Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він та відповідачка перебуваючи в шлюбі придбали квартиру за адресою [ADDRESS] площею 17.3 кв. м. Після розірвання шлюбу в січні 2014 року позивачка в судовому порядку визнала право власності на ? частину квартири та також судовим рішенням усунені перешкоди в реалізації її права власності. В період лютого 2014 - грудня 2015 року відповідачка не сплачує комунальні послуги за газопостачання, теплозабезпечення, водопостачання, вивіз твердих побутових відходів, а він - навпаки сплатив всі вказані послуги і просить постановити судове рішення про стягнення з відповідачки на її користь 3174.8 грн. половину сплачених ним коштів за отримані житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з вищезазначених підстав. Суду пояснив, що придбана під час шлюбу житлова площа є кімнатою в колишньому гуртожитку, всі інші зручності знаходяться на поверху. Вважав, що він не перешкоджав відповідачці проживати в кімнаті, хоча не заперечував тих обставин, що інколи в кімнаті могли ночувати інші особи. Категорично та неодноразово відмовлявся від пропозиції суду провести виїзне засідання під час якого оглянути спірну житлову кімнату сторін та визначитись з можливістю проживання в ній відповідачки, зясувати обставини можливо проживання в кімнаті сторонніх осіб, про які повідомила відповідачка. Пояснив, що в жовтні 2015 року зареєстрував новий шлюб, у нього народилась дитина але дату її народження він суду відмовляється повідомити. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, вважала, що повинна сплатити половину витрат на утримання житлової площі, які сплачені житлово-експлуатаційній організації і витрачаються на прибирання прибудинкової території, підтримання інженерних мереж в належному стані. Інші витрати вона не повинна сплачувати, оскільки відповідні житлово-експлуатаційні послуги не отримувала через перешкоджання позивачем в проживанні в квартирі. Також пояснювала, що в лютому 2014 року отримала судове рішення про визнання права власності на ? частину квартири і про зобовязання [PERSON] передати ключі від спірної кімнати. 07.02.2014 року [PERSON] передав їй ключі від кімнати, а вже наступного дня знов змінив замок і вона не могла потрапити до кімнати. З січня 2014 року по теперішній час вона проживає у своїх батьків у с. Северинівка Сумського району. Свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідачки, кімната купувалось переважно за його кошти. У грудні 2013 року позивач [PERSON] поміняв замки в дверях, після того як в лютому 2014 року він передав ключі донці на виконання рішення суду, через декілька днів знов не можливо було відчинити двері до кімнати, на його думку спірну кімнати слід продати та розділи виручені кошти між колишнім подружжям. З лютого 2014 року відповідачка мешкає разом зі своїми батьками в с. Северинівка. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є знайомим відповідачки [PERSON] та підтвердив, що в травні 2015 року та в грудні 2015 року коли відповідачка намагалась потрапити до квартири то не могла відчинити двері, так як ключі не підходили до вставленого замка. Сусіди пояснювали, що в квартирі мешкає невідома їм жінка, яка працює в магазині, розташованому поруч з будинком. Відповідно до висновку працівника, поліції затвердженого керівником Сумського відділу поліції від 22.01.2016 року при перевірці заяви [PERSON] стосовно того, що вона не може потрапити до своєї квартири було встановлено, що на протязі місяця в квартирі ніхто не мешкає, за поясненнями сусідів в останнє там мешкала невідома їм жінка (а.с. 69). У відповіді на звернення відповідачки, керівник Сумського відділу поліції 31.03.2016 року повідомив її, що в кімнаті мешкають двоє квартирантів різної статі ( а.с. 109). Суд вважає встановленим, що спірна кімната ( квартира) належить сторонам спору в рівних частинах, позивач сплатив за житлово-комунальні послуги за період лютий 2014 року-грудень 2015 року 6349,6 грн. Вказані вище обставини підтверджуються витягами з реєстру прав на нерухоме майно та під сумнів учасниками судового розгляду не ставились. Способом захисту свої прав сторона позивача обрала посилання на ст. 13 Конституції, ст. 322, 360 ЦК України які зобовязують співвласника утримувати майно яке йому належить. Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об\-єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що сукупність доказів наданих відповідачкою, а саме - покази свідків [PERSON], [PERSON], висновки працівників поліції по заявам відповідачки стосовно того, що вона не може потрапити у власну кімнати через зміну замків, рішення суду від 07.02.2014 року стосовно усунення перешкод у користуванні відповідачкою своєю кімнатою, а також процесуальна поведінка позивача, який не надав жодного доказу на спростування позиції відповідачки стосовно перешкоджання їй в проживанні в квартирі, в сукупності з його поясненнями стосовно того, що він допускав випадки коли в квартирі ночували та перебували особи як чоловічої так і жіночої статі, в жовтні 2015 року він уклав новий шлюб і в шлюбі народилась дитина, категоричну відмову на пропозицію суду на проведення огляду кімнати для визначення можливості спільного проживання в кімнаті позивача та відповідачки свідчить про те, що відповідачка в період з лютого 2014 року по грудень 2015 року фактично не могла проживати у власній кімнаті, оскільки її проживання в одній кімнаті, як зі сторонніми особами чоловічої статі, так і з особами жіночої статі, які перебувають у близьких стосунках з колишній чоловіком суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно о вимог ст. 15 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» мінімальні норми житлово-комунальних послуг встановлюються з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку (споруди), підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньо будинкових мереж і систем. Суд констатує, що сторона позивача не надала суду будь-яких доказів, що не користування позивачкою газом, водою, не проживання в спірній кімнаті та відповідна не сплата за теплозабезпечення та вивіз сміття порушила технічні вимоги проживання людей, погіршила технічну експлуатацію будинку, підтримку його несучої спроможності. Разом з тим, суд вважає, що відповідачка як співвласник кімнати відповідно до вимог ст 322, 360 ЦК України повинна приймати участь у підтримці функціонування інженерних мереж, прибирання прибудинкової території незалежно від факту проживання в квартирі. Враховуючи вказані обставини, а також виходячи з норм ст. 322, 360 ЦК, суд вважає, що відповідачка, як співвласник спірної квартири має нести витрати на підтримання інженерних мереж будинку, прибиранні прибудинкової території та інших витратах, які входять до складу квартирної плати. Позивачем сплачено за період лютий 2014 - грудень 2015 року 486.03 грн., що підтверджується розрахунками позивача з яким погодилась відповідачка. (а.с 105-106). Відповідно до положень ст. 322, 360 ЦК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути ? частину сплачених ним коштів, тобто 243.2 грн. та у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 243.2 / 3174.8 х 487.2 = 73.8 грн. У задоволенні інших позовних вимог суд вважає за необхідним відмовити через їх необґрунтованість.

Outcome: partial