Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 12.01.2015 року та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму інфляційних втрат у розмірі 13093,08 грн., та 3% річних від суми боргу у розмірі 4808,09 грн. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25.12.2007 року надав [PERSON] грошову суму у розмірі 3900 доларів США, що станом на 05.05.2009 року було еквівалентно 30 030,00 грн., тобто між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого та для забезпечення повернення коштів відповідачем була надана розписка. Згідно вказаної розписки відповідач зобовязався повернути суму позики в строк до 25.10.2008 року, однак в зазначений строк борг не повернув та й досі ухиляється від його сплати. 30липня 2009 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за його позовом з відповідача стягнутий борг разом із відсотками, пенею та відповідно індексом інфляції однак рішення суду не виконано. Тому позивач вважає, що в нього виникло право на стягнення інфляційних втрат за несвоєчасну сплату боргу та 3% річних за час прострочення сплати боргу з моменту винесення судом відповідного рішення та до 01.12.2014 року відповідно до розрахунку. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалися, від представника позивача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути без сторони позивача, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.26,29). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним повісток на 22.06.2015 року, 28.09.2015 року, 23.10.2015 року (а.с.20,23,34), однак в судове засідання повторно я не зявився, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надав. Оскільки відповідач будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 3900 доларів США, які відповідач прийняв та зобовязався повернути їх у строк до 25.10.2008 року, що підтверджується змістом розписки (а.с. 5). Факт існування між сторонами договірних відносин позики на підставі вказаної розписки встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2009 року, яке набрало законної сили (а.с.31-32), та відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Вказаним судовим рішенням з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто суму основного боргу у розмірі 30 030 грн., суму з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2 927,93 грн., 3% річних від суми боргу у розмірі 450,45 грн, а всього станом на 05.05.2009 року стягнуто 33 408,38 грн. У звязку з вище викладеним суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини позики. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вживав заходів для примусового виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2009 року, але на даний час рішення суду не виконане, борг не стягнуто, що вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження та листа відділу Державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції в Дніпропетровській області від 28.09.2015 року №02-11/18039 (а.с. 15, 30). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних від суми боргу проводиться за наступною формулою: 3% річних = сума боргу х 3% річних / кількість днів у році (365) х кількість днів прострочення. Оскільки до цього часу відповідач не виконав свої зобовязання перед позивачем, договором позики між сторонами не визначено відсотки за користування коштами, а сума боргу в гривневому еквіваленті визначена рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2009 року (справа № 2-487/2009) 30030 грн., то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4 808,09 грн. в рахунок 3% річних від простроченої суми за період з 01.08.2009 року по 01.12.2014 року на вимогу позивача в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України, згідно слідуючого розрахунку: 30030,00 грн. (сума боргу) х 3% річних від простроченої суми / 365 (кількість днів у році) х 1948 (кількість днів прострочення в період з 01.08.2009 року по 01.12.2014 року) = 4808,09 грн. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Розрахунок втрат позивача від інфляції, згідно зі с. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003 року зі змінами проводиться за формулою: сума боргу х (добуток індексів інфляції в періоді заборгованості -1). За період 01.07.2009 року по 01.12.2014 року (в межах заявлених позовних вимог), згідно відомостей Державної служби статистики України, індекс інфляції становить 1,435. Отже втрати позивача від інфляції склали 13 063,05 грн., згідно слідуючого розрахунку: 30030 грн. (сума боргу) Х 0,435 (добуток індексів інфляції в періоді заборгованості 1,435 - 1) З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 4808,09. в рахунок погашення 3% річних від простроченої суми за період з 01.08.2009 року по 01.12.2014 року та інфляційних втрат в розмірі 13 063,05 грн. за період з 01.07.2009 року по 01.12.2014 року. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір на суму 243,60 грн. (а.с. 1), який враховуючи часткове задоволення позовних вимог, в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеної частини вимог. Позовні вимоги позивача задоволені на 99,8%, отже на користь позивача з відповідача підлягає стягненню в рахунок сплати судового збору 243,11 грн. (243,60 грн. сума сплаченого судового збору х 99,8 % задоволених вимог/100).

Outcome: partial