Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, згідно якого просив визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння № 15б по вул. Стовпова в м. Одесі, що складається в цілому з: квартири № 3 житлового будинку літерою «Б» у складі приміщень: житлова кімната індексом 3-1 площею 15,0 кв.м. та кухні індексом 3-2 площею 16,9 кв.м, санвузлу індексом 3-3 площею 5,1 кв.м., загальною площею 37 кв.м.; квартири №4 житлового будинку літерою «Р» у складі приміщень: житлова кімната індексом 4-1 площею 16,9 кв.м., кухні індексом 4-2 площею 10,1 кв.м., санвузол індексом 4-3 площею 2,0 кв.м., коридор площею індексом 4-4 площею 3,3 кв.м., загальною площею 32,3 кв.м., що в цілому складає загальну площу 69,3 кв.м., в тому числі житлову 31,9 кв.м.; господарські споруди у вигляді: навіс літерою «У», душ літерою»Ф», №1- 7- огорожа, 1- мощення та право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані спадкодавцями на будівництво гаражу літ.«О», сараю літ. «Т», розташованих на земельній ділянці площею 1326 кв.м. за фактичним користуванням за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15 б. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем першої черги на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого 25.02.1992 року та [PERSON], померлої 26.03.2008 року. Спадщина ним прийнята в установленому законом порядку. Факт належності спадщини померлим засвідчений ухвалою народного суду 1 дільниці Іллічівського району м.Одеси від 23.01.1956 року, проте спадкодавці за життя не отримали правовстановлюючий документ на майно та не зареєстрували своє право власності в органах реєстрації прав власності на нерухоме майно, що унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила слухати справу за її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки [PERSON] суду невідомі. Відповідач [PERSON] міська рада у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просив розгляд справи провести за його відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи,які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі,не зявилися в судове засідання без поважних причин. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, ухвалою народного суду 1 дільниці Іллічівського району м.Одеси від 23.01.1956 року, що набрало законної сили встановлено факт возведення у 1922 році домоволодіння, що знаходиться у м.Одесі по вул.Стовпова, 15б на земельній ділянці площею 1325 кв.м. за фактичним користуванням та втрату документів, що підтверджують право власності на це домоволодіння під час Великої вітчизняної війни.Цим судовим актом встановлено, що у 1949 році [PERSON] який є батьком позивача та [PERSON] перебудували існуючі на той час сараї у житлові будинки і в результаті зазначеної реконструкції на земельній ділянці утворилися три самостійних домоволодіння.Перебудова [PERSON] була здійснена за участі та за спільні кошти з [PERSON], яка на той час була дружиною [PERSON] Як вбачається з довідки БТІ за 1970 рік про розрахунок ідеальних часток у домоволодінні № 15 б по вул. Стовпова у м. Одесі у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] знаходились: квартира № 3 житлового будинку літерою «Б», квартира №4 житлового будинку літерою «Р» і господарські споруди: сараї літ. «Л», «З», погреба літ.»И», паркану № 7, що складало на той час 3\\10 частин від усього домоволодіння. Відповідно до свідоцтва про смерть 25.02.1992 року [PERSON] помер, про що свідчить актовий запис № 1773 відділу РАЦСу Жовтневого виконкому м.Одеси. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON]Я.є батьками позивача [PERSON]. Відповідно до досліджених документів За життя померлий здійснив реконструкцію квартири №3 у будинку літ. «Б» шляхом збільшення кухні на 48%, а сарії літ.«Л», «З», погреб літ.»И» були знесені. При цьому [PERSON] не отримав правовстановлюючого документа на майно, хоча звертався з цим питанням до виконкому депутатів Іллічівського району м.Одеси, про що свідчить звернення начальника бюро технічної інвентаризації на адресу голови виконкому депутатів трудящих Іллічівського району м.Одеси . Відповідно до листа Департаменту архівної справи та діловодства відсутні від 16.03.2016 року № 525-11.1-31, в перевірених документах виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів за 1971-1980рр. рішення стосовно нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15 б, не знайдено. Як вбчається з матеріалів спадкової справи № 236 за 2015 рік, заведеної за заявою позивача щодо спадщини [PERSON], померлого 25.02.1992 року, вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом є саме позивач. Відповідно свідоцтва про смерть 26.03.2008 року померла [PERSON], про що свідчить актовий запис № 2829 Приморського районного управління юстиції м.Одеси. За життя померла, у 2008 році збудувала гараж літ «О» та сарай літ. «Т» та не отримала жодних документів, які б посвідчували її право власності на обєкти нерухомого майна. З матеріалів спадкової справи № 233 за 2015 рік, заведеної за заявою позивача щодо спадщини [PERSON], померлої 26.03.2008 року, вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом є саме позивач. Спадщина ним прийнята відповідно до вимог ст.1268 ЦК України в редакції 2003 року. Так,державним нотаріусом Пятої одеської держнот контори [PERSON] винесені постанови про відмову позивачеві у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] з підстав неможливості подання ним правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Водночас у 2016 році проведена поточна інвентаризація споруд, що розташовані на земельній ділянці по вул. Стовпова, 15б у м.