Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 20\~ 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 05 листопада 2014 року він отримав тілесні ушкодження внаслідок недбалого ставлення відповідача до вигулювання власної собаки, яка була без намордника. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.12.2014 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу та конфіскації тварини. Висновком експертизи вставлено, що нанесені йому тілесні ушкодження відносяться до легких, діагноз укушена рана пахової області. Відповідач є власницею собаки породи стаффордширський терєр, яка відноситься до бійцівської породи, є джерелом підвищеної небезпеки. Внаслідок вказаної події він отримав моральну шкоду, що полягає в його страху перед іншими собаками, сильному стресі, болю, що відчув внаслідок укусу. Відповідач, не дивлячись на судове рішення, продовжує вигулювати собаку без намордника, кожен раз, проходячи повз собаку, він відчуває панічний страх. Дана пригода не сталась, якби відповідач дотримувалась безпеки оточуючих, вигулюючи собаку у наморднику. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, у звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, оцінивши їх належність та допустимість, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.12.2014 року, яка набрала законної сили 06.01.2015 року, [PERSON], проживаюча за адресою: [INFO] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, що полягає у порушені правила тримання собаки, яке виразилось у вигулюванні собаки 05.11.2014 року без намордника, що спричинило ушкодження здоровя потерпілого [PERSON] До відповідача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. та конфіскації тварини. Позивач після настання даної події 06.11.2014 року був обстежений судово-медичним експертом [PERSON], про що складено висновок №4317, відповідно якому позивачу спричинено легке тілесне ушкодження у вигляді внутрішньо-шкіряного крововиливу в області статевого члену, що спричинено від дії твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею. Відповідно паспортних даних, позивач проживає за адресою: [INFO], а відтак є сусідом відповідача, що доводить його доводи про зустрічі з відповідачем під час вигулу останньої собаки. За ст. 180 Цивільного кодексу України тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об'єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У ч. 5 ст. 319 ЦК зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем. Правилами утримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених наказом Міністерства житлово-комунального господарства, Міністерства сільського господарства та Міністерства охорони здоров'я УРСР від 17 червня 1980 року чинними на час виникнення спірних правовідносин передбачено утримання собак. Відповідно до вказаних вище Правил умовою утримання тварин є обов'язкове забезпечення безпеки людей, тримання тварин у вільному вигулі дозволяється на ізольованій, добре огородженій території (ізольованому приміщенні),виводити з жилих та ізольованих приміщень на території - з обов'язковим забезпеченням безпеки людей тільки на короткому повідку і в наморднику. Рішенням Дніпропетровської міської ради №34/24 від 30.05.2012 року затверджено Правила утримання домашніх тварин у м.Дніпропетровську, відповідно якого особи, які утримують домашніх тварин, зобовязані дотримуватись вимог Правил, Правил громадського порядку, норм співіснування, ветеринарних норм, не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб, не створювати загрози безпеки людей, виводити собак на сходи, у двори, інші місця загального користування лише на повідку з кріпленням до нашийника особистим номерним знаком, а собак з підвищеною агресивністю обовязково на короткому повідку (не більше 1,2 м.) і в наморднику. За даними Правилами, терєр американський стаффордширський відноситься до порід собак, які визнано потенційно небезпечними та відповідальність власників яких підлягає обовязковому страхування за шкоду, що може бути заподіяна третім особам. Відповідач, яка в судове засідання не зявилась, доказів реєстрації собаки у відповідних органах та страхування цивільної відповідальності не представила. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з приписам п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідач неправомірно, в порушення Правил здійснювала вигул собаки, що є джерелом підвищеної небезпеки, без намордника, що спричинило ушкодження здоровя позивача, чим останньому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд приймає до уваги продовження відповідачем протиправної поведінки, що полягає у невиконання постанови суду про конфіскацію тварини, вимушені зустрічі позивача з відповідачем, котра продовжує вигул собаки, що спричинила ушкодження здоровя позивача, а також приймає до уваги характер ушкодження здоровя, та зважаючи на принци недопустимості неправомірного збагачення вважає доцільним визначити розмір відшкодування моральної шкоди в 1000 грн., що на думку суду є достатнім для компенсації понесених позивачем душевних страждань. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial