Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору б/н від 31.05.2006 року [PERSON] було надано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 28.02.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 11856,24 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 11856,24 грн. та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 1762 грн.\~\~ Ухвалою суду від 27.04.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням від 18.01.2019 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.05.2006 року в сумі 11856,24 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 гривень. Ухвалою суду від 09.04.2020 року заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі №766/5239/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, про стягнення кредитної заборгованості не згоден з підстав, викладених у заяві про скасування заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору б/н від 31.05.2006 року [PERSON] було надано кредит у розмірі 2000,00 грн. із сплатою 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] умови кредитного договору виконуються неналежним чином. Так, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 28.02.2018 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.05.2006 року становить 11856,24 гривень, що складається із: - 1335,10 гривень заборгованість за кредитом; - 9480,37 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500,00 гривень штраф (фіксована частина); - 540,77 гривень штраф (процентна складова). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.08.2008 року позов ЗАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» 1726,86 грн. заборгованість по кредитному договору без номеру від 31.05.2006 року, а також 51,00 грн. сплачене держмито та 30 грн. витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 1807,86 грн. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 (провадження №14-154цс18). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, після пред`явлення відповідачу вимоги про погашення всієї заборгованості (звернення до суду з позовною заявою по якій було винесено рішення 19.08.2008 року) кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом, Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5). Таким чином, після ухвалення рішення суду від 19.08.2008 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст.625 ЦК України. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14.02.2018 у справі №564/2199/15-ц. За таких обставин, оскільки у позивача відсутнє право повторно стягувати кредитну заборгованість при наявності судового рішення про стягнення заборгованості за вказаним кредитом, а також проценти після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України, банк не заявляв, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову банку у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed