Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у виді земельної частки (паю). Померлій за життя вказана частка була виділена в натурі, проте державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Будучи спадкоємцем померлої за заповітом, він спадщину прийняв та має перешкоди у оформленні спадкових прав. Просив визнати за ним право на завершення процедури приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею площею 1,0000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області, пай [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Комар В.О. просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна за законом та заповітом відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України. У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] року виконавчим комітетом Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 15. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] 29 лютого 2012 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю., зареєстрований в реєстрі під номером 2-224. Згідно зазначеного заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON], [INFO]» (а.с. 9, 50). Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. [PERSON] у встановлений шестимісячний строк спадщину [PERSON] прийняв шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.46). [PERSON], як працівник соціальної сфери села, мала право на отримання земельної ділянки площею 1,0000 гектари, яка розташована на території Зеленьківської сільської ради Миронівського районного суду Київської області. Розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 7 від 14 січня 2010 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, громадянам-працівникам соціальної сфери та пенсіонерам з їх числа на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області. В списку додатку до вказаного розпорядження під номером 142 значиться [PERSON] (а.с. 15-19). Товариством з обмеженою відповідальністю «Земприватцентр» виготовлено та погоджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідно до якого [PERSON] мала право на отримання у власність земельну ділянку площею 1,0000 гектари, пай № [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області, призначену для ведення особистого селянського господарства (а.с. 20-22). Тобто, земельна частка (пай) була виділена в натурі. Мало місце формування земельної ділянки, яке передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. За положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Померла [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте померла, не завершивши її та не отримавши правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування за заповітом перейшло до позивача [PERSON]. У матеріалах справи міститься відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Вказані обставини підтверджуються листом державного нотаріуса Миронівської районної державної нотаріальної контори Миронівського району Київської області від 12 липня 2016 року № 728/02-14 та матеріалами спадкової справи померлої [PERSON]. Враховуючи ті обставини, що позивач прийняв спадщину за заповітом, він успадкував право на одержання земельної ділянки у власність, яке мала спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації і одержати правовстановлюючий документ на вказане майно, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а тому за позивачем в порядку захисту її спадкових прав необхідно визнати право на завершення приватизації та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 373, 1216, 1218, 1223, 1225, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. ст. 79-1, 125, 152, 158 Земельного кодексу України,

Outcome: approved