Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 25.01.2007 року був прийнятий на роботу у Відкрите акціонерне товариство «Дніпрометробуд». 15.09.2008 року наказом №263-ок його було призначено начальником дільниці гірничо-капітальних робіт №1. Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 01.06.2011 року Відкрите акціонерне товариство «Дніпрометробуд» було реорганізоване в Публічне акціонерне товариство «Дніпрометробуд» з 01.09.2011 року. 01.10.2013 року голова правління Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» Пивоваренко К.В. видав наказ №92 «Про скорочення штатних працівників», яким з 02.12.2013 року вносились суттєві зміни в організацію виробництва та праці підприємства, його структуру. Цим наказом змінювався штатний розпис товариства з виключенням з нього ряду штатних одиниць, в тому числі начальника дільниці гірничо-капітальних робіт №1, тобто посади, яку він займав. Посилаючись на те, що вказаний наказ було винесено всупереч положень статуту товариства, без погодження змін в організаційній структурі підприємства, без його персонального попередження про наступне звільнення за два місяці, без пропонування іншої роботи, позивач просив визнати недійсним наказ голови правління Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» №92 від 01.10.2013 року, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.12.2013 року по день поновлення на роботі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.01.2007 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу у Відкрите акціонерне товариство «Дніпрометробуд». 15.09.2008 року наказом №263-ок його було призначено начальником дільниці гірничо-капітальних робіт №1. Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 01.06.2011 року Відкрите акціонерне товариство «Дніпрометробуд» було реорганізоване в Публічне акціонерне товариство «Дніпрометробуд» з 01.09.2011 року. 01.10.2013 року головою правління Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» Пивоваренко К.В. було видано наказ №92 «Про скорочення штатних працівників», яким з 02.12.2013 року вносились зміни в штатний розпис товариства з виключенням з нього, окрім іншого, посади начальника дільниці гірничо-капітальних робіт №1, яку займав позивач. 02.10.2013 року головою правління Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» Пивоваренко К.В. було видано наказ №94 «Про скорочення штатних працівників», п.1.10 якого вирішено в зв'язку із виключенням із штатного розпису товариства посади начальника дільниці гірничо-капітальних робіт №1, яку займає [PERSON], попередити останнього про припинення з ним трудових відносин 02.12.2013 року та його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом голови правління Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» №250-ок від 02.12.2013 року позивача було звільнено з займаної посади з 02.12.2013 року за п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №92 від 01.10.2013 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпПУ звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 цього кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.49-2 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що одночасно з попередженням про звільнення йому не пропонувались інші вакантні посади, оскільки як вбачається з довідки відповідача в період з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року вакантних посад на підприємстві не було. Також суд вважає безпідставними доводи [PERSON] про те, що його звільнення було проведено без попередньої згоди з профспілковим комітетом, оскільки останній не був членом профспілкової організації та згода останньої на його звільнення у відповідності до ст.43 КЗпП України потрібна не була. Разом з тим, як встановлено судом з наказом №92 від 01.10.2013 року на підставі якого було звільнено позивача, останнього було ознайомлено 03.10.2013 року. Наказ №94 від 02.10.2013 року про попередження працівників про наступне вивільнення не містить дати ознайомлення з ним позивача. А, як зазначив [PERSON] в судовому засіданні, з вказаним наказом його взагалі не було ознайомлено та підпис від його імені в наказі йому не належить та візуально відрізняється від його справжнього підпису. З урахуванням зазначеного, враховуючи дату ознайомлення позивача [PERSON] з наказом №92 (03.10.2013 року) та датою фактичного звільнення (02.10.2013 року), суд приходить до висновку, що звільнення позивача було проведено без дотримання встановленого ч.1 ст.49-2 КЗпП України двомісячного строку. Також суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо винесення наказу №92 від 01.10.2013 року всупереч положенням статуту товариства. В своїх поясненнях в судовому засіданні та письмових запереченнях представник відповідача посилався на те, що згідно статуту товариства наглядова рада не наділена повноваженнями щодо погодження штатного розпису та згідно п.8.104.6 статуту визначено, зо затвердження штатного розпису товариства відноситься до компетенції голови правління товариства. Проте, п.8.52 статуту визначено, що наглядова рада товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах своєї компетенції, визначеної статутом та законодавством, контролює та регулює діяльність правління. Згідно п.8.98 статуту правління товариства підзвітне в своїй діяльності загальним зборам товариства і наглядовій раді товариства. Пунктом 8.97.8 статуту визначено, що правління товариства готує пропозиції щодо організаційної структури товариства, штатного розпису, умов оплати праці посадових осіб, працівників товариства, його дочірніх підприємств, філій, представництв та подає на погодження наглядовій раді товариства. В зв'язку з цим, аналізуючи зазначені вище положення статуту, суд приходить до висновку, що наявність у голови правління повноважень на затвердження штатного розпису, не звільняло правління від обов'язку у відповідності до пп.8.52,8.98 та 8.97.8 від обов'язку погодження змін до штатного розпису з наглядовою радою. З листів начальника регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області Миргородської Г.Ю. та першого заступника регіонального відділення і голови наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» Васюченко Ю.В., наказ голови правління №92 від 01.10.2012 року з наглядовою радою товариства не погоджувався та останньою голова правління Пивоваренко К.В. зобов'язувався скасувати зазначений вище наказ. З урахуванням зазначених вище обставин, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON], було проведено незаконно та позовні вимоги останнього про поновлення на роботі є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В зв'язку з цим, на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за період з 02.12.2013 року по 20.03.2014 року в сумі 18422 грн. 64 коп., виходячи із наступного розрахунку: 170 грн. 58 коп. (середньоденна заробітна плата позивача згідно виданої відповідачем довідки від 03.12.2013 року) х 108 днів (час вимушеного прогулу за період з 02.12.2013 року по день винесення рішення 20.03.2014 року). Разом з тим, в частині задоволення позову та визнання недійсним наказу №92 від 01.10.2013 року позивачу слід відмовити, оскільки положення ст.203,215 ЦК України, на які позивач посилався в якості правових підстав пред'явленого позову в цій частині, застосовуються до цивільних правовідносин та визначають підставі недійсності правочинів. Між сторонами існує трудовий спір, а оскаржуваний наказ №92 від 01.10.2013 року є локальним актом відповідача, а не правочином. Таким чином, вказана позовна вимога не ґрунтується на законі та заявлена не у передбачений законом спосіб. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. - по 243 грн. 60 коп. за кожну з двох задоволених позовних вимог майнового та немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial