Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей на користь особи, яку буде призначено опікуном, у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До початку підготовчого засідання позивач виключив з числа позовних вимог вимогу щодо стягнення з відповідача аліментів, водночас просив до моменту визначення особи, яку буде призначено опікуном відносно [PERSON] та [PERSON], передати їх на повне державне утримання до комунального закладу «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON], будучи матір'ю неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], взагалі не виконує батьківські обов'язки щодо дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Проведені профілактичні заходи та попередження щодо можливих наслідків подальшого невиконання батьківських обов'язків, жодним чином критичну ситуацію щодо ставлення відповідача до її неповнолітніх дітей не виправили. Відповідач не має офіційного доходу та надалі продовжує зловживати спиртними напоями, не здійснює догляд за дітьми, будинок у занедбаному та антисанітарному стані. Крім того, на даний час діти з відповідачем не проживають. [PERSON] з 05.02.2018 року тимчасово влаштовано до комунального закладу «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». [PERSON] з 01.09.2017 року навчається на денній формі навчання у навчально-науковому центрі професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України м. Києва, де й проживає. Всю необхідну підтримку та її повне матеріальне забезпечення здійснює дружина рідного брата відповідача. Представник позивача сільський голова Пархоменко А.С. у підготовчому засіданні підтримав позовні вимоги, а також вказав, що [PERSON] від початку проживання на території Карашинської сільської ради зарекомендувала себе вкрай негативно, насамперед своїм безвідповідальним ставленням до своїх батьківських обов'язків. Вона не піклується про своїх дітей, не забезпечує їм нормальних умов проживання. Діти занедбані, голодні та брудні, часто залишаються самі без нагляду дорослих. З нею проводилися профілактичні бесіди щодо покращення санітарно-гігієнічних норм, негативного впливу від вживання алкоголю, належного виконання батьківських обов'язків, планування сімейного бюджету. Водночас жодних позитивних змін не відбулося, тому для забезпечення кращих умов проживання та зростання дітей просив позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач у підготовчому засіданні надала до суду заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнає та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки не має можливості належним чином забезпечити їх матеріальні потреби, моральний та фізичний розвиток. Також підтвердила, що діти хоча і входять до складу її сім'ї, але фактично з нею вже тривалий час не проживають. Представник третьої особи [PERSON], повноваження якої підтверджуються довіреністю від 31.05.2018 року № 188/01-25, у підготовчому засіданні позов підтримала та вказала, що відповідач не займається вихованням дітей, не піклується про них, не цікавиться ні їх матеріальним становищем, ні внутрішнім світоглядом, а тому наявні підстави для позбавлення її батьківських прав. Положеннями ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов'язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне. Судом установлено, що державна реєстрація народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 13.03.2018 року № 00019742797, від 17.02.2018 року № 00019605508, та свідоцтвами про народження від 18.06.2002 року серія [NUMBER], від 26.02.2004 року серія [NUMBER], відповідно. Їх матір'ю вказано [PERSON], [INFO], а батьком, зі слів матері, записано [PERSON]. Згідно довідки про склад сім'ї № 69, виданої 19.04.2018 року виконавчим комітетом Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, до складу сім'ї [PERSON] входять її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до змісту довідки-характеристики № 66, виданої 18.04.2018 року виконавчим комітетом Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] має на вихованні та на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Власного житла не має, ніде не працює, вживає спиртні напої, участі у громадському житті села не приймає, в господарстві нічого не утримує, веденням особистого селянського господарства не займається. Її сім'я стоїть на обліку в сільській раді як неблагонадійна. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 10.11.2017 року № 10, складеного комісійно, у складі депутата Черепинської сільської ради, класного керівника та директора Черепинського НВК, встановлено, що у будинку не створені необхідні умови проживання для дітей, не дотримано санітарно-гігієнічних норм, відсутній контроль з боку батьків. Відповідно до інформації Черепинського НВК «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» [PERSON] за період часу з 01.09.2017 року по 08.02.2018 року пропущено 71 день (420 уроків) навчання. За змістом шкільної характеристики [PERSON], виданої Черепинським НВК «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» він навчається у Черепинському НВК із 1 класу, проживає в с. Карашина разом матір'ю та вітчимом. Сім'я перебуває на обліку як неблагонадійна, оскільки батьки не виконують належним чином батьківських обов'язків, систематично зловживають алкоголем. [PERSON] має спокійний характер, довірливий, легко піддається негативному впливу. З 2017-2018 навчального року у відношенні до навчання став пасивним, його поведінка погіршилась. На уроках він не виявляє активності, не вникає у процес навчання, систематично не виконує домашні завдання, пропускає навчальні заняття без поважних причин, не ночує вдома. На зауваження реагує байдуже, але не агресивно. З однокласниками відносини не конфліктні. Батьки не мають позитивного впливу на нього. Згідно інформації Черепинського НВК «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» [PERSON], учень 8 класу, систематично пропускає навчальні заняття без поважних причин, зокрема станом на 05.02.2018 року був відсутнім на уроках з 05.12.2017 року. Сім'я [PERSON] вважається неблагонадійною. Мати та вітчим не забезпечують належного виховання та догляду за дітьми, безвідповідально відноситься до виховання дітей. Впродовж 2017-2018 років з [PERSON] та його матір'ю проводили роз'яснювальну роботу. Матір на запрошення до школи не з'являлась. Питання невідвідування навчального закладу [PERSON] розглядалось на засіданні комісії сприяння сім'ї і школі при Черепинській сільській раді. Рішенням виконавчого комітету Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 15.02.2018 року № 14, вирішено відібрати неповнолітнього [PERSON], [INFO], із сім'ї [PERSON], проживаючої [ADDRESS] [PERSON] передано до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради», що підтверджується актом прийому дитини до центру, складеним о 17 год. 15 хв. 05.02.2018 року. Згідно довідки № 1215, виданої 04.04.2018 року директором навчально-наукового центру професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України, [PERSON] з 01.09.2017 року навчається ну вказаному навчальному закладі в м. Києві. Термін навчання до 30.06.2020 року. Відповідно до інформації щодо соціальної роботи з сім'єю [PERSON] Корсунь-Шевченківського районного центру соціальних служб для дітей сім'ї та молоді від 04.04.2018 року № 86/01-10, за рішенням комісії з питань захисту прав дитини з 03.08.2017 року сім'ю [PERSON] охоплено соціальним супроводом, оскільки сім'я перебувала у складних життєвих обставинах. Під час соціального супроводу з членами сім'ї [PERSON] проводилися профілактичні бесіди, але рекомендації вказані особи не виконували. 26.02.2018 року за рішенням комісії з захисту прав дитини сім'я [PERSON] знята із соціального супроводу з негативним результатом у зв'язку з невиконанням умов договору. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], встановлено, що дана сім'я перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Профілактична робота результатів не дала. [PERSON] продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не створює належних умов для проживання, не працює, не намагається поліпшити свій соціальний стан. [PERSON] не відвідував навчальний заклад з листопада 2017 року, проживає в будинку сам. Самостійно намагався опалювати житловий будинок, у якому пічне опалення перебуває в аварійному стані, що тягне за собою пряму загрозу життю дитини. На період обстеження продукти харчування, сезонний та змінний одяг, дрова відсутні. Мати на сина не має впливу, тому з 05.02.2018 року [PERSON] перебуває в КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». [PERSON] з 01.09.2017 року навчається на денній формі навчання в Навчально-науковому центрі професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України м. Києва. На період канікул проживає у дружини рідного брата [PERSON], яка взяла на себе всі витрати по утриманню [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 16.04.2018 року № 41, затверджено вказаний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Відповідно до заяви [PERSON] від 06.06.2018 року, останній погоджується з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав його матері. Розгляд справи просив проводити без його участі. Згідно заяви [PERSON] від 25.06.2018 року, остання не заперечувала проти позбавлення її матері батьківських прав відносно неї, та ухвалення відповідного рішення у справі. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Одним із принципів Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть позбавлятися батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з положеннями ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику як джерело права. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 року «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Європейський суд з прав людини також вказує, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (рішення у справі «Хазе проти Німеччини»). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки»). Враховуючи вказане та встановлені обставини, які свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей та забезпеченні їх потреб як побутового характеру, так і щодо фізичного та духовного розвитку, оскільки навіть після відібрання у неї 05.02.2017 року [PERSON], вона не переосмислила своє відношення до дітей та взагалі не намагалася вжити заходів до повернення сина у її сім'ю, натомість продовжувала свій антисоціальний спосіб життя, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав. Задовольняючи вказану позовну вимогу, суд також враховує визнання відповідачем позовних вимог, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення та вживати заходів до нормального забезпечення розвитку її дітей, а також позицію неповнолітніх [PERSON], [PERSON], які відповідно до їх заяв просили задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно них, що свідчить про те, що вони страждали через відсутність піклування та емоційної підтримки від їх матері, а тому на даний час не бажають ідентифікувати себе з [PERSON], як її діти. При цьому, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON] та [PERSON], з метою захисту їх прав та інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. З урахуванням вказаного, вимога позивача щодо передачі [PERSON] та [PERSON] на повне державне утримання до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» не підлягає до задоволення, оскільки неповнолітні діти [PERSON], за відсутності у суду інформації про наявність у них баби, діда, повнолітніх братів та сестер, інших родичів, вітчима, які бажають взяти їх на виховання, підлягають передачі на опікування органу опіки та піклування Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області для вирішення питання їх подальшого влаштування. Вже у подальшому, орган опіки та піклування має право вирішити, яким особам або установам слід передати дітей на виховання, та у встановленому законом порядку призначають опікуна (піклувальника) або, враховуючи вік та стан її здоров'я, обирають інші форми влаштування дітей, зокрема: усиновлення, передача дитини до прийомної сім'ї, до дитячого будинку сімейного типу, патронатному вихователю, інших спеціальних закладів для дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх лише на 2 групи: віком до 6 років та віком від 6 до 18 років. Прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1 860 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо такого стану здоров'я, який унеможливлює її працевлаштування, наявності у неї інших утриманців, суд вважає за необхідне присудити до стягнення з відповідача аліменти на користь [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн., які підлягають індексації відповідно до закону, на кожну дитину окремо, щомісячно, з часу набрання даним рішенням законної сили до досягнення повноліття кожною дитиною, які перераховувати на їх особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України. При цьому, суд вважає за необхідне зобов'язати орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області у місячний строк з дня набрання даним рішенням суду законної сили відкрити такі особисті рахунки на ім'я [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у відділенні Державного ощадного банку України. Положеннями п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн., від сплати якого звільнений позивач, який є юридичною особою, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного, на підставі викладеного,

Outcome: partial