Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом і прохає суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, а саме на будівлю, що знаходиться в [ADDRESS] та розташована на земельній ділянці площею 334 кв.м.за цією ж адресою. В обгрунтування свого позову зазначив, що рішенням виконавчого комітету Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 14 жовтня 1993 року № 42, йому передано у постійне користування земельну ділянку площею 334 кв.м., що розташована в [ADDRESS]. 03 серпня 1998 року він придбав у власність будівлю, що знаходиться в [ADDRESS] на зазначеній земельній ділянці. Як зазначив позивач, він позбавлений можливості оформити своє право власності на нерухомість, оскільки у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на неї. Для вирішення цього питання він звертався до різних інстанцій, йому порадили звертатися до суду. У судовому засіданні позивач наполягає на позовних вимогах, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд розглядає справу за наявності в матеріалах справи документів в порядку ст.224 ЦПК України, Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. В силу положень ст.16 Ц України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Судом встановлено, що позивач фактично користується будівлею та земельною ділянкою що знаходиться в [ADDRESS] більше 19 років, здійснює в будівлі поточні та капітальні ремонти, оплачує усі необхідні платежі. Позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на будинок та земельну ділянку, оскільки в нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, зокрема ст.47 Конституції України, ст.ст.328,344 та 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Підстави набуття права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може з 1 січня 2001 року. Тому за вказаних обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved