Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.03.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №1051. За умовами даного договору ПAT «Ощадбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 130 000.00 грн. строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 10.04.2023 року під 18% річних. Відповідно до умов кредитного договору виконання зобов`язань за ним забезпечується іпотекою нерухомого майна, яким являється земельна ділянка та житловий будинок [ADDRESS] . Про вказану обставину свідчить Іпотечний договір №2072, укладений 10.04.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Меленною Т.К. за зареєстровим №1070. За умовами цього договору накладено заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна. Позивач виконав свої зобов`язання за договором. Натомість, відповідач належним чином умови укладеного договору не виконує, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом та відсотками. Станом на 22.11.2018 заборгованість становить 53018.07 грн. Зазначає, що виконання позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов Кредитного договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги від Банку. 30.11.2015 Банком були направлені на адресу відповідачів листи-вимоги про необхідність погашення не пізніше 30 календарних днів з дня отримання останніх заборгованості за кредитним договором. На підставі ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін. Відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву, у якому вимоги позову визнають частково, а саме не погоджуються з розміром заборгованості та додатково на адресу суду були направлені квитанції про часткове погашення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача направив на адресу суду відповідь на відзив відповідачів у якому просив позовні вимоги задоволити. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 10.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1051. За умовами договору позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 130 000.00 грн строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 10.04.2023 під 18% річних. За вимогами підпункту 1.5 Кредитного договору позичальник в особі [PERSON] зобов`язався щомісячно до 10 числа платіжного місяця здійснювати платежі в валюті наданого кредиту шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок в Банку, що зазначений в цьому Договорі. За змістом п. 1.6.1. Кредитного договору проценти нараховуються Банком на рахунок відкритий в Банку для нарахування та обліку нарахованих доходів за кредитом щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в сумі 130 000.00 грн. Крім того, виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечується іпотекою нерухомого майна, яким являється земельна ділянка та житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується іпотечним договором №2072, укладеним 10.04.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Меленною Т.К. за зареєстровим №1070. За умовами цього договору накладено заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна. Позичальник свої зобов`язання по Кредитному договору належним чином не виконував, що спричинило станом на 22.11.2018 рік прострочену заборгованість на загальну суму 54519,15 грн., яка складається з: 53018,07 грн.-загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу), 555,41 грн. загальна сума заборгованості по сплаті прострочених відсотків за користування кредитом; 568,86 грн - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу з грудня 2015 року по липень 2018 року; 206,44 грн.-загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам з грудня 2015 року по лютий 2018 року; 125,78 грн. загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту з листопада 2015 рік по серпень 2018 року; 44,59 грн.-загальна сума 3% річних від прострочених сум по відсоткам з листопада 2015 року по серпень 2018 року. 30.11.2015 позивачем було направлено поштовим зв`язком відповідачам листи-вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та погашення кредитної заборгованості. Зважаючи на викладене позивач звернувся з метою реалізувати своє право на стягнення заборгованості у примусовому порядку. Згідно п. 5.2. Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування Кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, та інших платежів за цим Договором, позичальник зобов`язався сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0.05 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. У п. 8.1. Кредитного договору сторони погодили, що договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Відповідно до умов Кредитного договору сторони визначили терміном остаточного повернення кредиту 10.04.2023 року. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами частин першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюється договором. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобов`язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 7-10), який позивач долучив до матеріалів справи, містить інформацію щодо предмета доказування - наявності заборгованості у відповідачів перед позивачем, одержаний без будь-яких порушень порядку, встановленого законом, сумнівів у суду не викликає, а тому на переконання суду є належним та допустимим доказом такої обставини у сукупності з іншими отриманими у справі доказами. Згідно довідки виданої ПАТ «Державний ощадний банк України» від 21 травня 2019 року за вих №742, заборгованість [PERSON] по кредитному договору №1051 від 10.04.2013 року станом на 20 травня 2019 року становить 31067,07 грн. У відповідності до квитанцій наданих в якості доказу відповідачами, останніми за період з червня по серпень 2019 року сплачено заборгованість за кредитом у розмірі 29000 гривень і таким чином невідшкодованою з огляду на поданий позивачем розрахунок ціни позову станом на 06.09.2019 залишилася кредиторська заборгованість в сумі 2067.07 грн., яка є предметом спору. На підставі викладеного порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь кредитної заборгованості на загальну суму 2067.07 грн. а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Підсумовуючи викладене, слід прийти до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають у відповідності до ст.141 ЦПК України відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог і таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 66.77 грн.

Outcome: partial