Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради та відповідачем було укладено договір оренди №152-ДКП/15 від 16.11.2015 року, згідно якого останньому в оренду було передано в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 132 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Леніна (Воскресенська),46, що перебуває у комунальній власності територіальної громади мДніпро. Посилаючись на те, що в порушення умов договору та вимог закону відповідач оренду плату у встановленому обсязі не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 41891 грн. 86 коп., позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість у вказаному вище розмірі, що складається з заборгованості за орендну плату перед міським бюджетом за період з 01.01.2016 року по 31.08.2017 року в сумі 37877 грн. 88 коп. та пені в сумі 4013 грн. 98 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи в письмових поясненнях зазначив по підтримання позову третьою особою. Відповідач на неодноразові виклики до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. З огляду на це, положення ст.223 ЦПК України та думку зявившегося представника позивача, який не заперечував проти продовження слухання справи, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників справи. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені в письмових поясненнях третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст.1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року №2269-XII (далі Закон №2269-XII) визначено, що цей закон регулює, зокрема, організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. Відповідно до ст.2 Закону №2269-XII орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Згідно ст.3 Закон №2269-XII відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.4 Закон №2269-XII об'єктами оренди за цим Законом може виступати нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно. Згідно ст.5 Закон №2269-XII орендодавцями є, зокрема, органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. А відповідно до ст.6 Закон №2269-XII орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства. Статтею 12 Закон №2269-XII встановлено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Статтею 18 Закон №2269-XII передбачено основні обов'язки орендаря, у т.ч. використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону; використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню; вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Згідно ст.29 Закон №2269-XII за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.11.2015 року між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №66/16 від 01.12.2016 року та затвердженого ним Положення є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди №152-ДКП/15 від 16.11.2015 року, згідно умов п.1.1 якого останньому в оренду було передано в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 132 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Леніна (Воскресенська),46, що перебуває у комунальній власності територіальної громади мДніпро. Порядок нарахуванням та розмірі орендної плати сторонами було погоджено в розділі 3 договору оренди. Пунктом 5.2 договору оренди було визначено обовязок орендаря своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату за весь час фактичного використання обєкта оренди до дати підписання акту приймання-передачі обєкта оренди, включно. Згідно п.9.2 договору оренди встановлено, що за несвоєчасну сплату суми орендної плати орендар зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми орендної плати за кожен день прострочення платежу за весь період існуючої заборгованості у співвідношенні, визначеному п.3.3 цього договору. Відповідно до п.10.1 договору оренди визначено трок дії останнього з 16.11.2015 року по 02.11.2018 року включно. Також з матеріалів справи вбачається, що сторонами було погоджено розрахунок орендної плати до договору, що підтверджується відповідним письмовим розрахунком підписаним, зокрема, відповідачем. Згідно акту приймання-передачі від 16.11.2015 року сторони підтвердили факт передачі в оренду відповідачу нежитлового приміщення, визначеного в п.1.1 договору. З наданого до позовної заяви розрахунку вбачається та не спростовано відповідачем, що останній не виконував свої зобовязання за договором оренди в частині своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати за весь час фактичного використання обєкта оренди, внаслідок чого за період з 01.01.2016 року по 31.08.2017 року утворилась заборгованість в сумі 37877 грн. 88 коп. З огляду на це, позивачем у відповідності до п.9.2 договору оренди також було нараховано пеню в сумі 4013 грн. 98 коп. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, наведені вище положення діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини та умови укладеного між сторонами договору оренди, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, доведеність останніх належними, достатніми та допустимими доказами. В звязку з цим, позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди №152-ДКП/15 від 16.11.2015 року, що утворилась за період з 01.01.2016 року по 31.08.2017 року в сумі 41891 грн. 86 коп., з яких: заборгованість з орендної плати 37877 грн. 88 коп., пеня 4013 грн. 98 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial