Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені, посилаючись на такі обставини. 10 червня 2011 року сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6100,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів в розмірі зазначеному в Тарифах, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (п. 1.1.1.12.6 договору), а відповідач зобовязався сплачувати платежі, встановлені договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Однак у порушення кредитних зобовязань відповідач ухиляється від належного виконання прийнятих на себе кредитних зобовязань, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлено, що 10 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6100,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів в розмірі зазначеному в Тарифах, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (п. 1.1.1.12.6 договору), а відповідач зобовязався сплачувати платежі встановлені договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно із п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов надання банківських послуг, - Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити ) кредитний ліміт. Відповідно до кредитного договору, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 08 листопада 2016 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 червня 2011 року на загальну суму 13673,52 грн., яка складається з: - складова заборгованість кредиту за ставкою 2,5% у розмірі 329,48 грн.; - складова заборгованість кредиту за ставкою 2,9% у розмірі 2428,25 грн.; - складова заборгованість кредиту за ставкою 3,6% у розмірі 9788,48 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) у розмірі 627,31 грн. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути державне мито з відповідача на користь позивача в розмірі 1378,0 грн.

Outcome: approved