Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням , а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [PERSON] , який є її колишнім співмешканцем , більше десяти років не проживає в житлі без поважної причини , не приймає участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг . З огляду на те, що реєстрація відповідача створює їй перешкоди , з підстав визначених у ст. 71 ЖК України, звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2019 року провадження по справі відкрите. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову. Третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради просила розглянути справу у відсутність представника установи. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Запорізької міської ради , належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилися, відзив та пояснення на позов не надали , про причини неявки суд не повідомили , в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність . Суд, вислухавши вступне слово представника позивача,показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз`яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 212 ЦПК України щодо оцінки доказів. В ході розгляду справи встановлено, що позивачка та відповідач [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира не приватизована, згідно ордеру № 298 на житлове приміщення серії «М» від 20.05.2009 року, основним квартиронаймачем спірного житлового приміщення є [PERSON] .. Згідно пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше 10 років, в квартирі відсутні його особисті речі, оплату комунальних послуг здійснює позивачка. Вказані пояснення свідків також співвідносяться з листами на ім`я [PERSON] , направленими кредитними установами на адресу його реєстрації, з вимогами погасити заборгованість та з проханням повідомити про місце знаходження боржника [PERSON] .. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає доведеним, що [PERSON] більше 10 років не проживає в спірному житлі без поважної причини , а тому наявні підстави, визначені ст. 71 ЖК України для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved