Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона є дочкою покійного [PERSON], який помер [INFO] року. Договір-замовлення на організацію та проведення поховання з відповідачем було укладено 17 грудня 2012 року [PERSON], однак остання не отримала прах померлого. Позивач зазначає, що померлий батько неодноразово висловлював свою волю бути похованим дочкою, у зв'язку з чим вона звернулася з листом до відповідача у якому зазначила намір отримати урну з прахом покійного. Натомість відповідач листом за № 306 від 19 червня 2013 року повідомив, що поховання праху померлого після кремації здійснюється на підставі свідоцтва про смерть, довідки на одержання праху, оформленого договору-замовлення на організацію та проведення кремації і документів, що посвідчують особу. Таким чином, позивачка у зв'язку з тим, що вона не була замовником послуги організації та проведення кремації, а також відсутністю бажання замовника послуги [PERSON] вчинити дії направлені на отримання праху померлого, вона з метою виконання свого дочірнього обов'язку і звернулась до суду з даним позовом. Просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача видати їй урну з прахом померлого [INFO] року [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Надіслав до суду клопотання слухати справу у відсутність представника з посиланням на письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Зокрема зазначив, що договір замовлення на організацію та проведення поховання № 2.27661К від 17.12.2012 року укладено між [PERSON] та ритуальною службою СКП «Київський крематорій», а тому відповідно до статей 8, 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» у відповідача не має правових підстав для видачі позивачу урни з прахом померлого [PERSON] Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], про що 02 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві повторно видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті у місті Києві вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 57 років, про що 15 числа грудня місяця 2012 року складено відповідний актовий запис за № 21979. З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2012 року між [PERSON] та ритуальною службою СКП «Київський крематорій» було укладено договір замовлення на організацію та проведення поховання № 2.27661К, однак в подальшому [PERSON] урну з прахом померлого не забрала і така зберігається у відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що родину [PERSON] вона знає близько 30-ти років і померлий неодноразово говорив їй про те, що хотів-би, щоб після його смерті саме дочка - [PERSON] здійснила поховання його праху. Відповідно до п. 3.6 Правил користування крематоріями, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08 серпня 2013 року за № 373, по прибуттю процесії в крематорій виконавець волевиявлення померлого надає ритуальній службі крематорію договір-замовлення на організацію та проведення поховання - у разі його попереднього оформлення, свідоцтва про смерть, документ, що посвідчує особу виконавця волевиявлення померлого та у разі потреби письмову згоду органів внутрішніх справ або прокурора. Після оформлення видається довідка на одержання урни з прахом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» волевиявлення громадянина щодо ставлення до його тіла після смерті визначено як бажання, виражене в усній (у присутності свідків) або письмовій формі, завіреній в установленому законом порядку. Відповідно до статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи у разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком(дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом, або бабою, онуком(правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Аналізуючи вищевказані правові норми у сукупності з наданими сторонами спору доказами, суд з врахуванням показів свідка, які приймаються до уваги та покладаються в основу мотивування рішення суду, поведінки [PERSON], яке виражається у небажання здійснити поховання, волі дочки померлого та ступінь їх споріднення, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і переконливо доведеними перед судом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] в межах пред'явлених позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved