Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Закарпатської обласної ради професійних спілок № 28 від 10.04.2018 року «Про оголошення догани [PERSON] », визнати незаконним та скасувати постанову Президії Закарпатської обласної ради професійних спілок № П-20-3 г віл 23.04.2018 року «Про розірвання контракту з директором навчального центру профспілок Закарпатської області Швецовим А.Є.», поновити [PERSON] на посаді директора Навчального центру профспілок Закарпатської області з 24.04.2018 року, стягнути з Навчального центру профспілок Закарпатської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.04.2018 року по день постановлення судового рішення, обгрунтовуючи її наступним. Постановою Президії Закарпатської обласної ради професійних спілок № П-15-5г від 24.04.2017 року [PERSON] був призначений на контрактній основі на посаду директора Навчального центру профспілок Закарпатської області, засновником якої є Закарпатська облпрофрада. За умовами контракту строк його дії визначений до 25.07.2020 року. Крім цього позивач зазначив, що на вказаній посаді спочатку безоплатно на громадських засадах працював з 15.05.2017 року. Розпорядження голови Закарпатської обласної ради професійних спілок Фленька В.Ю. № 28 від 10.04.2018 року [PERSON] було оголошено догану у зв`язку з невиплатою заробітної плати працівникам Навчального центру протягом 8 місяців. Вказане розпорядження позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з тих підстав, що всупереч вимог ст. 171-1 КЗпП України дисциплінарне стягнення у виді догани було застосовано не органом, яким його прийнято на роботу, тобто Президією Закарпатської обласної ради професійних спілок, а головою Закарпатської обласної ради професійних спілок Фленько В.Ю., який на думку позивача вказаними діями перевищив свої повноваження. Крім того позивач вважає, що при винесенні догани було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, що визначений положеннями ст. 149 КЗпП України. Так позивач стверджує, що не отримував ні усно, ні в письмовому вигляді жодних вимог від посадових осіб Засновника про надання [PERSON] пояснень сприводу невиплати заробітної плати працівникам Навчального центру профспілок Закарпатської області. Також позивач вказує на те, що про винесення відносно нього догани дізнався лише після розірвання з ним контракту. [PERSON] вказує на відсутність будь-якої вини в його діях, пов`язаних з виникненням заборгованості по заробітній платі. Він не заперечив факт невиплати заборгованості трьом працівникам Навчального центру, зокрема йому, як директору, головному бухгалтеру та прибиральниці за вересень-грудень 2017 року та січень березень 2018 року. Разом з тим зазначає, що невиплата заробітної плати перш за все пов`язана з наявністю арештів, накладених постановами державного виконавця на кошти Навчального центру профспілок Закарпатської області в ході примусового виконання виконавчих листів Ужгородського міськрайонного суду та наказу Гоподарського суду Закарпатської області, а також необхідністю оплати минулих боргів підприємства за газ, воду, телекомунікації, вивіз сміття тощо в загальному розмірі 146106,48 грн. При цьому звертає увагу на те, що вказана заборгованість, судові рішення мали місце ще до його призначення на посаду. Однак відразу після зняття арештів у березні 2018 року і поступлення коштів від орендарів, позивач відразу розпочав виплату заробітної плати і станом на 13.04.2018 рік заборгованість була погашена в повному обсязі. Позивач зазначає у позові, що про наявність дебіторської заборгованості у Навчального центру та арешт коштів виконавчими службами було відомо Закарпатській обласній раді професійних спілок та особисто голові [PERSON] , однак всупереч відсутності вини [PERSON] у невиплаті заробітної плати на нього наклали дисциплінарне стягнення. 16.04.2018 року позивач скерував до Президії Довідку про діяльність підприємства за березень 2018 року, в якій виклав інформацію про отриманий дохід, про погашення заборгованості, в т.ч. і по заробітній платі, однак голова Закарпатської облпрофради не надав членам Президії поданий позивачем звіт, свідомо такий проігнорувавши, чим ввів її в оману стосовно порушення позивачем законодавства про оплату праці. Однак постановою Президії Закарпатської обласної ради професійних спілок № П-20-3 г від 23.04.2018 року був розірваний контракт від 24.04.2018 року з [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, передбачених контрактом. Підставою для розірвання контракту зазначено: безпідставну невиплату працівникам заробітної плати, відсутність [PERSON] без поважних причин на робочому місці, самовільне вилучення всіх бухгалтерських документів, трудових книжок працівників, актів виконаних робіт, установчих документів, авансових звітів, робочого комп`ютера з базою даних бухгалтерського обліку з кабінету бухгалтера під час її відсутності по хворобі, що не дало можливості комісії облпрофради перевірити фінансово-господарську діяльність навчального центру профспілок. Позивач вважає безпідставною кваліфікацію його дій, як систематичне невиконня трудових обов`язків. Вказує, що його відсутність протягом 30 хв. в кабінеті не є порушенням передбачених контрактом обов`язків, оскільки покладені на нього функції як керівника Навчального центру не пов`язані з 8-годинним сидінням в кабінеті. Разом з тим свою відсутність в кабінеті 19.04.2018 року пояснює перебуванням у приміщенні Закарпатської облпрофради з робочими питаннями. Вилучення ж документів та техніки з кабінету бухгалтера [PERSON] пояснив невиконням останньою покладених на неї посадових обов`язків з подачі податкової та статистичної звітності, що призвело до звільнення її наказом від 18.04.2018 року за систематичне невиконання трудових обов`язків. Позивач переконаний, що розірвання постановою Президії Закарпатської обласної ради професійних спілок контракту з ним безпосередньо пов`язане зі звільненням бухгалтера [PERSON] , яка перебуває у дружніх відносинах з Головою Закарпатської облпрофради. Щодо відсутності через дії [PERSON] можливості комісії облпрофради перевірити фінансово-господарську діяльність навчального центру профспілок, то позивач стверджує, що до нього, як керівника, з питанням проведення перевірки ніхто не звертався, вимог про отримання документів не подавав, тому відповідно жодних перешкод з його боку для проведення вказаної перевірки ним не вчинялось. Також зауважує, що в Закарпатській облпрофраді є сформована та затверджена Президією контрольно-ревізійна комісія, у функції якої входить перевірка фінансово-господарської діяльності, в т.ч. підвідомчих організацій. Натомість особи, які склали акт від 19.04.2018 року про перешкоджання ним у проведенні перевірки, не відносяться до тих, що уповноважені перевіряти фінансові документи Навчального центру. Позивач зазначає, що на час звернення до суду з даним позовом йому не видали трудової книжки та не провели повного розрахунку. З огляду на незаконність притягнення до дисциплінарної відповідальності та безпідставне звільнення, вважає, що його слід поновити на займаній посаді та стягнути з Навчального центру на його користь середній заробіток за період з 24.04.2018 року по день ухвалення судового рішення, з врахуванням того, що відповідно до штатного розпису розмір його заробітної плати становив 8000 грн. на місяць. 01.06.2018 року суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання у справі. 09.07.2018 року відповідачем по справі Закарпатською обласною радою професійних спілок до суду подано відзив на позов, в якому просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказують на неправдивість твердження [PERSON] про його перебування на займаній посаді з 15.05.2017 року, в тому числі на громадських засадах. Крім того зазначив, що з 24.07.2017 року [PERSON] без погодження з Президією Облпрофради та її головою самовільно встановив собі посадовий оклад, чим порушив п. 10 розділу 3 укладеного 24.07.2017 року контракту. У березні 2018 року [PERSON] надав для Облпрофради довідки про діяльність підприємства з 01.08.2017 року по 15.03.2018 рік, з якої встановлено, що [PERSON] протягом 8-ми місяців не виплачував заробітну плату НЦПЗО, всупереч тому, що така можливість була, враховуючи розблокування на той період банківського рахунку НЦПЗО. Представник відповідача стверджує, що в день оголошення догани [PERSON] був ознайомлений з розпорядженням № 24, отримав його копію, однак в присутності двох працівників Облпрофради відмовився від підпису про ознайомлення з його змістом. Крім того зазначає, що підставою для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності зокрема слугувала та обставина, що станом на 15.03.2018 рік директором НЦПЗО проведено оплату двох виконавчих листів у сумі 53\~937, 00 грн. та 23 3337,00 грн., що свідчить про розблокування станом на вказану дату банківського рахунку НЦПЗО. Всупереч цьому позивач здійснив виплату заробітної плати тільки в квітні, після оголошення догани. Крім того відповідач вказує на самовільні дії [PERSON] , що полягали у самовільному вилученні з кабінету бухгалтера бухгалтерських документів, комп`ютера, паралізувавши роботу. З метою вирішення конфлікту, який виник між директором та бухгалтером голова Облпрофради, отримавши відмову [PERSON] письмово пояснити свої дії, створив комісію з працівників Облпрофради та галузевих обласних організацій профспілок для вивчення цих обставин. Відтак 19.04.2018 року комісією Облпрофради з виїздом до НЦПЗО було зафіксовано відсутність на робочому місці директора [PERSON] , неповернення документів, безпідставне самовільне усунення від роботи [PERSON] , про що комісією було складено відповідні акти. З огляду на вказані порушення 23.04.2018 року Президія Облпрофради прийняла постанову про розірвання контракту з позивачем. Щодо проведення розрахунку з [PERSON] , то вважає, що останній сам повинен був забезпечити собі розрахунок, маючи вилучену ним базу бухгалтерського обліку. Крім того вказує на порушення позивачем умов карантину, в наслідок чого отримав двічі усні зауваження. 09.07.2018 року відповідачем по справі - директором Навчального центру профспілок Закарпатської області Буковським О.В. до суду подано відзив на позов, в якому просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. Вказує на те, що оскаржувані позивачем розпорядження та постанова видані у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Зазначив, що у відповідності до п. 9 розділу ІІІ Контракту, облпрофрада має право організовувати фінансовий контроль за діяльністю НПЦ, звільняти Директора у разі порушення чинного законодавства та умов контракту. 20.11. 2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзиви відповідачів. У вказаному відзиві [PERSON] спростовує доводи відповідачів про самовільне встановлення собі посадового окладу. Повідомив, що штатний розпис Навчального центру з установленим директору посадовим окладом 01.09.2017 року був затверджений головою Облпрофради [PERSON] та скріплений печаткою [PERSON] . Крім того звернув увагу на те, що трудову книжку [PERSON] видала йому тільки 24.07.2018 року, тобто через три місяці після звільнення. Також зазначає, що у відповідача була можливість своєчасно розрахуватися з [PERSON] при звільненні, адже наказом Навчального Центру № 8 к від 23.04.2018 року на посаду головного бухгалтера було прийнято [PERSON] . В подальшому, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 994 від 03.10.2018 року було проведено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів вказаної справи та головуючим суддею було визначено суддю Світлик О.М. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 89 від 05.02.2019 року було проведено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів вказаної справи та головуючим суддею було визначено суддю Тхір Т.Ю. В подальшому на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 773 від 05.11.2019 року було проведено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів вказаної справи та головуючим суддею було визначено суддю Бедьо В.І. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що станом на сьогоднішній день у відповідача змінилась правова позиція по суті позову у зв`язку зі зміною керівництва, вона визнала позов, не заперечив проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши зміст позовних вимог, надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні обставини та правовідносини. Постановою Президії Закарпатської обласної ради професійних спілок № П-15-5г від 24.04.2017 року [PERSON] був призначений на контрактній основі на посаду директора Навчального центру профспілок Закарпатської області, засновником якої є Закарпатська облпрофрада. За умовами контракту строк його дії визначений до 25.07.2020 року. Розпорядженням голови Закарпатської обласної ради професійних спілок Фленька В.Ю. № 28 від 10.04.2018 року [PERSON] було оголошено догану у зв`язку з невиплатою заробітної плати працівникам Навчального центру протягом 8 місяців. Вказане розпорядження позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з тих підстав, що всупереч вимог ст. 171-1 КЗпП України дисциплінарне стягнення у виді догани було застосовано не органом, яким його прийнято на роботу. Відповідно до вимог ст. 147-1 КзПП органими, правомочними застосовувати дисциплінарні стягнення ,\~є органи,\~яким надано\~право прийняття\~на роботу\~(обрання,\~затвердження і\~призначення на\~посаду)\~даного працівника. На\~працівників,\~які несуть\~дисциплінарну відповідальність\~за статутами,\~положеннями та\~іншими актами\~законодавства про\~дисципліну,\~дисциплінарні стягнення\~можуть накладатися\~також органами,\~вищестоящими щодо\~органів,\~вказаних у\~частині першій\~цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством. З матеріалів справи та наданих сторонами письмових доказів вбачається, що позивача [PERSON] на посаду директора Навчального центру профспілок Закарпатської області було призначено Президією Закарпатської обласної ради професійних спілок. Разом з тим дисциплінарне стягнення у виді догани було застосовано відносно [PERSON] розпорядженням голови Закарпатської обласної ради професійних спілок Фленько В.Ю., тобто не тим органом, який є правомочним застосовувати дисциплінарні стягнення, зокрема Президією Закарпатської обласної ради професійних спілок. За таких обставин суд вважає обґрунтованою вимогу позову щодо незаконності винесення головою Закарпатської обласної ради професійних спілок розпорядження № 28 від 10.04.2018 року «Про оголошення догани [PERSON] », оскільки дисциплінарне стягнення застосовано не уповноваженим органом. Вивчивши вимогу позову щодо визнання незаконною та скасування постанови Президії Закарпатської обласної ради професійних спілок № П-20-3 г від 23.04.2018 року «Про розірвання контракту з директором навчального центру профспілок Закарпатської області Швецовим А.Є.», суд виходить із наступного. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою її винесення є безпідставна невиплата працівникам заробітної плати, відсутність [PERSON] без поважних причин на робочому місці, самовільне вилучення всіх бухгалтерських документів, трудових книжок працівників, актів виконаних робіт, установчих документів, авансових звітів, робочого комп`ютера з базою даних бухгалтерського обліку з кабінету бухгалтера під час її відсутності по хворобі, що не дало можливості комісії облпрофради перевірити фінансово-господарську діяльність навчального центру профспілок, систематичне невиконання директором навчального центру профспілок Закарпатської області обов`язків, передбачених контрактом, самовільні дії, що паралізували роботу бухгалтерії навчального центру. Позивач вважає підстави його звільнення надуманими та безпідставними, що слугували підставою оскарження такого в судовому порядку. Відповідно до 235\~КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. \~ Відповідно до\~ст. 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана або звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях\~40,\~41 КЗпП України. Відповідно до положень пункту четвертого\~статті 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Надавши правової оцінки доказам, що надані відповідачем про відсутність [PERSON] без поважних причин на робочому місці, суд встановив, що вказана обставина підтверджується копією Акту від 19.04.2018 року ( а.с. 14), в якій зазначено, що [PERSON] 19.04.2018 року з 10 год. 30 хв. по 11 год. був відсутнім на робочому місці. Сторона позивача вказує, що [PERSON] на виконання свої обов`язків директора вирішував робочі питання не тільки в своєму кабінеті, а й за його межами. Суд критично оцінює вказаний доказ, оскільки в ньому мова йде про відсутність [PERSON] на робочому місці на протязі тільки півгодини, тоді як дисциплінарна відповідальність передбачена за відсутність на робочому місці протягом трьох годин. Прогул є дисциплінарним проступком, тому до звільнення з даної підстави застосовується положення статей\~147,\~148,\~149 КЗпП України. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.\~40\~і п. 1 ст.\~41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Надавши оцінку доказам сторони відповідача щодо інших підстав, які слугували звільненню відповідача із займаної ним посади, зокрема самовільне вилучення всіх бухгалтерських документів, трудових книжок працівників, актів виконаних робіт, установчих документів, авансових звітів, робочого комп`ютера з базою даних бухгалтерського обліку з кабінету бухгалтера під час її відсутності по хворобі, що не дало можливості комісії облпрофради перевірити фінансово-господарську діяльність навчального центру профспілок, систематичне невиконання директором навчального центру профспілок Закарпатської області обов`язків, передбачених контрактом, самовільні дії, що паралізували роботу бухгалтерії навчального центру, суд виходить із наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] вилучив документи та техніку з кабінету бухгалтера [PERSON] , яку пояснив необхідністю своєчасної подачі податкової та статистичної звітності. Надавши оцінці доказам відповідачів щодо відсутності через дії [PERSON] можливості комісії облпрофради перевірити фінансово-господарську діяльність навчального центру профспілок, суд критично оцінює такі, вважає неналежними, оскільки наданий акт від 19.04.2018 року про перешкоджання позивачем у проведенні перевірки складений особами, які не відносяться до тих, що уповноважені перевіряти фінансові документи Навчального центру. Так, судом встановлено, що Закарпатською облпрофрадою сформована та затверджена Президією контрольно-ревізійна комісія, у функції якої входить перевірка фінансово-господарської діяльності, в т.