overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є квартиронаймачем кімнати [ADDRESS] У спірній кімнаті зареєстровані позивач та відповідачі, які є його колишньою дружиною та донькою. Відповідачі з осені 2015 року виїхали до іншого місця проживання та не мешкають у спірній кімнаті, в утриманні кімнати не приймають участі, їх особистих речей немає, тому позивач просить визнати їх такими, що втратили право на користування кімнатою [ADDRESS] Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача за правилами ст. 169,224,225,226 ЦПК України - заочно. В судове засідання сторони не з'явилися, тому, відповідно правил ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач є квартиронаймачем кімнати [ADDRESS], що підтверджується ордером на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська виданого 17.11.2014 року Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради. У спірній кімнаті зареєстровані позивач, його колишня дружина та донька, що підтверджується довідкою №394 від 11.02.2016 року виданою КП «Жилсервіс-5» ДМР. Відповідачі з осені 2015 року не мешкають у спірній кімнаті, виїхали до іншого місця проживання, в утриманні кімнати не приймають участі, їх особистих речей немає, що підтверджується актами про не проживання осіб від 11.04.2015 року та 23.12.2015 року. В силу ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні» громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місцяпроживання зареєструвати своє місце проживання. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає доказаним факт не проживання відповідачів у спірній кімнаті понад шість місяців без поважних причин, відповідачі не цікавляться кімнатою, не приймають участі у сплаті комунальних послуг, тому їх слід визнати такими, що втратили право користуватися кімнатою [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача уточнив позовні вимоги, обґрунтовує їх тим, що з 27.08.2002 р. позивач працює в ПАТ «СМНВО». Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки не виплачує заробітну плату. Так за червень-липень 2017 року відповідач не здійснює виплату заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за червень-липень 2017 р. становить 6872 грн. Тому представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за червень-липень 2017 р. в розмірі 6872 грн. Представник позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Судом встановлено, що позивач з 27.08.2002 р. працює у ПАТ «СМНВО», що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.5-8) Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки не виплачує заробітну плату позивачу. Так за червень-липень 2017 року відповідач не здійснює виплату заробітної плати. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за червень-липень 2017 р. становить 6872 грн. Між сторонами склалися правовідносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України. Зокрема, за ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Оскільки відповідач не виплачує позивачу належну до сплати суму заробітної плати в розмірі 6872 грн., то вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 81, 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. При цьому посилався на ті обставини, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 15 червня 1996 року, який зареєстрований Виконкомом Криничанської сільської Ради, Олександрівського району Донецької області , актовий запис № 351306 Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, позивач пішов з сім'ї до іншої жінки, з якою мешкає на теперішній час. З огляду на вищевказане, позивач вважає, що примирення між сторонами неможливе, просить суд задовольнити позов та розірвати їх з відповідачем шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, в позовній заяві просив суд справу розглядати за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнавала в повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється на підставі ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як слідує з матеріалів справи, шлюбні стосунки між сторонами втрачені, розірвання шлюбу не суперечить їх інтересам, а примирення між ними не можливе. Суперечки щодо розділу майна та місця проживання дитини сторони не мають. Таким чином суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. 13.11.2017 року до суду разом із позовною заявою надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 3 (трьох) кімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 133,20 кв.м., житловою площею 66,90 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено у ч. 1, ч. 3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу. Враховуючи те, що майно на яке просить позивач накласти арешт є предметом спору, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити шляхом накладення арешту на 3 (трьох) кімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 133,20 кв. м., житловою площею 66,90 кв.м. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом про розірвання шлюбу. Посилався на те, що 29 травня 2009 року між ним та відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб. Під час даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] Посилався на те, що з серпня 2013 року між ним та відповідачкою припинено фактичні шлюбні стосунки, з цього часу вони припинили вести спільне господарство, що стало наслідком постійних суперечностей, які виникали між ними як подружжям, несумісності характерів та різних поглядів на життя. Вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, а тому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 29 травня 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №718 (а/с 3). Під час даного у шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 8). Сторони не підтримують між собою подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач не заявила про своє бажання після розірвання шлюбу залишити за собою дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачкою спільне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, із-за чого в сім'ї часто виникають сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Подружні стосунки сторони припинили, спільного господарства не ведуть, примирення не можливе. В судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, сторони надали до суду письмові заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позивач вимоги позову підтримав, відповідачка позов визнала, прізвище просила не змінювати. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 серпня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблено актовий запис №318, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. При таких обставинах спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Спору про розподіл майна сторони не мають. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Просить встановити факт, що [PERSON], яка померла 15.08.2009, є її матірю, визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах у колективній власності КСП «Щедрий колос» с. Дулицьке, Сквирського району, Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0216658, посилаючись на те, що 15.08.2009 її мати, [PERSON], померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з права наземельну частку (пай) розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах у колективній власності КСП «Щедрий колос» с. Дулицьке, Сквирського району, Київської області. Позивач прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, проте оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки спадкодавець, [PERSON], отримала у спадок право на земельну частку (пай) після смерті своєї матері, [PERSON], яка померла 09.07.1996, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВК № 289187 від 24.05.2000, проте зареєструвати дане право у встановленому порядку не встигла, також загублено оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, про що свідчить витяг з газети з оголошенням та є різниця у прізвищі спадкодавця в свідоцтві про смерть та у свідоцтві про народження позивача. Позивач у попереднє судове засідання не зявилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в її відсутності, позов підтримує. Відповідач, треті особи у попереднє судове засідання не зявилися, звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просять ухвалити рішення у їх відсутності, позов визнають, заперечень не мають. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 15.08.2009 мати позивача, [PERSON], померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з права наземельну частку (пай) розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах у колективній власності КСП «Щедрий колос» с. Дулицьке, Сквирського району, Київської області. Позивач прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, проте оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки спадкодавець, [PERSON], отримала у спадок право на земельну частку (пай) після смерті своєї матері, [PERSON], яка померла 09.07.1996, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВК № 289187 від 24.05.2000, проте зареєструвати дане право у встановленому порядку не встигла, також загублено оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, про що свідчить витяг з газети з оголошенням та є різниця у прізвищі спадкодавця в свідоцтві про смерть та у свідоцтві про народження позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 08.02.2019 наказом № 4/д його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Вважає застосування заходу дисциплінарного впливу шляхом оголошення догани незаконним у зв`язку з наступним. 04.02.2019 на оперативній нараді під головуванням начальника структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» проведено розгляд порушення, порядку прийому на роботу передбаченим статтею 24 КЗпП України, а саме здійснення прийому на роботу кандидата на посаду помічник машиніста електропоїзда [PERSON] за фіктивними документами про освітньо-кваліфікаційний рівень та присвоєння професії «Помічник машиніста електропоїзда». Під час наради, особисто ним було надано відповідне пояснення. Пунктом 2 статті 24 Кодексу законів про працю передбачено обов`язок громадянина при укладанні трудового договору подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Під поняттям інші документи, слід розуміти, такі документи, які можуть підтвердити присвоєння відповідної кваліфікації. Таким документом було Посвідчення помічника машиніста тепловозу, електропоїзду, яке видано на підставі акту кваліфікаційної комісії Локомотивного депо Запоріжжя 2 ДП «Придніпровська залізниця» від 01.02.1999 № 820. Так, відповідно запису №81 Книги обліку посвідчень помічника машиніста, громадянин [PERSON] склав кваліфікаційні іспити та на підставі акту кваліфікаційної комісії від 01.02.1999 № 820 йому було присвоєно кваліфікацію помічник машиніста МВРС та видано посвідчення № [NUMBER] від 02.02.1999. Розділом 2 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачено загальний порядок прийому та звільнення на робот робочих та службовців, але у цьому локальному документі не передбачено особливостей даної процедури. Так на підставі п.6 розділу 2 зазначених Правил міститься формулювання «...диплом или другой документ об образовании или профессиональной подготовке», тому звинувачення у невиконанні зазначеного пункту є безпідставним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення боргу. 14.08.2017 року до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 29.03.2011 року, в межах ціни позову 128 461 грн.50 коп. Виходячи з викладеного, заявник вважає, що відчудження відповідачами квартири утруднить можливе рішення суду в даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено у ч. 1, ч. 3 ст.151 ЦПК України , суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу. Враховуючи те, що вартість майно, на яке просить заявник накласти арешт значно перевищує розмір заявлених позовних вимог, суд вважає за доцільне задовольнити заяву частково шляхом накладення арешту на 1/10 частину квартири [ADDRESS]. Враховуючи викладене,

Outcome: partial