Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та просить стягнути з останнього заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 262,97 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 32 272,16 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що він працював електромеханіком з ліфтів в КП «Оболонь-Ліфтсервіс» (відповідач) з 19.11.2007. 31 липня 2015 року позивача було звільнено за власним бажанням. При розрахунку позивачу не було виплачено заробітну плату за у загальному розмірі 3 262,97 грн. Час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні 31.07.2015 складає 137 робочих днів, тому відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає 32 272,16 грн, оскільки середньоденний заробіток позивача - 267,68 грн. До того ж у зв'язку з тривалою невиплатою заробітної плати позивача призвело до душевних страждань, внаслідок чого він втратив спокій, його психологічний стан погіршився. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював електромеханіком з ліфтів в КП «Оболонь-Ліфтсервіс» (відповідач) з 19.11.2007 згідно з Наказом № 74-К (а.с.7). Наказом № 46-П від 31.07.2015 позивача було звільнено з посади за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.7). При розрахунку позивачу не було виплачено заробітну плату у загальному розмірі 3 262,97 грн, що підтверджується розрахунковим листом (а.с.6). Згідно ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Беручи до уваги наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Оболонь-Ліфтсервіс» у частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 3 262,97 грн необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач надав розрахунок, згідно якого компенсація середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 32 272,16 грн (середньоденний заробіток позивача - 267,68 грн * 137 робочих днів) (а.с.5). Проаналізувавши розрахунок компенсації середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який надав позивач, суд не може задовольнити позовні вимоги у цій частині у повному обсязі, оскільки сума компенсації затримки заробітної плати у розмірі 32 272,16 грн значно перевищує саму заборгованість по заробітній платі, яка становить 3 262,97 грн. У зв'язку з цим з метою дотримання таких принципів цивільного права, як розумність та справедливість, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію затримки заробітної плати у розмірі невиплаченої позивачу заробітної плати 3 262,97 грн. Вирішуючи позовні вимоги стягнення з КП «Оболонь-Ліфтсервіс» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, суд вважає необхідним задовольнити частково, а саме стягнути КП «Оболонь-Ліфтсервіс» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн з огляду на таке. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на те, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати останній зазнав душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна [PERSON], може бути оцінена в розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 ЗУ «Про оплату праці»,

Outcome: partial