Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтовування своїх позовних вимог посилається на те, що 16 липня 2005 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. На теперішній час сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Судові витрати по справі просив покласти на нього. Відповідач та її представник в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач останні 5 місяців проживає з іншою жінкою, а тому збереження сім'ї є неможливим. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини. Як встановлено у судовому засіданні, 16 липня 2005 року між сторонами Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 537 та видане свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] /а.с. 5/. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст. 111 СК України вжиття заходів щодо примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року та 11 червня 2015 року сторонам було надано строк на примирення. Примирення у наданий судом строк сторони не досягли. Сторони наполягали на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить їх інтересам, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved