Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті матері за законом є позивач та його сестра [PERSON] . Право власності на 1/2 частину спадкового будинку позивач оформив у 1991 році, сподіваючись, що його сестра оформить право власності на іншу частину цього будинку. Натомість, право власності на дану частку у цьому майні сестра позивача не оформляла. Більше того, [PERSON] останні 33 роки проживала на території Російської Федерації, була громадянкою цієї країни і фактично весь цей час не цікавилась спірним будинком, не приймала жодної участі в ремонтних роботах, обслуговуванню будинку та по догляду за ним. [INFO] сестра позивача [PERSON] померла. Зазначений житловий будинок позивач будував особисто, розпочавши будівництво у 1968 році відразу після повернення із строкової служби у Радянській Армії, а закінчив його будувати у 1973 році. Після смерті матері лише позивач здійснює володіння цим будинком, несе витрати по його утриманню, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку, тощо. За час володіння житловим будинком позивачем, вже після смерті його матері, особисто та виключно за його рахунок проведена його капітальна перебудова, а також побудовано ряд надвірних будівель та споруд, зокрема, літню кухню, сіни, погріб та два сараї, проведено газо- та водопостачання, перекрито дах будинку, переобладнано внутрішнє опалення з установкою нового котла, замінено вікна та перестелено підлогу у всіх кімнатах будинку. Крім того, позивачем споруджена зовнішня огорожа по периметру домоволодіння та заасфальтовано прибудинкову територію включно до центральної дороги міста. Враховуючи, що позивач починаючи з 1986 року добросовісно одноособово володіє спірною 1/2 частиною домоволодіння, право власності на яке зареєстроване за його померлою матір`ю, тобто понад 10 років, на цей час утримання будинку здійснюється виключно позивачем, останній вважає за можливе звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ч. 2 ст. 344 ЦК УКраїни. Позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позовних вимог не надіслав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 2 червня 1986 року, мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Судом встановлено, що з 1968 року позивач проживає в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Також, з 1968 року по сьогоднішній день [PERSON] відкрито володіє і користується житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивачем за час володіння житловим будинком особисто та виключно за його рахунок проведена його капітальна перебудова, а також побудовано ряд надвірних будівель та споруд, зокрема, літню кухню, сіни, погріб та два сараї, проведено газо- та водопостачання, перекрито дах будинку, переобладнано внутрішнє опалення з установкою нового котла, замінено вікна та перестелено підлогу у всіх кімнатах будинку. Особові рахунки на оплату житлово - комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , та договір про надання послуг з газопостачання оформлені на ім`я [PERSON] (а.с. 23, 24, 25, 26, 27). Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Враховуючи викладене у суду є законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю, у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved