Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 18.03.2010 року між позивачем та ТОВ «КоронАгро» було укладено кредитний договір № 151110К12 (з урахуванням договорів про внесення змін та доповнень), згідно якого Банк відкрив ТОВ «КоронаАгро» не відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом з 18.03.2010 року по 29.04.2010 року -331504500 грн., та з 29.04.2010 року - 406054612 грн., з кінцевим терміном погашення кредиту -25.12.2016 року. 19.03.2010 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно якого, останній передав в іпотеку Іпотекодержателю майно, а саме земельну ділянку відповідача - площею 135360 га з кадастровим номером 3223187700:05:028:0099, яка розташована у Київській області, Обухівському районі, Старобезрадичівська сільська рада, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування першої черги готельно-ресторанних та торгівельних комплексів. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 14.08.2013 року складає 316418893,16 грн. Оскільки відповідач на звернення позивача щодо виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не реагує, заборгованість не сплачує, позивач просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на вказану земельну ділянку. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав заявлених в позовній заяві, крім того, вказали, що скасування державного акту на право власності на вказану земельну ділянку не позбавляє право позивача на її звернення. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив в повному обсязі, вказав, що на даний час державний акт на право власності відповідача на вказану земельну ділянку скасований рішенням суду, яке набрало законної сили, а від так підстав для звернення стягнення не має. Суд, вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 18.03.2010 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «КоронАгро» № 151110К12 було укладено кредитний договір (з урахуванням договорів про внесення змін та доповнень), згідно якого Банк відкрив ТОВ «КоронаАгро» не відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом з 18.03.2010 року по 29.04.2010 року -331504500 грн., та з 29.04.2010 року - 406054612 грн., з кінцевим терміном погашення кредиту -25.12.2016 року зі сплатою встановлених процентів. Відповідно до розрахунку заборгованості підтверджується наявність боргу за кредитним договором №151110К12 від 18.03.2010 року, який станом на 14.08.2013 року становить 316418893,16 грн. 19.03.2010 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 151110Z65 ( зі змінами від 29.04.2010 року), згідно якого, останній передав в іпотеку Іпотекодержателю майно, а саме земельну ділянку відповідача - площею 135360 га з кадастровим номером 3223187700:05:028:0099, яка розташована у Київській області, Обухівському районі, Старобезрадичівська сільська рада, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування першої черги готельно-ресторанних та торгівельних комплексів. Право власності на предмет іпотеки підтверджувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 347000, виданим 09.10.2009 року Управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010995001637, згідно якого забезпечувались вимоги позивача, як кредитора за умовами кредитного договору № 151110К12 від 18.03.2010 року. Суд вважає, що позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Згідно ст.ст.525,526,530,629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.589,590 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Позивач просить звернути стягнення на земельну ділянку [PERSON] яка належить останньому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії серії ЯИ № 347000, виданим 09.10.2009 року Управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010995001637, згідно якого забезпечувались вимоги позивача, як кредитора за умовами кредитного договору № 151110К12 від 18.03.2010 року, що розташована Київській області, Обухівському районі, Старобезрадичівська сільська рада, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування першої черги готельно-ресторанних та торгівельних комплексів Згідно ст. 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а згідно ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які є у відповідача. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином основним документом, який підтверджується право власності особи на земельну ділянку є відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підстави рішення відповідного органу місцевого самоврядування, цивільно-правових угод. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.11.2011 року, справа № 2-1561-11, визнано недійсним договори купівлі-продажу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та укладені 28.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я [PERSON] стосовно земельної ділянки на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області серії ЯИ № 347000 (кадастровий номер 3223187700:05:028:0099). Повернуто в постійне користування ДП «Київське лісове господарство» земельну ділянку на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області площею 13,5360 га (кадастровий номер 3223187700:05:028:0099). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.04.2012 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.12.2011 року залишено без змін. Виходячи з цього, на час розгляду справи, відповідач будь-якого права на дану земельну ділянку, яка була передана в іпотеку, не має, а її власником є держава, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на вказану земельну ділянку.

Outcome: dismissed