Одесі, на підставі якої встановлено факт відсутності житлових і господарських споруд, належних [PERSON], [PERSON] на підставі отриманих ними після виділу у самостійні домоволодіння, свідоцтв про право власності, що виключає можливість визнання за позивачем в порядку спадкування права на частку у розмірі 3\\10 у домоволодінні № 15б по вул. Стовпова у м. Одесі. Відповідно до висновку № 04/17 судового експерту [PERSON], що діє на підставі свідоцтва № 1351 від 29.08.2009 року, виданого рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, за результатами проведеного будівельно-техничного дослідження, співставляючи результати візуально-інструментального обстеження домоволодіння №156 по вул. Стовпова у м. Одесі з вимогами будівельної нормативно-технічної документації, експертом встановлено, що обєкт дослідження відповідає діючим державним будівельних та пожежним нормам. Відповідно до п.3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, яке затверджене наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року за № 127 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №5\\5773 (зі змінами та доповненнями) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, не належать до самочинного будівництва. Відповідно порядку оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3.94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12\\5-126, в якому, зокрема, розяснюється:- по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних норм, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно), на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки домоволодіння № 15б по вул. Стовпова в м. Одесі, що складається в цілому з:квартири № 3 житлового будинку літерою «Б» у складі приміщень: житлова кімната індексом 3-1 площею 15,0 кв.м. та кухні індексом 3-2 площею 16,9 кв.м, санвузлу індексом 3-3 площею 5,1 кв.м., загальною площею 37 кв.м.; квартири №4 житлового будинку літерою «Р» у складі приміщень: житлова кімната індексом 4-1 площею 16,9 кв.м., кухні індексом 4-2 площею 10,1 кв.м., санвузол індексом 4-3 площею 2,0 кв.м., коридор площею індексом 4-4 площею 3,3 кв.м., загальною площею 32,3 кв.м., що в цілому складає загальну площу 69,3 кв.м., в тому числі житлову 31,9 кв.м.; господарські споруди у вигляді: навіс літерою «У», душ літерою»Ф», №1- 7- огорожа, 1- мощення, які розташовані на земельній ділянці площею1326 кв.м. за фактичним користуванням збудовані спадкодавцями до 05 серпня 1992 року, на них не отримано правовстановлюючий документ, що унеможливлює реалізацію прав позивача у нотаріальному порядку, суд вважає за необхідне визнати право [PERSON] таким, що підлягає захисту, визнавши за ним право власності в порядку спадкування за законом на вищезгадане майно. Водночас задоволенню підлягають і вимоги позивача щодо визнання права власності в порядку спадкування на будівельні матеріали та обладнання тощо, які були використані спадкодавцями на будівництво гаражу літ.«О», сараю літ. «Т», розташованих на земельній ділянці площею 1326 кв.м. за фактичним користуванням за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15 б, оскільки споруджені після 05 серпня 1992 року. Даний висновок з цієї вимоги узгоджується з висновками, наведеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та ст.331 ЦК України. Відсутність умови для одержання позивачем свідоцтв про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку є безумовною підставою захисту його права у судовому порядку. Разом з тим, матеріали цивільної справи містить належні та допустимі доказів, на підтвердження обставин, на які посилається позивач як на підстави своїх вимог та в повній мірі узгоджується з дослідженими судом доказами та встановленими судом обставинами. Відповідно до статті 57 ЦПК України «Докази» доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень статті 58 ЦПК України «Належність доказів» належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При цьому, відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України «Змагальність сторін» цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України . Також, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на викладене, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і взаємозвязку на належність, допустимість, достовірність і достатність, суд вважає, що позивачкою під час судового розгляду справи надано достатніх, належних та допустимих доказів, які свідчать про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так, як вбачається з матеріалів та справи та змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно у вигляді домоволодіння № 15б по вул. Стовпова в м. Одесі, при цьому зазначає ціну позову 262 541 грн. , однак сплачує судовий збір у розмірі 487,20 грн та надає заяву про розстрочку сптали судового збору до ухвалення рішення суду. Так, згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру (з 01.01.2016 р.), сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 мінімальної заробітної плати (551,20 грн.), та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890 грн.) Враховуючи задоволення судом вимог позивача у повному обсязі, суд вважає за необхідним стягнути з позивача до користь держави недоплачену при подачі позову суму судового збору у розмірі 2138,20 грн.

Outcome: approved