позов підлягає задоволенню. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача в заяві від 20.05.2021 просить судове засідання провести без її участі; позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У письмовій заяві від 20.05.2021 відповідач просить судове засідання провести без її участі; проти позбавлення її батьківських прав не заперечує. За таких обставин, відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є відповідно матір`ю та батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Шлюб між батьками розірвано 09.07.2008, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , а.с.9). [PERSON] з 24.08.2007 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (довідка про реєстрацію місця проживання особи №650 від 18.10.2019, а.с.7); за вказаною адресою [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] , 1955 року народження, дідусем [PERSON] , 1954 року народження, та братом [PERSON] , 1997 року народження (довідка Райгородоцької сільської ради №90 від 17.02.2021, а.с.12). Відповідно до наказу Служби у справах дітей Райгородоцької сільської ради від 19.02.2021 №14 [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування (а.с.23). [PERSON] тимчасово влаштований в сім`ю баби - [PERSON] , 1955 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS] (наказ від 19.02.2021 №13, а.с.24). У письмовій заяві відповідач зазначає, що з моменту розлучення з чоловіком (2008 рік) сина [PERSON] вона не відвідувала, не телефонувала до школи та ліцею, не цікавилася його життям та не піднімала питання про проживання дитини з нею. Після смерті батька [PERSON] також сина не відвідувала. Вказує, що вже давно має іншу сім`ю та, враховуючи втрачені тринадцять років, протягом яких вона не спілкувалася з сином, а також неприязні стосунки з колишньою свекрухою, наміру займатися вихованням сина [PERSON] вона не має, а відтак проти позбавлення її батьківських прав не заперечує. [PERSON] вказані його матір`ю, а також у позовній заяві обставини підтрвердив у своїй письмовій заяві, поданій до суду 20.05.2021. Зокрема повідомив, що з часу розлучення батьків не бачив маму і не пам`ятає її обличчя. Вона не приходила до нього в школу, ліцей, не спілкувалася з ним, не телефонувала. Навіть коли помер батько не телефонувала та не приїхала, щоб підтримати його. Зазначає, що бажання спілкуватися з матір`ю не має, тримає на неї образу за те, що покинула його; бажає проживати з бабусею, дідусем та братом, з якими проживав усі ці роки. Справу просить розглянути без його участі. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Райгородоцької сільської ради від 02.03.2021 №39 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав та інтересів дитини, виконавчий комітет Ройгородоцької сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.14-16). Так, в аспекті заявлених позовних вимог, з огляду на фактичні обставини справи, суд вказує на таке. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач протягом останнього року не цікавився життям дитини, не приділяє їй уваги та не бере участі в її вихованні, не надавала матеріальної допомоги, надала письмову заяву, в якій не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.164 ч.1 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Беручи до уваги, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не турбується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, з огляду на наявність висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved