Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.01.2019 [PERSON] приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг в А-банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви відповідачу було надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач користувався кредитними коштами, але в порушення умов договору, не надавав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами згідно договору, тобто свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 07.05.2020 має заборгованість у розмірі 27562,15 грн., яка складається з наступного: 13992,91 грн. заборгованість за кредитом; 13569,24 грн. - заборгованість по відсоткам. Цю суму, а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн. позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви зазначив, що у разі відсутності в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання не з`явився. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив його виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 30.07.2020 року, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З наданих позивачем доказів вбачається, що 18.01.2019 відповідач у справі [PERSON] звернувся до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», правонаступником якого згідно зі Статутом є АТ «АКЦЕНТ-БАНК», із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, отримав кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту, зобов`язався належним чином виконувати умови договору № SAMABWFC00001885214. Відповідно до пунктів 2.1.1.5.5., 2.1.15.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на які Позивач посилається як на складову частину кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а у разі невиконання зобов`язань на вимогу банка повернути кредит, оплатити винагороду банку. Відповідно до ст.ст.1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що Відповідач свої зобов`язання повністю не виконував, оплату за кредитним договором своєчасно не здійснював, внаслідок чого станом на 07.05.2020 має заборгованість у розмірі 27562,15 грн., яка складається з наступного: 13992,91 грн. заборгованість за кредитом; 13569,24 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлені в судовому засіданні обставини витікають з правовідносин по належному виконанню зобов`язань та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язання і наслідків, які виникають при неналежній відмові. Відповідно дост.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Доказів відсутності заборгованості відповідач суду не надав, правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту. Водночас, судом встановлено, що позивачем не надано суду докази того, що відповідач був ознайомлений з розміром відсотків та інших платежів, які необхідно сплачувати за користування кредитними коштами, оскільки надана суду копія Анкети-Заяви не містить відомостей ані про відсотки за користування кредитом, ані про розмір штрафних санкцій за невиконання зобов`язань за договором /а.с.5/. При цьому, суд враховує, що згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістомст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»). Суд вважає, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. А відтак, з огляду на зміст статей633, 634 ЦК України можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення складових заборгованості, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку, які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач підписував саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, суд вважає, що Умови, викладені на зазначеному сайті, не можна вважати Договором, оскільки суду не надано підтвердження того, що відповідач досяг згоди з позивачем з усіх істотних умов договору. Крім того, суд враховує, що Умови неодноразово змінювалися самим Банком період з часу виникнення спірних правовідносин (18.01.2019) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.06.2020), суд вважає, що кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в Акцент-Банку не містять підпису відповідача, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме такого, який зазначено в Умовах, розміру комісії, пені, штрафів, у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому суд приходить до висновку, що вказані Умови та Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № SAMABWFC00001885214 від 20.01.2016. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом позивачем не доведено, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками слід відмовити. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Тому,

Outcome: partial