Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання колишньої дружини позивача - [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою без поважних причин з травня 2019 року та її дочки - [PERSON] , яка за вказаною адресою ніколи не проживала, а існування їх реєстрації порушує права позивача як власника будинку, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за відповідачів, які фактично не проживають у вказаному будинку. Посилаючись на ст.ст.391, 405 ЦК України, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Ухвалою судді від 02.10.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 22.12.2020 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, пояснивши суду, що відповідачі тривалий час не проживають за вищевказаною адресою, [PERSON] забрала всі свої речі, інший відповідач ніколи не проживала за вказаною адресою, будь-яких домовленостей між сторонами щодо подальшого проживання відповідачів за вищевказаною адресою не має, на неодноразові звернення позивача з питань зняття з реєстрації відповідачі не реагують та в добровільному порядку знятися з місця проживання не бажають, що свідчить про відсутність будь-якого інтересу щодо проживання за місцем своєї реєстрації. Крім того, позивач має намір розпорядитися своєю власністю, продати будинок та виїхати до іншого місця проживання. В зв`язку з похилим віком, а реєстрація відповідачів у вказаному будинку створює для цього перешкоди. Відповідачі в призначений час в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наданого позивачем свідоцтва про право власності на нерухоме майно №29 від 01.10.2003 року виданого на підставі рішення виконкому Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області №131 від 25.09.2003 року, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №66214769, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що зареєстрований 02.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] , шлюб - розірвано 03.07.2020 року. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 03.07.2020 року Білозерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до акту обстеження за місцем реєстрації позивача №б/н від 09.09.2020 року, відповідач [PERSON] , з 18.09.2008 року значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , проте фактично за вказаною адресою не проживає з травня 2019 року, а відповідач [PERSON] , яка значиться зареєстрованою за місцем реєстрації позивача з 05.10.2020 року, взагалі не проживала за вищевказаною адресою. Вказане також підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика палата Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) звернула увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм\~ЦК України. Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України. Статтею 317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правові\~позиції Верховного\~Суду України\~та Верховного\~Суду викладені\~в постановах\~від 16\~листопада 2016\~року у справі № 6-709цс16, 25.07.2018 року у справі №638/13030/13-ц та 14.08.2019 року у справі №702/101/18, які відповідно до ст.417\~ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Статтею 405 ЦК України\~передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71\~ЖК Української\~РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 09.12.2020 року по справі №209/2642/18. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідачі, не є членами сім`ї позивача, більше як один рік відсутні за місцем своєї реєстрації, що свідчить про втрату ними інтересу до вказаного житлового приміщення, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення, передбачених не встановлено, реєстрація відповідачів у житловому будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, із відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved