Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.04.2008 між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем було укладеного кредитний договір №32/П/67/2008-840 відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 151 315,51 доларів США, крім цього [PERSON] відповідно договору зобов`язаний був щомісячно до 10-го числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1 818 доларів США. Зі слів позивача, цього ж числа 07.04.2008 між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки до кредитного договору №32/П/67/2008-840. Як вказував позивач, відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, позивачем були направлені вимоги відповідачам з пропозицією виконати взяті на себе зобов`язання, проте останні проігнорували пропозицію позивача. Позивач вважав, що станом на 08.12.2014 за [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 161 637,44 доларів США, що в перерахунку за курсом Національного банку України становить 2 509 536,03 грн. та яка складається з: - непогашеного кредиту - 2 145 116,86 грн.; - несплачених відсотків - 88 615,63 грн.; - пені за прострочення строків виконання зобов`язань - 40 875,47 грн.; - штрафу за порушення умов договору - 234 928,07 грн. На підставі викладеного, посилаючись на умови договору та норми закону позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 143 873,13 дол. США та 275 803,54 грн., а також судові витрати в сумі 3 654,00 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.12.2014 було відкрито провадження у даній справі. 02.03.2015 Києво-Святошинським районним судом Київської області було прийнято заочне рішення, яким було повністю задоволено позов. 09.11.2016 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі заяви [PERSON] було скасовано заочне рішення в даній справі. 20.07.2017 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було зупинено провадження у справі на підставі клопотання представника ПАТ КБ «Надра». 27.12.2018 на підставі розпорядження №919 у зв`язку з відстороненням від посади судді було проведено повторний автоматизований розподіл справи 369/13638/14-цта визначено нового суддю - Дубас Т.В. 27.12.2018 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було поновлено провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 04.04.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів та було витребувано у ПАТ КБ «Надра» оригінал кредитного договору №32/П/67/2008-840 від 07.04.2008, укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] . 28.05.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у позовній заяві просив суд у разі неявки представника банку розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає в поновному обсязі. У відзиві відповідач пояснив, що позивачем не надано жодного оригіналу документів, на які він посилається, та зовсім не доказано позовні вимоги, а отже, просив позов залишити без задоволення. Представник відповідачів подав заяву, що не проти розгляду справи у разі його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так судом встановлено, що позивач стверджує, що 07.04.2008 між ним та відповідачем було укладеного кредитний договір №32/П/67/2008-840, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 151 315,51 доларів США, та цього ж дня між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки до кредитного договору №32/П/67/2008-840. Проте, у ході розгляду справи, в тому числі на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.04.2019, позивачем не було надано оригіналів документів на підтвердження цього. З урахуванням встановлених обставин суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та судову практику. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2018 у цивільній справі № 161/16891/15-ц, провадження № 61-517св18, яка з огляду на ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована судом, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Так, з огляду на п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав, передбачених ст. 82 ЦПК України, які б звільнили позивача від доказування судом також не встановлено. У відповідності до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. У відповідності до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. З огляду на проаналізовані правові норми, встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Так як позивачем у відповідності до ст.ст. 77-80 ЦПК України не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір, а саме: витребуваного судом оригіналу кредитного договору, суд не може взяти до уваги надані копії договору та прийти до висновку, що відповідач має перед позивачем обов`язки з повернення кредиту, сплати відсотків, що він не належним чином виконує їх, а також повинен сплатити неустойку та штраф. З огляду на вказане суд не може задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості із [PERSON] . Так як судом не було встановлено факту укладання між позивачем та [PERSON] основного договору, а отже, і виникнення у нього заборгованості перед позивачем, то немає підстав для задоволення вимог позивача і про стягнення цієї заборгованості із [PERSON] . З огляду на вищенаведене, з урахуванням ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 11, 15, 16, 207, 526, 527, 610, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed