Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за невиконаними зобов'язаннями в загальному розмірі 416293,28 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав у кредит грошові кошти та зобов'язався у строки та в порядку, передбаченому договором сплатити на користь позивача належну суму грошових коштів. Відповідач [PERSON] виступив перед ВАТ «Родовід Банк» поручителем за зобов'язаннями [PERSON] Позичальник взяті на себе обов'язки належним чином не виконує, в наслідок чого утворилась вказана заборгованість. Позичальник та поручитель на вимоги банку щодо виконання зобов'язань позичальника та повернення належних кредитних коштів - належним чином не реагують, а за такого позивач, посилаючись на положення законодавства просив суд задовольнити позов. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою з заявою про вирішення справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідачі звернулись до суду з заявою про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. Заявлені позивачем вимоги, що в межах строків позовної давності - визнали, просили суд розглядати справу за їх відсутності. Виходячи з наведених обставин суд дійшов висновку про настання передбачених ч.4 ст. 169 ЦПК України обставин та можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наявних серед її матеріалів доказів. Так, з наданих суду письмових доказів та пояснень вбачається, що 26.12.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є позивач, ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №40/АЄ-087.07.2 від 26.12.2007р., до якого було внесено додатковою угодою №3, №40/АЄ-087.07.2 від 26.12.2007 та додатковою угодою №2, за тим самим номером, від 13.07.2010 року. Згідно чинної редакції договору, що було укладено між сторонами, позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22396,, дол. США, строком до 26.12.2012 року, включно. Відсоткова ставка за користування кредитом, за згодою сторін, становила 7,7% річних - до 12.11.2008 року, а після того - 9,7% річних. Умовами договору також передбачено сплату позичальником на користь банку плату за обслуговування кредиту в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту. Факт виконання банком взятих на себе обов'язків з надання позичальнику кредитних коштів підтверджується долученою до матеріалів справи випискою по рахунку №22036076000116.840заперіод з 26.12.2007 року по 17.11.2014 року. Позичальник, всупереч взятим на себе обов'язкам з повернення кредиту та сплати супутніх платежів, виконував умови договору неналежним чином, в зв'язку з чим станом на 17.11.2014 року, згідно наданих Банком розрахунків, утворилась заборгованість в загальному розмірі 416293,28 грн., з яких сума пені за прострочення кредиту - 360753,74 грн., сума нарахованої пені за прострочені проценти становить 22836,53 грн., сума нарахованої пені за прострочену сплату за обслуговування кредиту становить 30542,74 грн. сума нарахованих 3% річних за прострочення кредиту - 1881,3,3 грн., сума нарахованих 3% річних за прострочення процентів - 123,45 грн., сума нарахованих 3% річних за прострочення сплати за обслуговування кредиту - 160,32 грн., сума інфляційних втрат - 4,83 грн. (в сторону зменшення заборгованості). 26.12.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є позивач, ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки, а в подальшому і додаткові угоди до них, за сукупності яких [PERSON] виступив як поручитель за зобов'язаннями [PERSON], та зобов'язався на вимогу банку відповідати за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором №40/АЄ-087.07.2 як солідарний боржник. Виходячи з наведених обставин вимоги банку вбачаються такими, що відповідають приписам положень ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 629 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання, що випливають з договору, мають виконуватися належним чином та у строк, визначений таким договором, а у випадку порушення таких зобов'язань наступають наслідки, що встановлені законом або договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до аналізу положень ст.553, 554 ЦПК України, та змісту укладеного між учасниками спірних правовідносин договору поруки, вбачається, що [PERSON] є солідарним боржником за зобов'язанням з повернення кредиту, а отже й належним співвідповідачем. Однак відповідачами заявлено клопотання про застосування до вимог позивача наслідків пропуску строку позовної давності, та часткову відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав, оскільки на думку відповідачів для цього є законі підстави. Так суд відповідно до обставин справи, зауважує про наступне. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Пеня за прострочення кредиту розрахована АТ «Родовід Банк» за період з 11.01.2011 р. по 16.08.2013 р., пеня за прострочення процентів розрахована АТ «Родовід Банк» за період з 12.01.2010 р. по 27.02.2013 р. Тобто, у задоволенні вимог банку про стягнення пені за кредитом та нарахованих процентів слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності щодо них. До 3 % річних має бути застосована загальна позовна давність у три роки. 3% річних за прострочення кредиту розраховані «Родовід Банк» за період з 11.01.2011 р. по 16.08.2013 р., 3% річних за прострочення процентів розраховані «Родовід Банк» за період з 12.01.2010 р. по 27.02.2013 р. Тобто, вимоги банку про стягнення 3 % річних за період з 11.01.2011 р. по 17.11.2011 р. за кредитом та стягнення 3 % річних за період з 12.01.2010 р. по 17.11.2011 р. задоволенню не підлягають у зв'язку зі спливом строку позовної давності щодо них. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, з викладеного вбачаються наявними всі підстави для відмови позивачу у задоволенні вимог по стягненню пені, щодо яких сплив строк, передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України та відмови у задоволенні 3% річних, щодо яких сплив строк, передбачений ст. 257 ЦК України. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку про те, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 3% річних від простроченої основної заборгованості за кредитом за період з 11.11.2011 року по 16.08.2013 року, в розмірі 120,58 дол. США; 3% річних від прострочених процентів за кредитом за період з 11.11.2011 року по 27.02.2013 року в розмірі 7,66 дол. США; 3% річних від простроченої плати за кредитом за період з 11.11.2011 року по 15.07.2013 року в розмірі 157,22 дол. США, втрати позивача від інфляції за період з 11.11.2011 року по 15.07.2013 року - «-4,76 дол. США», що відповідно до курсу валют, застосованого при проведенні первинного розрахунку банку еквівалентно 2119,04 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених позивачем судових витрат у пропорційному до частини задоволених позовних вимог розмірі, тобто по 9,30 грн., з кожного.

Outcome: partial