Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо - збагачувальний комбінат» (далі по тексту - комбінат, відповідач) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків. Свій позов обґрунтовує тим, що в період з 25.11.1982 р. по 17.08.2015 р. [PERSON] працював на ПАТ «ОГЗК» у Чкалівському кар`єрі №2 спочатку слюсарем по ремонту об орудування, потім помічником машиніста екскаватора 5 розряду, згодом 6 розряд, а з 12.11.2004 року працював машиністом екскаватора з правом пільгового пенсійного забезпечення по списку №2. 17.08.2015 року позивач був змушений звільнитися у зв`язку з виявленою невідповідністю виконувати роботу за станом здоров`я. За висновком МСЕК [PERSON] первинно - 28.07.2015 р. було визначено 55% втрати працездатності - 30% радикулопатії, 20% по ХОЗЛ, 5% по туговухості та було визнано інвалідом третьої групи. Стан здоров`я позивача не дивлячись на постійне лікування не покращувався. 19.07.2018 року за висновком МСЕК [PERSON] встановлено вже 55% втрати працездатності та залишено безстроково третю групу інвалідності. Позивач вважає, що він за багаторічну працю у відповідача і по вині відповідача отримав професійні захворювання та став інвалідом. Тепер позивачу потрібно постійно лікуватись. Із-за професійних захворювань у нього з`являється задишка при незначному фізичному навантаженні, частий кашель з виділеннями, особливо у ранковий час, періодичні напади затрудненого дихання, важкість у грудях та загальна слабкість. Позивача турбує радикулопатія з порушеннями у хребцях та больовим синдромом, позивач відчуває обмеженість рухів в шийному відділі хребта, плечових та колінних суглобах. Позивача турбує остеохондроз - в п/крижовому відділі хребта. Також йому додає дискомфорту ураження слуху. Позивач став погано чути на обидва вуха. Від постійних болів позивач швидко втомлюється і тому відчуваю себе фізично слабким. Від цього фізичного стану позивач часто буває пригніченим та дратівливим. На додачу до фізичних болів, які турбують його майже цілодобово, у нього відбулися зміни і матеріального характеру, тому що приходиться постійно лікуватися амбулаторно, або вдома вживати знеболювальні пігулки. Від постійних фізичних недомагань в нього погіршилася якість життя і в матеріальному і душевному стані. Із-за цих погіршень позивач часто знаходиться в стані депресії, що приносить моральні страждання і йому та його сім`ї. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 200 000 гривень за заподіяну моральну шкоду ушкодженням здоров`я, без утримання податків і зборів інших обов`язкових платежів. Відповідачем, в свою чергу, надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині визначення розміру моральної (немайнової) шкоди у сумі 200000 грн. позивачем не визнаються. При цьому відповідачем не заперечується та не спростовується те, що здійснювана ним діяльність з виробництва марганецьких руд є джерелом підвищеної небезпеки та те, що внаслідок довготривалої праці в комбінаті в умовах впливу зазначених в Акті за формою П-4 шкідливих факторів [PERSON] отримав професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст..). Нейросенсорна приглухуватість першої ст..(з легким зниженням слуху). Радикулопатія попереково-крижова з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Крім то, відповідно до п. 19 Акту за формою П-4 від 14.10.2013 року, визначено що [PERSON] є особою, яка порушила законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, оскільки він відчуваючи негативні наслідки розвитку патологічного процесу та при наявності ранніх ознак загальних та виробниче обумовлених гострих і хронічних захворювань, не звертався до медичної комісії зі скаргами на стан свого здоров`я та не звертався до керівництва цеху з проханням виводу з шкідливих умов праці, порушено п.1.7 «Інструкції з охорони праці №50 для машиніста та помічника машиніста екскаватора роторного». Звернуто увагу суду на те, що у 2018 р. відповідача було перейменовано в АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». Беручи до уваги відсутність доказів відповідності заявленої позивачем суми моральної шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, відповідач просив суд прийняти рішення з врахуванням викладеного. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявленого розміру моральної шкоди, вважаючи його не обґрунтованим з підстав, наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] [INFO] по 17.08.2015 р. працював на Публічному акціонерному товаристві «Орджонікідзевський гірничо - збагачувальний комбінат» (яке в подальшому було АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат») у Чкалівському кар`єрі №2 спочатку слюсарем по ремонту об орудування, потім помічником машиніста екскаватора 5 розряду, згодом 6 розряд, а з 12.11.2004 року працював машиністом екскаватора з правом пільгового пенсійного забезпечення по списку №2 (а.с.9-10). 23.06.2015 року Українським науково-дослідницьким інститутом промислової медицини встановлено професійні захворювання: - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт, емфізема легень); - нейросенсорна приглухуватість (з легким зниженням слуху); - радикулопатія попереково-крижова з помірними статико - динамічними порушеннями і больовим синдромом. 28.07.2015 р. висновком спеціалістів Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії позивачу було протипоказано - важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, а також працювати в умовах пилу та шуму. 17.08.2015 р. в зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивач змушений був звільнитися від відповідача, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконувати роботу за станом здоров`я. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.07.2015 року, позивачу встановлено захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст..), група «В». Легенева недостатність першого-другого ст.; - нейросенсорна приглухуватість (з легким зниженням слуху); - радикулопатія попереково-крижова з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом (а.с.12). При цьому, як зазначено у п.19 зазначеного акт, [PERSON] , який відчуваючи негативні наслідки розвитку патологічного процесу та при наявності ранніх ознак загальних та виробниче обумовлених гострих і хронічних захворювань, не звертався до медичної комісії зі скаргами на стан свого здоров`я та не звертався до керівництва цеху с проханням виводу з шкідливих умов праці (а.с. 13). Згідно виписки з акта огляду МСЕК від 28.07.2015 р., позивачу первинно з 28.07.2015 року до 01.07.2016 року встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 55% у зв`язку з профзахворюванням, та третю групу інвалідності (а.с.7). При повторному огляді 19.07.2018 р. позивачу було підтверджено 55 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково (а.с.8). Згідно пояснюючої записки від 09.07.2015 р. [PERSON] , відчував негативні наслідки розвитку патологічного процесу та при наявності ранніх ознак загальних та виробниче обумовлених гострих і хронічних захворювань, не звертався до медичної комісії зі скаргами на стан свого здоров`я та не звертався до керівництва цеху з проханням виводу з шкідливих умов праці (а.с.60). Із наведеного вбачається, що професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача протягом 32 років 7 місяців, що зумовлено не забезпеченням роботодавцем безпечних умов праці, а отже наявні у зв`язку з цим підстав, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 Конституції України людина,її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України, закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема у фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У зв`язку з тим, що відповідно до вищевказаних норм відшкодування працівнику моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Щодо позиції представника позивача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, то ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності зазначених змін, які зумовили, зокрема, і втрату позивачем місця роботи, постійний характер фізичних страждань, які переносить позивач у вигляді кашлю з виділенням, задишки при незначному фізичному навантаженні, важкості у грудях, загальної слабкості, радикулопатії з порушеннями у хребцях та больовим синдромом, обмеженості рухів в шийному відділенні хребта, плечових та колінних суглобах, остеохондрозу, ураження слуху, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, морально-психологічну пригніченість та порушення свого звичайного способу життя, потреби постійного лікування, ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 55% та встановлення безстроково 3 групи інвалідності. Таким чином, з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні,

Outcome: partial