Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 77122,67 грн., 3% річних в сумі 1618,18 грн., судовий збір у розмірі 820,86 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. Позов мотивував тим, що 10.09.1997 р. дав відповідачу у борг 3300 доларів США, але той не повернув їх. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Доповнив, що давав гроші строком на два місяці. Відповідач повинен був повернути борг до 11 листопада 1997 р., але не зробив цього. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що брав гроші у [PERSON], на прохання якого розписку написав на імя позивача. Гроші повернув [PERSON], але розписку про це не брав, боргову розписку собі не повернув. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснення відповідача підтримав, додатково пояснив, що спірні правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР, яка вимагала простої письмової форми. Розписка не є дотриманням цієї форми, бо в ній відсутні підписи обох сторін. Також просив застосувати строки позовної давності. Судом досліджено наступні докази: копія розписки; копії повідомлень; копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення; копія довідки ПАТ «Ощадбанк»; копії фіскальних чеків; копія конверту. У судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 1997 р. між сторонами було укладено договір позики грошей б/н, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у власність грошові кошти в розмірі 3300 доларів США, строком на 2 місяці. Згідно довідки станом на 20.07.2015 р. вартість 100 доларів США становить 2201,49 грн., тобто сума боргу безпосередньо за договором позики складає 72649,14 грн. З урахуванням зазначених норм і рекомендацій ВСУ №62-97р від 03.04.1997 р. відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахування індексу інфляції станом на 27.07.2015 р. складає 78740,85 грн., в тому числі: (72649,17х1,004(індекс інфляції за грудень 2014 р.)=72939,76 грн. За 2015 рік: (72939,76х1,005(індекс інфляції за січень 2015 р.)=73304,46 грн., (73304,46х1,006(індекс інфляції за лютий 2015 р.)=73744,29 грн., (73744,29х1,007(індекс інфляції за березень 2015 р.)=74260,5 грн., (74260,5х1,008(індекс інфляції за квітень 2015 р.)=74854,58 грн., (74854,58х1,009(індекс інфляції за травень 2015 р.)=75528,27 грн., (75528,27х1,010(індекс інфляції за червень 2015 р.)=76283,56 грн., (76283,56х1,011(індекс інфляції за липень 2015 р.)=77122,67 грн. 3% річних від простроченої суми за 271 днів прострочення боргу складає: 1916,74 грн. (72649,17 грн. х 271 днів х 3%) : 365 = 1618,18 грн. Відповідно до ст.ст.374, 375 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність… гроші…, а позичальник зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей… Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Згідно ст.154 ч.2 ЦК УРСР якщо згідно з законом… договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Суд не приймає посилання представника відповідача не недотримання письмової форми договору, передбаченої ЦК УРСР, бо з наданої суду розписки від 10.09.1997 р. вбачається, що вона написана у простій письмовій формі відповідачем, має його підпис, а тому договір є укладеним відповідно до ст.154 ЦК УРСР. Разом з цим, позивач у судовому засіданні пояснив, що давав гроші строком на два місяці, що підтверджує і посилання у розписці про залишення у заставу позивачу належного відповідачу автомобілю на той самий строк. Згідно ст.71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. На підставі ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Оскільки договір позики був укладений строком на два місяці, перебіг позовної давності почався з 11 листопаду 1997 р., коли відповідач повинен був повернути борг і що не заперечував і сам позивач, та закінчився 11 листопаду 2000 р. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що про порушення свого права позивач дізнався тільки у листопаді 2014 р. після направлення листів відповідачу, оскільки виникнення права вимоги повернення боргу було пов'язане не зі зверненням позивача/кредитора до відповідача/боржника, а із закінченням строку дії договору позики. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову на підставі ст.80 ЦК УРСР є підставою для відмови в позові. За ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Таким чином, строк позовної давності за вимогами позивача закінчився до пред'явлення позову, тому суд на цій підставі відмовляє у його задоволенні. Суд застосовує до спірних правовідносин правила позовної давності за ЦК УРСР, бо за п.6 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01 січня 2001 р.. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed