Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20.05.2011 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 119 677 гривень 50 копійок, які відповідач зобов'язався повернути до 20.09.2011 року. 04.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 199 697 гривень 50 копійок, а останній зобов'язався їх повернути до 22.09.2012 року. Однак свої зобов»язання відповідач за договорами позики не виконав, грошові кошти не повернув. Пунктом 10 договорів позики передбачена відповідальність за прострочення виконання зобов'язання відповідно обов'язок сплатити 1% та 5% від суми основного зобов'язання за кожен календарний місяць прострочення. Тому позивач вважає, що за обома договорами відповідач має сплатити за прострочення виконання зобов'язань 182 086 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 319 гривень 375 копійок та проценти за прострочення виконання зобов'язань в сумі 182 086 гривень, а також судові витрати. Позивач також просив стягнути з відповідача за договором позики, укладеним з відповідачем 10.03.2011 року, основну заборгованість в розмірі 119 026 гривень 50 копійок та 3% річних і інфляційні втрати в розмірі 7 285 гривень 31 копійку. Ухвалою суду від 18.03.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення за договором позики від 10.03.2011 року основної заборгованості в розмірі 119 026 гривень 50 копійок та 3% річних і інфляційних втрат в розмірі 7 285 гривень 31 копійку залишено без розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з»явилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про причини неявки не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності і постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 20.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до п.1 якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 119 677 гривень 50 копійок, а відповідач відповідно до п.3 договору зобов'язався повернути позику без нарахування відсотків до 20.09.2011 року (а.с.7 - копія дублікату, що має силу оригіналу, договору позики). Договір посвідчено 20.05.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1071. Відповідно до п. 10 договору позики від 20.05.2011 року за кожен календарний місяць прострочення платежу позичальник сплачує позикодавцю суму, яка становить 1% від суми основного зобов'язання по цьому договору. 04.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до п.1 якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 199 697 гривень 50 копійок, а відповідач відповідно до п.3 договору зобов'язався повернути позику без нарахування відсотків до 22.09.2012 року (а.с.7 - копія договору). Договір посвідчено 04.04.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №607. Відповідно до п. 10 договору позики від 04.04.2012 року за кожен календарний місяць прострочення платежу позичальник сплачує позикодавцю суму, яка становить 5% від суми основного зобов'язання по цьому договору. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором від 20.05.2011 року встановлений кінцевий термін повернення грошей - 20.09.2011 року, а договором від 04.04.2012 року встановлений кінцевий термін повернення грошей - 22.09.2012 року. Однак відповідач й до цього часу в добровільному порядку грошові кошти позивачу не повернув. Тому суми позики за обома договорами підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за рішенням суду. Позивач також просить стягнути за договором позики від 20.05.2011 року за прострочення виконання зобов'язання за період з 20.09.2011 року по 24.12.2013 року, т.т. за 27 місяців, суму в розмірі 32 312 гривень 90 копійок (119 677,50 грн. х 1% х 27 міс. = 32 312,90 грн.), а за договором позики від 04.04.2012 року за прострочення виконання зобов'язання за період з 22.09.2012 року по 24.12.2013 року, т.т. за 15 місяців, - 149 773 гривні 10 копійок (199 697,50 грн. х 5% х 15 міс. = 149 773,10 грн.). Оскільки за договорами передбачена відповідальність за прострочення платежу, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума за прострочення виконання зобов'язання за договорами позики. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача за обома договорами позики, становить 501 461 гривню (119 677,50 грн. + 199 697,50 грн.+ 32 312,90 грн. + 149 773,10 грн. = 501 461 грн.). Враховуючи наведене, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного, ст. ст. 510, 525, 526, 530, 533, 1046, 1048-1050 ЦК України,

Outcome: approved