Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її покійна мати 03.06.2002 року купила частину вказаного житлового будинку, яку подарувала їй 16.11.2009 року. 05 вересня 2019 року вона купила іншу частину будинку у відповідачів, оскільки друга частина будинку перебуває в аварійному стані. Відповідачі не проживають в будинку біля 10 років та не доглядають за ним, у зв`язку з чим їх частина будинку стала поступово розвалюватись, що негативно впливає на ту частину будинку де проживає вона. Під час купівлі другої частини будинку відповідачі запевнили її, що знімуться з реєстрації в даному будинку, однак до даного часу цього не зробили. Через небажання відповідачів знятися з реєстрації вона не може зробити ремонт в тій частині будинку де вони зареєстровані, тобто своїми діями вони перешкоджають їй користуватися своєю власністю. З метою захисту своїх прав позивач змушена звернутись до суду. 27.11.2019 року по справі було відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Одночасно відповідачам було роз`яснено їх право подати відзив на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для його подання. Також відповідачів було попереджено про те, що у разі ненадання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження [PERSON] та [PERSON] отримали 30.11.2019 року, однак відзив на позовну заяву до даного часу не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Згідно довідок Ємільчинської селищної ради Житомирської області № 6580 та № 6581 від 04.11.2019 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Недієздатних, обмежено дієздатних осіб, а також малолітніх та неповнолітніх дітей, які мають право на користування даним житловим будинком немає. (а.с. 12, 13). Відповідно до ксерокопії договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.06.2002 року [PERSON] купила 31/200 частини житлового будинку з усіма належними до вказаної частини надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . ( а.с. 14). Вказану частину житлового будинку [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] , що підтверджується ксерокопією договору дарування 31/200 частин житлового будинку від 16.11.2009 року. (а.с. 15). Згідно ксерокопії договору купівлі-продажу 31/200 частки у праві власності на житловий будинок від 05.09.2019 року [PERSON] купила у [PERSON] та [PERSON] 31/200 частку у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 19-22). При вирішенні спору суд керується наступними нормами права. Стаття 317 ЦК України вказує, що право власності являє собою право користування, володіння та розпорядження майном. Також відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 387 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а захист права власності забезпечується державою. Забезпечуючи гарант захисту права власності, законодавець надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, розпоряджатися житлом на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відмову відповідачів у добровільному порядку знятися з реєстрації суд вважає порушенням права власника - [PERSON] щодо вільного розпорядження своєю власністю. Відповідно до положень ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком та примусове зняття відповідачів з реєстрації і задовольняє позов повністю. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати пропорційно задоволених вимог підлягають стягненню з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача.

Outcome: approved