Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 20 липня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Шлюб між ними розірвано згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014р. За час спільного проживання в шлюбі позивач з відповідачем 11.12.2013 року, згідно договору купівлі-продажу, придбали однокімнатну квартиру по [ADDRESS], яка належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому позивач звернувся із позовом до суду про її поділ, згідно якого просить визнати за ним право на 1/2 частину квартири. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково посилаючись на те, що квартира по [ADDRESS] придбана практично за її особисті кошти, оскільки вона працювала закордоном, а позивачем було дано 24 000 грн. Крім того, 3 000 доларів США дав на придбання квартири її батько. Також на її утриманні є неповнолітня дитина, [INFO], на утримання якої позивач не сплачує аліменти. А тому, враховуючи, що житло було придбано переважно за її кошти, а також інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає з нею у спірному житлі, вважає, що частка позивача у спірному житлі має бути зменшена до ?. В ході розгляду справи відповідачка [PERSON], з урахуванням встановлених обставин справи, просила суд визнати на нею 2\\3 частини спірної квартири, а за позивачем 1/3. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Томашівській сільській раді Калуського району Івано-Франківської області (а.с.6). На даний час шлюб між ними розірвано, згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014р. (а.с.8). Під час перебування у шлюбі, а саме 11.12.2013 року, відповідачка [PERSON] уклала договір купівлі-продажу, згідно якого придбала квартиру по [ADDRESS] (а.с.7). Згідно цього договору вартість вище вказаної квартири становила 88 475,00 грн. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Звідси, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до зазначеної норми воно вважається таким, що належить подружжю. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ст.ст. 60, 69 СК України, ч.ч. 2, 3 ст. 325, ст. 368 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні з'ясовано, що подружжя [PERSON] з метою придбання квартири з 2011 по 2013 роки перебували на роботі в Польші, крім того позивач деякий час був на заробітках в Російській Федерації. Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджені показами свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснювали, що зароблені гроші відповідачка [PERSON] відкладала на придбання квартири. Таким чином, оскільки квартира по [ADDRESS] була придбана відповідачем під час перебування у шлюбі, і незалежно від того хто і скільки (дружина чи чоловік) вніс кошти на її придбання то належить позивачу та відповідачеві на праві спільної сумісної власності. Показання свідка [PERSON] про те, що він надав своїй дочці кошти в сумі 3000 доларів США на придбання спірної квартири, не може бути підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя, оскільки оцінюючи всі докази надані сторонами у їх сукупності, суд, враховуючи презумпцію правомірності правочину договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2013 року, приходить до висновку, що саме відповідачка [PERSON] виступала стороною (покупець) у цьому договорі, який був здійснений в інтересах сім'ї у період шлюбу. Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідачки про те, що позивач не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки, що давало б суду у відповідності до вимог ч.2,3 ст.70 СК України відступити від засади рівності часток подружжя з урахуванням неповнолітньої дитини. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи здобуті у судовому засіданні докази суд вважає, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не має, тому частки кожного із подружжя є рівними. Поділ майна між [PERSON] та [PERSON] як спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] слід провести, визнавши за кожним із них право на 1/2 частину даної квартири. На підставі викладеного, ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved