Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 22.06.2014 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було визнано за відповідачем право власності на 12 частину автобуса А 091 «Богдан» д.н.з. [NUMBER] 2003 року випуску, а 20.02.2013 року позивач з відповідачем домовилися про вартість автомобіля і позивач придбав у відповідача її 12 частину ТЗ за 40 000 грн., про що надала розписку, однак відповідач не пішла в органи МРЕВ ДАІ для переоформлення на позивача частини ТЗ, а тому позивач просить суд визнати за ним право власності на цілий автобус А 091 «Богдан» 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER], який зареєстровано в Білоцерківському МРЕВ ДАІ. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, подала суду лист, де просить розглядати справу без її участі, позов визнає. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 19.02.2003 року позивач придбав автобус марки А091»Богдан», д.н.з. [NUMBER], відповідно до договору купівлі-прдажу покупцем є [PERSON], тобто право власності на зазначений транспортний засіб зареєстровано за позивачем. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2012 року було розділено спільне сумісне майно та виділено у власність [PERSON] 12 частину автобуса А091 «Богдан» д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску (а.с.3-6). Судом встановлено, що сторони оцінили вартість зазначеного автобуса «Богдан» у 80 000 грн. та відповідач 20.02.2013 року отримала від позивача, як компенсацію за її 12 частину автобуса, 40 000 грн. про що склала розписку (а.с.9). Позивач суду пояснив, що відповідач не має жодних претензій на право власності автобуса «Богдан», чи його частину, отримала компенсацію за свою частку, про що написала розписку, спір вирішено, але вона не бажає добровільно провести відповідне переоформлення на позивача придбаної ним 12 частини ТЗ. Відмовляючи в позові суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.п. 2,7,8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 із змінами, передбачено ПОРЯДОК набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Згідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є - довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах; інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування; акт приймання-передачі транспортних засобів; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію транспортних засобів; договір фінансового лізингу. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відповідно до роз'яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачено вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. Відповідно до вимог зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Таким чином, з огляду наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності позивача на 12 частину ТЗ, яка належить [PERSON] на підставі розписки про виплату останній компенсацію за частину автобуса, - не підлягають до задоволення. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач належно не реєструвала своє право власності на 12 частину автобуса А091 «Богдан», д.н.з. [NUMBER], а її право власності на частину ТЗ підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2012 року. Вказаний транспортний засіб не знятий з обліку в підрозділі ДАІ, не відбувалася перереєстрація і не має підстав вважати, що даний автомобіль (12 частина) був належно зареєстрований за [PERSON] Дійсно, існував спір щодо права власності на ТЗ, який судом було визнано спільним майном подружжя, але той спір вирішено, конфлікт вичерпано. Позивачем не надано суду доказів в підтвердження того, що на даний час його право власності на весь транспортний засіб не визнано чи порушено, чи скасована реєстрація даного ТЗ за позивачем. Отже, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позов є безпідставний, та, взагалі, відсутній, як такий, спір між сторонами, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed