Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить постановити рішення про визнання за ним права власності: - на земельну ділянку розміром 4.00 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, належну померлому [PERSON] підставі Державного акту серії [NUMBER] від 19.01.2004 року, виданого на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 25.04.2003 року №236, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 5479-т, як за спадкоємцем за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] (1/2 частка), та як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] (1/2 частка); - на земельну ділянки розміром 4.00 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, належну померлій [PERSON] підставі Державного акту серії [NUMBER] від 19.01.2004 року, виданого на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 25.04.2003 року №236, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 5478-т, як за спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що він, та його покійна мати [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], та успадкували спадщину, що відкрилася після смерті батька у вигляді земельної ділянки розміром 4.00 га, та кожний з них успадкував по ? частці цієї ділянки шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки вони разом проживали зі спадкодавцем, та повністю зі дня його смерті розпоряджалися і керували належним йому майном. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки в зв'язку з тим, що державний акт на ім'я спадкодавця видано після його смерті. Крім того, він позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], та не може оформити належним чином право на спадщину, яка складається з: земельної ділянки площею 4.00 га, що належала померлій матері на підставі державного акту серії [NUMBER]; та 1/2 частки земельної ділянки площею 4.00 га, яку померла мати успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], які розташовані на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області. Державним нотаріусом також було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ці земельні ділянки. Вказану спадщину він, позивач своєчасно прийняв шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем в спадковому домоволодінні. Позивач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.23). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також подав окрему заяву від 07.12.2016 року (а.с.4, 18). Відповідач Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області до суду також не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.44). Позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила справу розглянути без участі їх представника, про що надала заяву до суду (а.с.45). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER], виданим на підставі запису акту про смерть №32 від 24.10.2002 року, складеним виконавчим комітетом Каракурської (колишня назва Жовтнева) сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина, на земельну ділянку загальною площею 4.00 га, кадастровий [NUMBER], розташовану на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту серії [NUMBER] від 19.01.2004 року (а.с.14). Шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном названу спадщину прийняли спадкоємці за законом першої черги: -позивач по справі [PERSON], як син згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.1961 року (а.с.43); -[PERSON], дружина померлого згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13.11.1951 року (а.с.10). Згідно довідки Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 08.11.2016 року за № 11309 позивач [PERSON] та його мати [PERSON], були зареєстровані та постійно проживали в одному домоволодінні разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS], та вступили в управління та володіння спадковим майном оскільки з дня відкриття спадщини розпоряджалися та керували ним (а.с.17). Відповідно до довідки за № 2610/01-16, наданої державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області 15.12.2016 року спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON], не заводилась, спадкоємці із заявою про прийняття спадщини в Болградську РДНК не з'явилися (а.с.24, 25). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Таким чином, позивач, та його мати [PERSON] як спадкоємці за законом, вважаються таким, що прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, кожний з них набув право на це майно, тобто кожний на ? частку земельної ділянки загальною площею 4.00 га у межах згідно з планом, розташовану на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], виданим на підставі запису акту про смерть №24 від 06.10.2010 року, складеним виконавчим комітетом Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на: - земельну ділянку площею 4.00 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Каракуртської сільської ради, належну померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий згідно розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 25.04.2003 року №236 (а.с.15). - ? частку земельної ділянки розміром 4.00 га, кадастровий [NUMBER], розташовану на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]. Відділом Держгеокадастра у Болградському районі Одеської області від 02.12.2016 року надано лист за № 966/86-16 про нормативну грошову оцінку 1 га ріллі на території Каракуртської сільської ради, яким повідомлено про вартість цієї земельної ділянки станом на 01.01.2015 року: рілля - 31824,33 гривен/га (а.с.16). За час свого життя спадкодавець розпорядилася усім належним їй майном, склавши заповіт на ім'я сина [PERSON], що посвідчений секретарем Каракурської сільської ради Болградського району Одеської області, зареє стрований в реєстрі за № 170 (а.с.33). За наявними матеріалами спадкової справи № 10/2011 заведеної Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач 12.01.2011 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері, однак постановою від 22.11.2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.28-29). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Положення ст. 1273 ЦК України визначають, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Приписами ст. 1225 ч.1 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення . Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері [PERSON]. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто на: - земельну ділянку площею 4.00 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Каракуртської сільської ради, належну померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий згідно розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 25.04.2003 року №236 (а.с.15). - ? частку земельної ділянки розміром 4.00 га, кадастровий [NUMBER], розташовану на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]. При таких обставинах суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності на земельні ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.12 Закону України «Про власність», ст.ст.529, 548 ч.2, 549 ч.1 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст.ст.125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.182, 328, 373, 1216-1218, 1225, 1261, 1268, 1270, 1273, 1297 ЦК України та

Outcome: approved