ч. підвідомчих організацій. Тобто в даному випадку тільки уповноважений орган мав право перевіряти діяльність [PERSON] . Вказані обставини не були спростовані стороною відповідача, натомість в останньому судовому засіданні такі визнали позовні вимоги в повному обсязі. Також проаналізувавши всі докази у справі, суд приходить до переконання, що такі не містять жодних належних доказів, які б підтверджували систематичне невиконання позивачем покладених на нього обовязків або ж те, що його діями була задана шкода установі. Відповідно до\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд в даному випадку також приймає до уваги, що у випадку повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку наявні. (Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17). З огляду на встановлені в судовому засіданні фактичні дані, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнати незаконним та скасування розпорядження голови Закарпатської обласної ради професійних спілок № 28 від 10.04.2018 року «Про оголошення догани [PERSON] », визнання незаконним та скасувати постанови Президії Закарпатської обласної ради професійних спілок № П-20-3 г віл 23.04.2018 року «Про розірвання контракту з директором навчального центру профспілок Закарпатської області Швецовим А.Є.», поновити [PERSON] на посаді директора Навчального центру профспілок Закарпатської області з 24.04.2018 року є обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1ст.\~235\~КзПП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З врахуванням наведеного позивач [PERSON] підлягає поновленню на посаді директора навчального центру профспілок Закарпатської області. Такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає вищевказаним вимогам закону, є ефективним і відповідає завданням і основним засадам цивільного судочинства, визначеним вст. 2 ЦПК України. У частині другій\~статті 235 КЗпП\~передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Порядок розрахунку середнього заробітку регулюєтьсяПостановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100(далі по тексту - Постанова КМ). При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу, суд виходить з положень п. п. 2, 8\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», якими визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,\~на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про доходи № 16 від 23.11.2017 року про нараховану заробітну плату середньоденна заробітна плата позивача за останні повні два місяців перед звільненням позивача становила 16 000 грн. Відтак розрахунко середньої заробітної плти [PERSON] буде таким: (8000 х 2): (22+21)= 372 грн., з якої відповідно слід нараховувати позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Час вимушеного прогулу за період з 25.04.2018 року по 31.05.2021 року, складає 773 робочі дні Звідси розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.04.2018 року по 31.05.2021 року становить 287 556 грн. (773 робочі дні х 372= 287 556 грн. Як розяснено у п. п. 6, 20, 21, 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні суми, що підлягають стягненню. Оскільки справлення і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про зазначає в резолютивній частині. Відтак, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 287 556 грн. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), а тому позовні вимоги позивача у відповідній частині підлягають до часткового задоволення. Частиною 7\~ст. 235 КЗпП України\~визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах: про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Враховуючи викладене та відповідно до вимог\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді директора Навчального центру профспілок Закарпатської області та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 8000 грн. (без утримання податків й інших обовязкових платежів). Є вропейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. ч. 6, 7\~ст. 141 ЦПК України). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то суд стягує судовий збір з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved