Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 06.12.2012 року [PERSON] отримав у нього в борг 6000 грн., терміном до 08.12.2012 року, про що склав відповідну розписку. А 05.04.2013 року відповідач [PERSON] написав розписку де підтвердив, що отримав від позивача 5600 грн. авансу за металевий ангар та набув борг [PERSON] в розмірі 6000 грн. 09.11.2015 року позивач в судовому порядку поставив вимогу про повернення авансу згідно розписки від 05.04.2013р. та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28.01.2016 р. його позов було задоволено частково і стягнуто, лише, 5600 грн. авансу, а в частині стягнення 6000 грн. було відмовлено з підстав не вірного трактування природи походження коштів, оскільки, як вказано в судовому рішенні, 6000 грн. є позикою. Позивач просить суд стягнути з відповідача 11391,57 грн., з яких 6000 грн. - позика [PERSON] за зобов'язаннями відповідача від 05.04.2013 р., 579,45 грн. - 3% річних за користування коштами та 4812,12 грн. - інфляційні втрати, також, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник, згідно довіреності підтримали позов. Представник відповідача позов не визнав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань суду не направив. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали даної справи та оглянувши матеріали цивільної справи № 357\\15854\\15-ц, 2\\357\\336\\16 суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що відповідач 05.04.2013 року написав розписку про отримання 5600 гривень авансу за ангар металевий та набуття боргу 6000 грн. [PERSON] від [PERSON] і в розписці зазначено, що разом сума становить 11600 грн. Дане підтверджено оригіналом розписки, яка приєднана до матеріалів справи (а.с.23). В судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до суду з позовом до [PERSON] про повернення авансу 24 200 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28.01.2016 року позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача 5600 грн. авансу і судовий збір. Суд в мотивувальній частині рішення зазначив, що правовідносини, які виникли між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] згідно розписки від 06.12.2012 року про позику [PERSON] коштів 6000 грн. та розписки від 05.04.2013 р. про набуття [PERSON] боргу [PERSON] в 6000 грн., регулюються положеннями ст. ст. 1046,1047 ЦК України, оскільки кошти /6000 грн./ за своєю природою є коштами у розумінні вимог ст. 827 ЦК України - позикою. Зазначене підтверджено копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду (а.с.7-8) та оглянутою в судовому засіданні справою № 357\\15854\\15-ц, 2\\357\\336\\16 . Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідач отримав від нього аванс 5600 грн. за металевий ангар та отримав розписку [PERSON], за змістом якої [PERSON] 06.12.2012 року отримав в борг у [PERSON] 6000 грн. і зобов'язався повернути ці кошти до 08.12.2012 року. На даний час позивач позбавлений можливості стягнути кошти з [PERSON], оскільки оригінал його розписки було передано і знаходиться у [PERSON], а також [PERSON] заперечує своє зобов'язання щодо повернення боргу [PERSON] в 6000 грн. Представник відповідача, невизнаючи позов суду пояснив, що [PERSON] не брав на себе зобов'язань про повернення 6000 грн., мали місце домовленості щодо витребування паспорта [PERSON] від [PERSON], між сторонами давно існують неврегульовані відносини щодо позики, відшкодувань, боргів та ін… Відповідачу відомо, що [PERSON] давно повернув борги позивачу. Крім того, представник відповідача вказав на безпідставне і невірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 6000 грн., заявив про застосування строків позовної давності до даних позовних вимог. Відмовляючи в позові суд виходив з наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Згідно ст.1046 ЦКУкраїни за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, згідно тексту розписки, яку склав відповідач [PERSON] 05.04.2013 року вбачається, що він отримав 5600 грн. авансу за металевий ангар та набув борг 6000 грн. [PERSON] від [PERSON] В розписці підсумована /обєднана/ дана сума в 11600 грн. А також, в розписці містяться відомості про отримання відповідачем паспорта і розписки. Аналізуючи зміст даної розписки неможливо безперечно стверджувати, що [PERSON] взяв на себе будь-які зобов'язання щодо повернення позивачу коштів в сумі 6000 грн. позивачу. Суд звертає увагу, що, позиваючись до суду з позовом в 2015 році (справа №357\\15854\\15-ц) сам позивач трактував суму в 6000 грн., як аванс та й зі змісту даної розписки вбачається, що сума авансу 5600 грн. об'єднано з сумою 6000 грн. В розписці від 05.04.2013 року відсутнє посилання на зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] саме за розпискою від 06.12.2012 р., відсутнє підтвердження про згоду [PERSON] про перехід його зобов»язань перед [PERSON] до іншого кредитора. Аналізуючи форму і зміст розписки на підставі якої позивач просить стягнути з відповідача позичені [PERSON] в грудні 2012 року 6000 грн., вбачається, що дана розписка не відповідає формі правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні (ст.ст. 521,513 ЦК України). Отже, оскільки в розписці, яку склав [PERSON] 05.04.2013 року відсутнє підтвердження про отримання відповідачем коштів в сумі 6000 грн., відсутнє зобов'язання відповідача, як боржника, повернути позивачу, як позикодавцю ці кошти, не передбачене право кредитора вимагати від [PERSON] , як боржника, виконання його обов'язку в певний строк чи за певних умов, - то суд, з урахування зазначеного вище, вважає даний позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. З врахуванням не аргументованості і недоведеності заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для розгляду зави представника відповідача про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення боргу з відповідача за зобов'язаннями [PERSON] викладених в розписці від 06.12.2012 року.

Outcome: dismissed