Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м.Харкова суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 18-06П-200 від 13.09.2007 року в сумі 659231, 84 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9888, 48 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13.09.2007 між позивачем та [PERSON] був укладений Договір № 18-06П-200 про іпотечний кредит в іноземній валюті з додатковими угодами до нього, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 140000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,5 річних та терміном повернення -12 вересня 2017 року. До вказаного договору, за погодженням сторін вносились зміни щодо розміру відсотків, які відповідач зобовязався сплатити за користування кредитом та щодо графіку погашення кредиту. Свої зобовязання за вказаним договором позивач виконав в повному обсязі та належним чином, однак відповідач свої зобовязання за договором не виконує, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість за кредитом перед Банком. 30.05.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 12 до договору , згідно до умов якої сторони засвідчили існування заборгованості за кредитним договором в сумі 102747,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.05.2014 року становило 1208889, 16 грн., а також вказаною додатковою угодою сторони погодили заміну валюти виконання зобовязання з доларів США на гривню України та відповідач зобовязався погасити виниклу заборгованість за кредитом. Крім того, вказаною додатковою угодою було змінено назву договору на « Договір № 18-06П- 200 про надання споживчого кредиту від 13.09.2007 року» , а також було затверджено графік погашення кредиту починаючи з травня 2014 року до 12.09.2017 року та були внесені інші зміни до умов договору. 30.05.2014 року відповідачем останній раз було частково здійснено погашення кредиту та відсотків, а саме відповідачем були оплачені в повному обсязі визначені додатковою угодою № 12 від 30.05.2014 року до Договору, прострочена заборгованість за кредитом, строкова заборгованість за процентами та прострочена заборгованість за процентами, при цьому строкова заборгованість за кредитом в сумі 933952, 69 грн. була погашена відповідачем частково, а саме на суму 296063, 69 грн., а отже залишок заборгованості за основним боргом кредиту починаючи з 30.05.2014 року та до теперішнього часу складає 664889,00 грн. Після 30.05.2014 року відповідач припинив виконання своїх зобов»язань за договором та жодних чергових платежів, щодо погашення кредиту та відсотків не здійснює, у звязку з чим станом на 01.11.2016 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 906753,69 грн. Враховуючи те, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року з відповідача на користь позивача була частково стягнута сума заборгованості за основним боргом за вищевказаним договором, а саме в розмірі 247521,85 грн., позивач просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість в загальному розмірі 659231,84 грн., з яких 417367,15 грн. строкова заборгованість за основним боргом ; 8447,36 грн. строкова заборгованість за процентами та 233417,33 грн. прострочена заборгованість за процентами. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи позовної заяви та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та просив застосувати до спірних правовідносин термін позовної давності, зазначаючи , що борг у відповідача за спірним договором утворився починаючи з 2007 року. Крім того, представник відповідача вважає, що позов предявлений неналежною особою ПАТ [PERSON] «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, а особа яка є представником позивача по справі, взагалі не може бути представником позивача , оскільки є робітником банку. Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені ці обставини. Так, судовим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року, ухваленого по цивільній справі № 641/13297/13-ц за позовом Публічного Акціонерного [PERSON] „Меркурій до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що 13.09.2007 між АКБ Меркурій, правонаступником якого є ПАТ [PERSON] Меркурій, та [PERSON] укладений Договір № 18-06П-200 про іпотечний кредит, за умовами якого, з урахуванням укладених в подальшому додаткових угод до нього, [PERSON] надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 140000 доларів США на купівлю будинку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних згідно графіку погашення, зазначеному у п. 1 п.п. 1.1 даного Договору, з кінцевим терміном повернення до 12.09.2017 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного Договору, вказаним судовим рішенням з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за Договором № 18-06П-200 про іпотечний кредит від 13.09.2007 в розмірі 247521,85 грн. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 29.11.2014 року. ( а.с. 33-34) Отже, факт укладення між сторонами у справі Договору № 18-06П-200 про іпотечний кредит від 13.09.2007 року та отримання відповідачем від Банку кредитних коштів в розмірі 140000,00 доларів США відповідно до умов вказаного договору, доказуванню не підлягають відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, оскільки зазначені обставини встановлені судовим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 30.05.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 12 до договору № 18-06П-200 від 13.09.2007 року , згідно до умов якої сторони засвідчили існування заборгованості у відповідача за кредитним договором в сумі 102747,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.05.2014 року становило 1208889, 16 грн., а також вказаною додатковою угодою сторони погодили заміну валюти виконання зобовязання з доларів США на гривню України та відповідач зобовязався погасити виниклу заборгованість за кредитом. ( а.с.19-20) Вказаною додатковою угодою було змінено назву договору на « Договір № 18-06П- 200 про надання споживчого кредиту від 13.09.2007 року» , а також було затверджено графік погашення кредиту починаючи з травня 2014 року до 12.09.2017 року. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості відповідачем 30.05.2014 року останній раз було частково здійснено погашення кредиту та відсотків, а саме відповідачем були оплачені в повному обсязі визначені додатковою угодою № 12 від 30.05.2014 року до Договору, прострочена заборгованість за кредитом, строкова заборгованість за процентами та прострочена заборгованість за процентами, при цьому строкова заборгованість за кредитом в сумі 933952, 69 грн. була погашена відповідачем частково, а саме на суму 296063, 69 грн., а отже залишок заборгованості за основним боргом кредиту починаючи з 30.05.2014 року та до теперішнього часу складає 664889,00 грн. Після 30.05.2014 року відповідач припинив виконання своїх зобов»язань за договором та жодних чергових платежів, щодо погашення кредиту та відсотків не здійснював, у звязку з чим станом на 01.11.2016 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 906753,69 грн. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст.264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року було вирішено питання щодо стягнення з [PERSON] суми боргу на користь ПАТ [PERSON] «Меркурій» за договором № 18-06П-200 від 13.09.2007 року, то клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог, задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи те, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18.11.2014 року з відповідача на користь позивача була частково стягнута сума заборгованості за договором № 18-06П-200 від 13.09.2007 року, а саме в розмірі 247521,85 грн., отже сума заборгованості , що підлягає стягненню по дані справі становить 659231,84 грн., з яких 417367,15 грн. строкова заборгованість за основним боргом ; 8447,36 грн. строкова заборгованість за процентами та 233417,33 грн. прострочена заборгованість за процентами., що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного суду України за № 6-1206цс15, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільніє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права стягнення процентів за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, а також на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ПАТ [PERSON] Меркурій заявлені обґрунтовано. Враховуючи, що відповідач взятих на себе зобовязань в строки передбачені кредитним договором належним чином не виконує, суд знаходить позовні вимоги ПАТ [PERSON] „Меркурій про стягнення з [PERSON] заборгованості обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Що стосується заперечень представника відповідача, щодо предявлення позову неналежною особою - ПАТ [PERSON] „Меркурій в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію , суд вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Пунктом 5 ч. 2 ст. 37 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені повноваження уповноваженої особи Фонду, а саме його повноваження заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду.Частиною 3 цієї статті встановлено, що уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. З наданих позивачем по справі доказів вбачається, що рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 841 від 26.05 2016 року продовжений строк здійснення процедури ліквідації АТ Банк « Меркурій» до 11.06.2017 року та до цього строку продовжені повноваження ліквідатора Банку [PERSON]. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку що позов до [PERSON] подано особою, яка має повноваження на ведення справи. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved