Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та визначити йому місячний додатковий строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після [PERSON], яка померла 28.03.2017 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що заявник згідно заповіту є спадкоємцем земельної ділянки площею 1,9187 га, кадастровий номер 7122589400:00:00:202, що належали [PERSON] Встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини з часу смерті спадкодавця позивач пропустив з поважної причини, а саме у звязку з хворобою. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач до початку розгляду справи по суті надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та визнання позовних вимог. Третя особа [PERSON] надіслала до суду письмову заяву про розгляд даної справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою сторін справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] померла 28.03.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР № 300016, виданого 28.03.2017 року виконавчим комітетом Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Відповідно до копії заповіту від 24.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 751, померла [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 1,9187 га, яка розташована на території Черепинської сільської ради, заповідала [PERSON] Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР-9-24-202, виданого 24.04.2001 року Черепинською сільською радою народних депутатів, померлій [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,9187 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7122589400:00:00:202. Після смерті [PERSON], за заявою [PERSON], 17.05.2017 року заведена спадкова справа № 56/2017 (номер у спадковому реєстрі 60653138), що підтверджується інформацією приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу [PERSON] від 23.02.2018 року № 125/02-31, постановою якої 23.02.2018 року відмовлено [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON], у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно змісту довідки, виданої 14.03.2018 року Корсунь-Шевченківською ЦРЛ, позивач [PERSON] у період часу з 25.09.2017 року по 30.09.2017 року хворів та перебував на стаціонарному лікуванні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до змісту ст.ст. 1220, 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття. Положеннями ст.ст. 1269, 1272 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав таку заяву, то він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Таким чином, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, його право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, суд, враховуючи поважність пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що зумовлено його хворобою, задовольняє позовні вимоги, та вважає за доцільне визначити [PERSON] додатковий строк 1 (один) місяць, який, на переконання суду, є достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини, перебіг якого рахується після вступу рішення в законну силу. Крім вказаного, задовольняючи позовні вимоги суд враховує факт визнання позову відповідачем, а також те, що визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, про що свідчить відповідна заява третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за ним, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. Крім того, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, а саме 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції Корсунь-Шевченківського відділення «Ощадбанк» від 16.03.2018 року № 193, підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету, оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. На підставі викладеного,

Outcome: approved