Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з цивільним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частина всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача - Комісії з захисту прав дитини Коломацької районної державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей підтримав в повному обсязі, оскільки позовні вимоги спрямовані на захист інтересів малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а вжиті заходи щодо відповідача - не призвели до належного результату. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні у зв'язку з тим, що відповідно до фактичних обставин справи наявні всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], інші вимоги є похідними від правовідносин позбавлення батьківських прав та їх задоволення відповідає інтересам неповнолітньої. Відповідач в судовому засіданні, призначеному на 20.08.2015 року, проти задоволення позову заперечував, просив суд не розлучати її з дітьми: сином - [PERSON] та донькою - [PERSON]. В судові засідання, призначені на 27.08.2015 року та 17.09.2015 року відповідач не прибув, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розписками в матеріалах справи, заяви з проханням слухати справу без його участі до суду не надав. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба додатково заслухати відповідача відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами. Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року визначено, що у справі за цивільним позовом Служби у справах дітей Коломацької РДА, Валківського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах малолітніх осіб до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів можливо здійснити заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 28 березня 2007 року Відділом РАЦС Коломацького РУЮ, про що зроблено актовий запис № 11 від 07.03.2007 року (а.с. 3) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05 лютого 2011 року Відділом РАЦС Коломацького РУЮ, про що зроблено актовий запис № 06 від 05.02.2011 року (а.с. 4). З довідки Коломацької селищної ради Харківської області про склад сім'ї судом встановлено, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та сестрою [PERSON] (а.с. 7); з характеристики Коломацької селищної ради Харківської області від 25.08.2015 року № 388/02-25 вбачається, що відповідач по справі - гр. [PERSON] зарекомендувала себе з негативного боку, зловживає спиртними напоями, тривалий час ніде не працює, вихованням своїх малолітніх дітей не здійснює (а.с. 54). Службою у справах дітей Коломацької РДА разом з іншими працівниками та уповноваженими особами, неодноразово досліджувались житлово-побутові умови проживання родини [PERSON], про що були складені відповідні Акти від 22.01.2015 року (а.с. 9), від 09.04.2015 року (а.с. 10), від 12.05.2015 року (а.с. 11), від 10.07.2015 року (а.с. 55), від 29.07.2015 року (а.с. 56). 07.05.2015 року Коломацька ЦРЛ звернулась до Служби у справах дітей Коломацької РДА з поданням № 280 про неналежні умови проживання дітей [PERSON] та вжиття необхідних заходів реагування (а.с. 8). Згідно з Висновком Коломацької районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 17 червня 2015 року № 01-44/1526, було вирішено питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та було запропоновано звернутись за вирішенням вищевказаного питання до суду (а.с. 12). Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, була підписана Україною 21.02.1990р., ратифікована 27.02.1991р., набрала чинності для України - 27.09.1991р., таким чином є частиною національного законодавства та підлягає виконанню на всій території України. Відповідно до Преамбули Конвенції, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно з ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 2 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Згідно з п.п. 2, 4 ст. 4 Закону України «Про охорону дитинства» система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає: забезпечення належних умов для охорони здоров'я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності; встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди. Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про охорону дитинства» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують проведення державної політики у сфері охорони дитинства; вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою судді Коломацького районного суду Харківської області Яковенка А.О. від 25 червня 2015 року встановлено, що [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. За обставинами розглядутої справи, [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки у відношенні своїх малолітніх дітей, а саме: умови проживання не відповідають вимогам санітарних правил, діти недоглянуті тощо. Вказана постанова набрала законної сили 27.07.2015 року (а.с. 38-40). Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], повідомила суду наступне. Свідок працює лікарем-педіатром в Коломацькій ЦРЛ та здійснює патронатне медичне обслуговування дітей [PERSON] При здійсненні своєї діяльності, свідком встановлено незадовільні умови проживання для неповнолітніх дітей, зокрема, наявність відкритих джерел вогню. На виявлені порушення та зроблені лікарем зауваження, [PERSON] належним чином не реагувала, послідуючими перевірками встановлено неусунення виявлених порушень. Свідок був ініціатором перевірки працівниками ДСНС, подання до соціальної служби про несвоєчасність профвідвідувань дитячого лікаря. Виявлена затримка у розвитку дітей є наслідком недогляду з боку батьків. Білизна та одяг дітей брудні, харчування не є збалансованим, що призвело до затримки психомоторного розвитку дітей. Дитячих іграшок у дітей [PERSON] свідок не бачив. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], повідомила суду наступне. Свідок працює головним державним соціальним інспектором в УПСЗН Коломацької РДА Харківської області. З родиною [PERSON] по роботі знайома близько 8 років, у переважній більшості внаслідок розгляду скарг сусідів, які повідомляли, що діти голодні, худоба негодована, голосно реве. Був випадок, коли один з дітей [PERSON] бавився з електрикою. Сама мати зловживає спиртними напоями, умови життя дітей незадовільні. За місцем проживання антисанітарний стан, вікна постійно закриті, дитині шкільного віку не відведено місця для навчання. Деякий час проживали у флігелі, оскільки будинок згорів. На отриману на дітей державну грошову допомогу, купує переважно спиртне. Бували випадки, коли працівники УПСЗН Коломацької РДА Харківської області давали дітям [PERSON], оскільки вдома іграшок не було. Сам відповідач отримує на дітей близько 3000 грн. на місяць, але соціальний орган був ініціатором звернення до служби у справах дітей з приводу її поведінки та необхідності вжиття заходів реагування. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], повідомила суду наступне. Свідок працює вчителем молодших класів у Коломацькому НВК та веде клас, де навчається [PERSON]. Відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, рідко приводить та забирає зі школи свою дитину, дитину до дому відводять сторонні люди. На дзвінки вчителів за школи, [PERSON] не реагувала, батьківські збори жодного разу не відвідувала. [PERSON] часто пропускає заняття з неповажних причин. Коломацький НВК був ініціатором звернення до служби у справах дітей з приводу поведінки відповідача та необхідності вжиття заходів реагування. При відвідуванні місця проживання дитини представниками школи, були виявлені незадовільні умови проживання дітей. [PERSON] не забезпечений для школи самим необхідним (не має щоденника, інших приладь для школи). Екскурсії з учнями свого класу не відвідує з причин пасивності матері, часто дитина не бажала повертатись до матері зі школи. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], повідомила суду наступне. Свідок працює головним спеціалістом служби у справах дітей Коломцької РДА; як відповідний спеціаліст, [PERSON] проводила останні обстеження за місцем проживання відповідача по [ADDRESS]. При вказаних обстеженнях було виявлено, що близько 11-00 год. відповідач ще спить, з ним спить частина дітей, інші діти надані самі собі. Діти голодні, одяг брудний, іграшок не має, менша дитина одягнена у брудний памперс. Фактично вихованням дітей займається сестра [PERSON] - [PERSON]. Житлово-побутові умови за останнім місцем мешкання є незадовільні, у невеликому приміщенні проживає велика кількість осіб, дорослі сплять разом з дітьми, окремих ліжок для дітей не має, місце для навчання для школяра - відсутнє. Самі діти мають затримку у психологічному розвитку, на що було звернуто увагу свідком [PERSON], але жодних висновків з приводу цього остання не зробила. Згідно з п. 15 Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року N 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року N 3 особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Таким чином, суд, проаналізувавши матеріали справи, взявши до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає даний випадок винятковим, доведеність винної поведінки відповідача не викликає сумніву, враховуючи її характер, особу матері, також інші конкретні обставини справи, [PERSON] належної уваги вихованню дітей не приділяє, зловживає спиртними напоями, а її малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], фактично знаходяться без батьківського піклування, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для позбавлення судом батьківських [PERSON] стосовно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частина всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням cуду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього кодексу. Згідно з ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За таких умов, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частина всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати, пов'язані з розглядом справи в суді, покласти на відповідача по справі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved