Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами, посилаючись на ті обставини, що 28 серпня 2017 року помер його рідний брат [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] Броварською міською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 428/2017. 16 листопада 2017 року він звернувся до вказаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після покійного брата, але нотаріусом йому було повідомлено, що 20 жовтня 2017 року спадщину прийняв син покійного [PERSON], та розяснив, що він є спадкоємцем другої черги і зможе бути включений до складу спадкоємців за умови, що [PERSON] буде виключений зі складу спадкоємців рішенням суду або відмовиться від прийняття спадщини. Вважає, що [PERSON] не має морального права на успадкування майна, яке належало його батькові, адже тривалий час ухилявся від надання допомоги своєму батькові, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Позов обґрунтував посиланням на правила ст. 1224 ЦК України, за якими за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідач знав, що його батько тяжко хворіє, в звязку з чим перебував у безпорадному стані і потребував стороннього догляду, але жодного разу до нього так і не приїхав, не провідував батька, хоча останній про це неодноразово його просив. В останні місяці свого життя померлий був прикутий до ліжка і потребував постійної сторонньої допомоги. Необхідну допомогу хворому надавав він та його дружина. Помешкання, в якому проживав померлий, було в занедбаному стані, тому він підтримував його. Крім витрат на лікування та утримання [PERSON], ним були понесені усі витрати, повязані із похованням померлого. Просив усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті батька [PERSON], стягнути понесені ним судові витрати. Відповідач в поданих до суду запереченнях зазначив, що заперечує проти позову про усунення його від права на спадкування за законом, вважає заявлені вимоги необґрунтованим. Заперечуючи проти заявлених вимог, зазначив, що проживає в [INFO] і їздити в місто Бровари не мав можливості, підтримував з батьком звязок в телефонному режимі. Батько ніколи не просив його приїхати, не повідомляв, що потребує допомоги. Коли він запитував як його справи і як він почувається, то відповідь була, що добре. Батько на здоровя не скаржився. На час смерті йому було 15 років і самостійно приймати рішення про поховання померлого він був не в змозі. Мама пропонувала похоронити померлого батька в селі Ведмедівка Миронівського району Київської області, за місцем поховання інших померлих родичів, згодилась допомогти в організації похорону, проте позивач у цьому відмовив і хоронив батька в місті Бровари. Заяву на вступ у спадщину йому порадили написати в Броварській виконавчій службі, так як батько [PERSON] за життя був боржником по сплаті аліментів на його утримання. Він є єдиним спадкоємцем першої черги померлого, просить відмовити у позові. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, в поясненнях послався на обставини, які викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що за життя брат зловживав спиртними напоями, збирав за місцем проживання осіб, які з ним пиячили, лікуватись не хотів, до медичного закладу його відвезти не можливо було, оскільки проти цього він категорично заперечував. З цих причин жодного діагнозу йому не було встановлено. Останні три місяці життя він не міг рухатися, не вставав, потребував догляду. Вони з дружиною давали йому знеболювальні ліки. З відповідачем він мав розмову весною, коли приїздив на поминальні дні до села, повідомив йому, що батько хотів, щоб той приїздив до нього, та сказав, що батько пиячить. Вважає, що померлий потребував присутності сина, його моральної підтримки. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що постійно спілкувався з батьком. Той ніколи не скаржився на свій стан і життя. Відвідував батька за три місяці до смерті. Батько казав, що упав. Пропонував йому їхати до медичного закладу, проте той відмовився. На той час з батьком жив якийсь чоловік, який опікувався ним. Він був та є неповнолітнім, навчається, проживати з батьком, чи постійно приїздити до нього не мав можливості. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила, вказала на його необґрунтованість та безпідставність. Заперечення проти позову обґрунтувала тими обставинами, що померлий за життя зловживав спиртними напоями, мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, не був особою похилого віку, відсутні дані про наявність у нього хвороб чи каліцтва. Позивачем не доведено, що померлий перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. В умовах, в яких проживав померлий, дитина проживати не могла, жодних винних дій щодо батька відповідач не вчинив. З аналогічних підстав у задоволенні позовних вимог просила відмовити представник відповідача [PERSON] Суд, заслухавши позивача, відповідача, представників відповідача, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 28 серпня 2017 року помер [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 406361, виданим 28 серпня 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. За змістом довідки № 308 про причину смерті від 28 серпня 2017 року причиною смерті [PERSON] стала крововтрата, кровотеча з варикозно розширених вен стравоходу, некомпенсований цироз печінки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, оскільки заповіту померлий не склав. Позивач є братом померлого [PERSON] В підтвердження вказаних обставин позивач додав до позовної заяви копії свідоцтв про народження : серії 1-БК № 490653, виданого 02 січня 1974 року Дніпровським ЗАГС міста Києва, та серії ІІ-БК № 439537, виданого 17 серпня 1977 року Броварським міським відділом ЗАГС Київської області. Відповідач є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 040630, виданим 14 січня 2002 року Грушівською сільською радою Миронівського району Київської області. Відповідач зареєстрований та проживає з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Він є студентом КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені [PERSON]» денної форми навчання. Такі дані підтверджені довідкою КП «Миронівка-житло» Миронівської міської ради № 134 від 20 квітня 2018 року, довідкою КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені [PERSON]» від 19 квітня 2018 року. 20 жовтня 2017 року нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа 428/2017, номер у Спадковому реєстрі 61417884. 16 листопада 2017 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся позивач [PERSON] У заяві зазначив, що він є братом померлого [PERSON], постійно проживав з померлим до дня його смерті, є таким, що спадщину прийняв, спадкоємцем першої черги, який подав заяву про прийняття спадщини, є син померлого [PERSON] Нотаріусом заявнику було розяснено, що заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подана його сином, черговість спадкування може бути змінена лише судом. Такі обставини підтверджені Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 49546656 від 20 жовтня 2017 року, заявою позивача про прийняття спадщини від 16 листопада 2017 року, листом завідувача Броварської міської державної нотаріальної контори № 2456/02-14/428/2017 від 16 листопада 2017 року. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до\~ст.\~1\~першого Протоколу\~до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод,\~кожна фізична\~або юридична\~особа має\~право мирно\~володіти своїм\~майном.\~Ніхто не\~може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Суд застосував такі норми права. За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Рідні брати та сестри спадкодавця мають право на спадкування за законом у другу чергу. Такі правила встановлені статтями 1261, 1262 ЦК України. За правилами частини 5 статті 1224 ЦК\~України особа може бути усунена від права на спадкування за законом за рішенням суду, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З огляду на зміст зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Із розяснень, наданих судам у пункті 6\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» вбачається, що правило частини пятої\~стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до\~ СК України\~не були зобовязані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обовязку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини пятої\~статті 1224\~ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних\~діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дає підстави для висновку про недоведеність позовних вимог. Допитана як свідок [PERSON] показала, що померлий не працював, вів асоціальний спосіб життя, виносив з будинку речі. До дня смерті він пиячив, до нього приходили друзі. Коли поранив ногу, то від лікування відмовлявся. Допився до страшного стану. Про те, що він потребував допомоги і просив про це сина, їй не відомо. Позивач та його дружина хотіли, щоб відповідач просто приїздив. Свідок [PERSON] показала, що є дружиною позивача. Хворобою померлого вважає його алкоголізм. Вони з чоловіком утримували його. Два роки він важко ходив, останні три місці не піднімався з ліжка. Діагноз йому не був встановлений, тому не знали від чого лікувати. Відповідач не приїздив до батька. Були вони лише одного разу. Свідок [PERSON] показала, що доводиться бабусею відповідачу. Дочка сама виховувала сина, аліментів померлий не платив, пиячив, не працював. Спілкувався син з батьком лише телефоном. За місяць до смерті вони разом приїздили до нього, бачили, що у нього було щось із ногою, пропонували їхати до лікаря. [PERSON] відмовився. Після смерті пропонували позивачу його похоронити у селі Ведмедівка Миронівського району Київської області, проте той відмовився. Про хворобу їм ніхто нічого не говорив, допомоги не просив. Відповідач є неповнолітнім, навчається на стаціонарі, доглядати батька не мав можливості. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Із пояснень позивача та показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останні місяці життя спадкодавець [PERSON] перебував у стані, коли йому потрібна була підтримка та допомога і таку допомогу надавав позивач з дружиною. При розгляді\~справи судом\~не встановлено\~факту вчинення\~відповідачем умисних\~дій чи\~бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу батьку. Відповідач проживав в іншому населеному пункті порівняно з постійним місцем проживання спадкодавця, був та залишається неповнолітнім, навчається. Померлий після розлучення з матірю відповідача постійно пиячив, аліментів на утримання сина не сплачував, не підтримував відносини з ним. Така поведінка впливала на можливість вільно спілкуватися відповідачу зі спадкодавцем, тому таке спілкування мало місце в телефонному режимі. Судом також не встановлено факту перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Спадкодавець не був особою похилого віку, йому не було встановлено діагнозу, який би підтверджував наявність у нього тяжкої хвороби чи каліцтва. Заявлені позивачем вимоги про усунення від права на спадкування суд вважає не доведеними. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 1217, 1218, 1224, 1261, 1262, 1269 ЦК України,

Outcome: dismissed