Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], Православного сестринства святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви, треті особи Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області, [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсними договори укладені 18.05.2016 року, а саме договір дарування житлового будинку, об'єкта житлової нерухомості, загальною площею 243,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., укладений між [PERSON] та Православним сестринством святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,0455 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для колективного садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., укладений між [PERSON] та Іуліанії Української Православної Церкви; визнати недійсним договір дарування житлового будинку, об'єкта житлової нерухомості (житловий будинок - А, кан. Колодязі, К1-К5, колонка питна, Л), загальною площею 214,1 кв.м., житловою площею 86,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., укладений між [PERSON] та Православним сестринством святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви, визнати недійсним договір дарування квартири, загальною площею 65,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., укладений між [PERSON] та Православним сестринством святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 02.06.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав кредит (грошові кошти) в розмірі 111 500,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.06.2028 року згідно з графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,45 процентів річних. Для забезпечення виконання зобов'язань ПАТ «Універсал Банк» уклав наступні договори поруки з [PERSON] та [PERSON] від 02.06.2008 року та від 17.06.2010 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31.08.2015 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 02.06.2008 року у розмірі 121 008 доларів США 64 центи, що станом на 29.01.2014 року складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2 052,67 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 103 633,54 доларів США, відсотків в розмірі 15 111,37 доларів США, підвищених відсотків в розмірі 211,06 доларів США. 06.04.2016 року постановами головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області Гопцій Р.О. відкрито виконавчі провадження № 50702159 та № 50702076, з виконання виконавчих листів № 372/1890/15-ц по вищевказаному рішенні Обухівського районного суду Київської області. 07.04.2016 року постановами державного виконавця накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та [PERSON] 18.05.2016 року між [PERSON] та Православним сестринством святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви було укладено наступні договори дарування нерухомого майна: договір дарування житлового будинку, об'єкта житлової нерухомості, загальною площею 243,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,0455 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для колективного садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р.. Також 18.05.2016 року між [PERSON] та Православним сестринством святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви було укладено наступні договори дарування нерухомого майна: договір дарування житлового будинку, об'єкта житлової нерухомості (житловий будинок - А, кан. Колодязі, К1-К5, колонка питна, Л), загальною площею 214,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., та договір дарування квартири, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 21 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. Позивач вважає, що оскільки дані договори було укладено в період дії встановлено Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області заборони на відчуження усього майна, про яку [PERSON], та [PERSON], достаменно знали, вчинені були з метою ухилитись від виконання судового рішення без наміру створення правових наслідків, обумовлених договорами, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до релігійної організації з метою приховати майно від виконання рішення суду, а тому договори дарування підлягають визнанню недійсними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві, та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх недоведеність. Представник відповідача Православного сестринства святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що нотаріус, який посвідчував договори дарування не здійснив порушення вимог Закону України «Про нотаріат». Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, та просив відмовити в позові в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. в судове засідання не з'явилася, направила до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності. Треті особи Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2006 року, [PERSON] на праві приватної власності належав будинок загальною площею 214,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. 21.02.2008 року [PERSON] отримав державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,2351 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. 02.06.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 013-2008-1865, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 111 500 доларів США, а [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. 02.06.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 013-2008-1865-Р/1, відповідно до якого [PERSON] поручився перед банком за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору № 013-2008-1865 від 02.06.2008 року, укладеного між банком та [PERSON], в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 02.06.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 013-2008-1865-Р/1, відповідно до якого [PERSON] поручилася перед банком за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору № 013-2008-1865 від 02.06.2008 року, укладеного між банком та [PERSON], в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 17.06.2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки б/н, відповідно до якого [PERSON] поручилася перед банком за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору № 013-2008-1865 від 02.06.2008 року та додаткової угоди № б/н від 17.06.2010 року до нього, укладеного між банком та [PERSON], в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 31.08.2015 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №013-2008-1865 від 02.06.2008 року в розмірі 121 008 доларів США 64 центи, що станом на 29.01.2014 року складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2 052,67 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 103 633,54 доларів США, відсотків в розмірі 15 111,37 доларів США, підвищених відсотків в розмірі 211,06 доларів США. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 06.04.2016 року постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавчі провадження № 50702159 та № 50702076 на підставі виконавчих листів № 372/1890/15-ц, виданих 10.02.2016 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. 07.04.2016 року постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області в рамках ВП № 50702159 та № 50702076 накладено арешт на майно [PERSON] та [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №61697392 від 17.06.2016 року, власником квартири загальною площею 65,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS], є Православне сестринство святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви, на підставі договору дарування від 18.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 61691667 від 17.06.2016 року, власником житлового будинку загальною площею 243,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS], є Православне сестринство святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви, на підставі договору дарування від 18.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 61695750 від 17.06.2016 року, власником земельної ділянки площею 0,0455 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для колективного садівництва, за адресою: [ADDRESS], є Православне сестринство святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви, на підставі договору дарування від 18.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 61693659 від 17.06.2016 року, власником житлового будинку, загальною площею 214,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS], є Православне сестринство святої мучениці Іуліанії Української Православної Церкви, на підставі договору дарування від 18.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 8. 23.10.2017 року рішенням апеляційного суду Київської області рішення Обухівського районного суду Київської області від 31.08.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 013-2008-1865 від 02.06.2008 року в розмірі 121 008 доларів США 64 центи, що станом на 29.01.2014 року складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2 052 долара США 67 центів, суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 103 633 долара США 54 цента, відсотків в розмірі 15 111 доларів США 37 центів, підвищених відсотків в розмірі 211 доларів США 06 центів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Дане рішення є чинним на даний час, та ніким не оскаржувалось. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Отже, з огляду на викладене та з урахуванням зазначених норм права, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Згідно зі статтею 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчиняють жодних дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування жодних наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань за договором; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Частиною 3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь - якому елементі правочину. Як роз'яснено в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилалася на той факт, що вони були укладені в період дії встановленої відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області заборони на відчуження подарованого майна, однак суд не погоджується та відхиляє доводи позивача що відповідачі свідомо уникали виконання рішення суду про стягнення з них боргу, оскільки на час розгляду даної справи, рішенням апеляційного суду Київської області від 23.10.2017 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 31.08.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким задоволено лише вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до третьої особи у даній справі [PERSON], який оспорювані правочини не укладав, а до поручителів відповідачів у даній справі які укладали оспорювані правочини в задоволенні вимоги про стягнення кредитної заборгованості було відмовлено. Позивачем рішення суду не оскаржувалось і 23.10.2017 року набрало законної сили. Тобто на час постановлення даного рішення відповідачі по справі вже не є боржниками перед позивачем. Згідно ст.13 ч.1,2 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України. Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивача щодо порушення його прав відповідачами, що є підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed