Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03.11.2010 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 02.03.2015 року позичальник [PERSON] помер. Згідно отриманої банком відповіді з Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори спадкоємці померлого з заявами про прийняття чи відмови від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії банку. Спадкоємцем [PERSON], який проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично прийняв останню є відповідачка [PERSON] 17.07.2016 року банком на адресу останньої було направлено лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором, яка задоволена не була. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором становила 13307 грн. 44 коп. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 7380 грн. 49 коп.. заборгованості за відсотками в сумі 5926 грн. 95 коп. В звязку з цим, позивач просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідачки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні визнала позов та не заперечувала проти викладених в ньому фактичних обставин та заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, оформлений відповідною заявою про приєднання останнього до Умов та правил надання банківських послуг, яка містить підпис відповідача про ознайомлення з вказаними Умовами, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Згідно умов вказаного договору [PERSON] було видано кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.ч.3,4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281,1282 ЦК України позивач, як кредитор, заявив вимоги до відповідачки, як спадкодавця померлого позичальника. Так, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в ;межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року справа №6-33 цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Зокрема, ст.1281 ЦК України передбачено пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Частиною 2 ст.1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно копії свідоцтва про смерть вбачається, що позичальник [PERSON] помер 02.03.2015 року. Також відповідно до пояснень представника позивача обєктивно вбачається та відповідачкою не спростовано, що про смерть позичальника та, відповідно, відкриття спадщини, банк дізнався в січні 2016 року та 23.01.2016 року до Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори банком у відповідності до ст.1281 ЦК України було направлено претензію про включення кредиторських вимог до спадкової маси. Згідно листа Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 02.02.2016 року позивача було повідомлено, що з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини ніхто зі спадкодавців померлого не звертався та спадкова справа була заведена згідно претензії банку. В подальшому банку стало відомо про наявність спадкоємця померлого [PERSON] відповідачки [PERSON], на адресу якої 06.07.2016 року банком було направлено лист-претензію про погашення заборгованості позичальника, що виникла на час його смерті, яка відповідачкою задоволена не була та 01.09.2016 року банк звернувся до суду з зазначеним позовом. В звязку з цим, суд приходить до висновку, про дотримання позивачем строків, визначених ч.2 ст.1281 ЦК України. Відповідно до наданого до позову розрахунку, заборгованість позичальника [PERSON] станом на день смерті становила 13307 грн. 44 коп. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 7380 грн. 49 коп.. заборгованості за відсотками в сумі 5926 грн. 95 коп. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] визнала, що вона є дружиною померлого [PERSON] та на момент смерті останнього була зареєстрована та проживала разом із померлим чоловіком за адресою: м.Дніпро, пр.Ілліча,15/10. Також зазначила, що про складання її чоловіком за життя заповіту їй нічого не відомо, інші спадкоємці за законом першої черги відсутні. При цьому, остання визнала позов та не заперечувала проти його задоволення. Таким чином, вказані обставини, визнані сторонами, суд в силу ст.61 ЦПК України визнає такими, що не підлягають доказуванню та з огляду на це приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог банку в частині їх заявлення до відповідачки, як єдиного спадкоємця за законом після померлого позичальника [PERSON], що фактично прийняв спадщину в силу ч.3 ст.1268 ЦК України та необхідність задоволення позову і стягнення з [PERSON] .Д. на користь банку заборгованості за кредитним договором від 03.11.2010 року в сумі 13307 грн. 44 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 7380 грн. 49 коп., заборгованість за відсотками в сумі 5926 грн. 95 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved