Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 21.11.1998 по 26.12.2014 перебував у шлюбі з відповідачем. Під час спільного проживання в 2011 році ними було придбано автомобіль Mercedes Benz 416 CDi,2003 року випуску, д.н. [NUMBER], який було зареєстровано на ім»я [PERSON] 20.08.2014 остання, без відома позивача зняла з обліку МРЕВ ДАІ вказаний автомобіль, та зареєструвала його за відповідачем [PERSON] У зв»язку з тим, що автомобіль є спільним майном подружжя, просить визнати за ним право власності на ? його частину, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1735,02грн., 4000 грн. витрат на правову допомогу, витрат пов»язаних з проведенням авто товарознавчого дослідження в сумі 600грн., а всього 6335,02грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позові, просив позов задовольнити. Представник позивача позовні вимоги також підтримала,наголосивши на тому, що автомобіль Mercedes Benz 416 CDi,2003 року випуску, д.н. [NUMBER] являється спільною сумісною власністю подружжя, відповідач [PERSON] без відома позивача перереєструвала транспортний засіб, тому позивач має право на ? його частину. Зазначила також, що правовідносини, що склались між сторонами пов»язані з визнанням порушено права власності [PERSON], та не стосуються поділу майна подружжя. Просила позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав. Пояснив, що автомобіль був перереєстрований [PERSON] в період шлюбу за домовленістю з позивачем, оскільки йому залишився інший транспортний засіб, дані обставини вважає не спростованими, оскільки позивач в ході судового розгляду не надав доказів відчуження автомобіля без його відома та відсутності домовленості між сторонами. Відповідач [PERSON] являється добросовісним набувачем, у зв»язку з чим просив у задоволенні позову відмовити з-за безпідставності. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 21 листопада 1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Каховському району реєстраційної служби Каховського міськрайонного управління юстиції у Херсонській області , було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №09, прізвище останньої змінено на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Судом встановлено, та не спростовувалось сторонами, що в 2011 році подружжя придбало автомобіль Mercedes Benz 416 CDi,2003 року випуску, д.н. [NUMBER], який було зареєстровано за [PERSON] Згідно довідки територіального сервісного центру 6545 МВС України в Херсонській області від 20.01.2015, автомобіль Mercedes Benz 416 CDi,2003 року випуску, д.н. [NUMBER] 21 серпня 2014 року зареєстровано за відповідачем [PERSON].(а.с.10) Позивач стверджує, що відчуження автомобіля відбулось без його згоди, при цьому жодного доказу цьому окрім усних пояснень, які спростовує представник відповідача своїми поясненнями, не надав. 16 грудня 2014 року рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, вказане рішення суду набуло законної сили 26.12.2014. (а.с.8) Середня ринкова вартість автомобіля Mercedes Benz 416 CDi,2003 року випуску, д.н. [NUMBER] станом на 12.04.2016 за результатами проведення судовим експертом [PERSON] судової авто- товарознавчої експертизи №18-04-16 від 28.04.2016 визначена в розмірі 322308,40грн (а.с.52-58). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як вбачається з матеріалів справи та обставин, встановлених судом, автомобіль Benz 416 CDi,2003 року випуску, д.н. [NUMBER] придбано в період шлюбу. Жодна із сторін в ході судового розгляду не заявляла про те, що автомобіль придбано за особисті кошти, кошти інших осіб чи прийнято в дар. Отже, спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Однак, по-перше представник позивача в судовому засіданні наголосив, що спір між сторонами не стосується поділу майна, по-друге на час ухвалення судового рішення спірний автомобіль не належить на праві власності жодному із подружжя, оскільки його було відчужено [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки матеріали справи не містять доказів його недобросовісності при отриманні права власності на автомобіль. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Отже, необхідно зазначити, що позивачем неправильно було обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки на цей час спірний автомобіль належить на праві власності [PERSON], який не є і не був одним із подружжя, позивач не просить визнати правочин по відчуженню автомобіля недійсним, оскільки спірний автомобіль було фактично продано без згоди позивача, як зазначає останній, а лише просить визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля (неподільної речі). Крім того, згідно з п. 21, 22 Постанови ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від N 5, 07.02.2014, у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Проте даної вимоги позивачем також не заявлено. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, звернувшись до суду з вказаним позовом, [PERSON] обрав невірний шлях захисту свого порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed