Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання кредитного договору недійсним зазначивши, що 22.12.2006 року між ВАТ «Ощадбанк» правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» та позивачем було укладено кредитний договір №768. На виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №6375 від 22. 12. 2006 року, відповідно до якого в іпотеку був переданий житловий будинок з господарчо - побутовими будівлями. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при укладені Кредитного договору позивач не міг усвідомлювати введення його відповідачем в оману та те, що не було зазначено про істотні умови, що мають значення для свідомого вибору, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивачем зазначено, що його права порушені внаслідок ненадання відповідачем інформації перед укладенням кредитного договору, передбаченої ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто не надано можливості здійснити свідомий вибір при укладенні Кредитного договору, а також свідомо підписати та реально оцінювати свої можливості для належного виконання Кредитного договору. Позивач у судове засідання з`явився, посилаючись на викладені в заяві обставини заяву підтримав та просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явився, позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних обставин. 22.12.2006 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» та позивачем було укладено кредитний договір № 768, згідно з яким позивачем отримано від Банку кредит. За вищевказаним кредитним договором на виконання зобов'язань позивача між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №6375 від 22. 12. 2006 року, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок з господарчо - побутовими будівлями, розташований у [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2, глави 71 Цивільного Кодексу України. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з договором №768 від 22.12.2006 року укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», що є юридичною особою за законодавством України, в особі начальника філії - Кіровоградське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] та [PERSON], сторони досягли згоди щодо врегулювання усіх майнових та організаційних аспектів на вказаних в кредитному договорі умовах. Ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. У відповідності до п.5.1 вказаного вище договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, Сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в даному договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню,штраф). Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої - третьої та п'ятої - шостої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства , а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Outcome: dismissed