Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 07.08.2008 року [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 29.02.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 45870,04 гривень. У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Надав письмові пояснення, згідно яких стосовно пропуску строку позовної давності зазначив, що відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України), щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно довідки про видані карти за договором б/н від 07.08.2008 року, картка № 4149625301121339 була надана клієнту - зі строком дії до 08/10, тобто строк дії картки до 31.08.2010 року. Крім того, відповідно до умов договору в редакції від 06.03.2010 року, а саме п.1.1.7.31 строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Враховуючи збільшений строк позовної давності сторона позивача вважає, що звернулася до суду з позовом в межах встановлених строків. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив повідомити у задоволенні позову, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності. У 2011 році будь-яких заяв про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк» не підписував, договору про збільшення строку позовної давності з позивачем не укладав. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 07.08.2008 року [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії картки, виданої позивачем відповідачу, закінчився 31.08.2010 року, а згідно виписки по картці відповідача останній платіж відповідачем рахунок погашення кредитної заборгованості мав місце 26.12.2008 року. З наданої позивачем заяви від 24.02.2011 року вбачається, що [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «КБ «Приватбанк». Відповідно до п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності може бути збільшений до 50 років. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 29.02.2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 07.08.2008 року становить 45870,04 гривень, що складається із: - 10986,97 гривень заборгованість за кредитом; - 24227,06 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; - 8233,63 гривень заборгованість за пенею та комісією; - 250 гривень штраф (фіксована частина); - 2172,38 гривень штраф (процентна складова). У відповідності до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа, тобто з січня 2009 року. Доказів на підтвердження тих обставин, що строки позовної давності переривалися, стороною позивача не надано. Окрім цього, частиною першою статті 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що між сторонами укладений письмовий договір про збільшення строку позовної давності за кредитним договором. Доводи сторони позивача про те, що позовна давність не спливла, оскільки Умовами надання споживчого кредиту в редакції від 06.03.2010 року, до яких приєднався відповідач згідно його заяви від 24.02.2011 року було передбачено збільшення строку позовної давності, суд до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. З урахуванням викладеного, заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.08.2008 року в сумі 45870,04 гривень задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Разом з цим, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: dismissed