Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 05.07.2007 року між нею та відповідачем [PERSON], під час перебування у шлюбі [INFO] року у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідача рішенням суду зобов'язано сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, однак останній свідомо сплачує їх в значно менших розмірах, що призвело до утворення заборгованості по виплаті аліментів, у зв'язку з чим, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 64 467, 30 грн. В судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача пеню у зв'язку з несплатою аліментів в розмірі 8 150,10 гривень, з підстав, викладених в позовній заяві, а також стягнути на її користь з відповідача суму сплаченого при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 243,60 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи було повідомлено належним чином (шляхом публікації оголошення в друкованому засобі масової інформації), причини неявки суду не відомі. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов до наступного. Відповідно до ст. 10 ч. 2 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та відповідно до ч. 4 зазначеної статті - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє у здійсненні їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Згідно ст. ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення повноліття. У судовому засіданні та дослідженими матеріалами справи було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 05.07.2007 року шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області було видано виконавчий лист №2-1375, яким на користь позивачки з відповідача стягнуто на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки-розрахунку від 25.06.2014 року за вказаними аліментними зобов'язаннями, державним виконавцем нарахована до сплати відповідачу аліменти в розмірі 8150,10 гривень. Відповідно до ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Вирішуючи позов про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, слід мати на увазі, що відповідно до статей 7, 8 СК України до цих правовідносин підлягають застосуванню норми глави 19 ЦК України щодо позовної давності, зокрема ст. 258 ЦК України, у якій встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, враховуючи звернення позивачки до суду в межах строку позовної давності та з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно про необхідність їх задоволенню. Відповідно постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 180, 196, 199 Сімейного Кодексу України Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved