Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги, порушенням органом державної влади - Міністерством юстиції України гарантованих ст. 40 Конституції України прав на надання обґрунтованої відповіді у встановлені законом строки на його інформаційні запити від 21.12.2016 та 04.02.2017 р. та нездійсненню заходів щодо захисту його прав, в результаті чого посадові особи Міністерства юстиції України не виконали своїх обов'язків. Просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та з Міністерства юстиції України на його користь по 1000000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконних дій посадових осіб Міністерства юстиції України при розгляді його інформаційних запитів, що спричинило приниження його честі, ділової репутації. Вказує, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб Міністерства юстиції України при здійсненні ними своїх повноважень гарантоване ст. 56 Конституції України. При цьому, чинне законодавство не обмежує розміру відшкодування моральної шкоди. Вважає, що зважаючи на те, що порушення норм Конституції України Міністерством юстиції України, до повноважень якого входить фактичне гарантування дотримання норм чинного законодавства, заявлений ним розмір відшкодування моральної шкоди в 2000000,00 грн. є адекватним та співрозмірним для відновлення його попереднього стану. Будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з'явились. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Представник Міністерства юстиції України подав до суду письмові заперечення, в яких посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В судовому засіданні встановлено, що позивач 21.12.2016 р. подав до Кабінету Міністрів України інформаційний запит, в якому просив надати інформацію щодо дати початку та закінчення строку для оскарження до адміністративного суду постанови Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 р., якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 11.01.2016 р. № 17-17/44 заявнику було повідомлено про те, що його запит для розгляду та інформування скеровано до Міністерства юстиції України, оскільки надання такої інформації не входить до компетенції Кабінету Міністрів України. Листом Міністерства юстиції України від 25.01.2017 р. № 2751/4-0-6-17/9, за підписом заступника Міністра з питань виконавчої служби С. Шкляр, Позивачу було роз`яснено порядок перебігу строку на оскарження постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у відповідності до вимог КАС України. Вважаючи таку відповідь посадових осіб Міністерства юстиції України неповною, Позивач повторно звернувся з аналогічним запитом від 07.02.2017 р. до Міністерства юстиції України. Листом Міністерства юстиції України від 06.03.2017 р. № 8104/Б-3845/9, за підписом заступника Міністра з питань виконавчої служби С. Шкляр, Позивачу повідомлено, що Міністерство юстиції України не є володільцем інформації щодо закінчення процесуального строку, встановленого для оскарження постанов Уряду та роз`яснено право на безоплатну вторинну правову допомогу. Вважаючи такі відповіді посадових осіб Міністерства юстиції України незаконними та неналежно обґрунтованими по суті ініційованого питання, Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, та причинний зв'язок між шкодою та такою протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Згідно роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру. Також позивачем не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed