Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 15.05.2013 слідчим відділом Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040450000500 заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. 27.07.2013 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України. 06.08.2013 затверджено обвинувальний акт. 19.09.2014 Криворізький районний суд Дніпропетровської області визнав винним та засудив [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України до одного року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування покарання з іспитовим строком на один рік. 03.12.2014 апеляційний суд Дніпропетровської області вказаний вирок скасував, а кримінальне провадження направив на новий розгляд до суду першої інстанції. 23.01.2015 Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу обвинувальний акт відносно нього повернув прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КК України. Вказану ухвалу апеляційна інстанція залишила без змін. 22.08.2016 в рамках даного кримінального провадження позивачу було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України. 09.09.2016 обвинувальний акт повторно направлено до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, який 17.05.2018 був повернутий прокурору, у зв`язку з невідповідністю його вимогам ст. 291 КПК України. 07.08.2018 апеляційний суд Дніпропетровської області вказану ухвалу залишив без змін. 30.11.2018 Криворізька місцева прокуратура №2 кримінальне провадження відносно підозрюваного [PERSON] закрила у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпності можливості їх отримання. Внаслідок протиправних дій працівників органу досудового розслідування, прокуратури та суду він незаконно перебував під слідством та судом з 27.05.2013 по 30.11.2018, тобто 5 років 6 місяців 3 дні, у зв`язку з чим йому було завдано моральної шкоди. Позивач, страждаючи онкологічним захворюванням, переживав за своє життя та життя своєї дружини. Близьке оточення звинувачує його у вчиненні злочину. Внаслідок переживань він неодноразово потрапляв до лікарні з підвищеним тиском, що загрожувало здоров`ю. Душевні хвилювання, а також невизначеність майбутнього спричинило загострення хвороби, необхідності стаціонарного лікування, у зв`язку з чим позивач змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення репутації. Позивач просить врахувати також нелюдське відношення до нього з боку працівників правоохоронних органів, які умисно, порушуючи право на захист, застосовували психічний тиск з метою здобуття від нього зізнання у вчиненні злочину, якого він не вчиняв. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь матеріальну шкоду (витрати понесені на правову допомогу) в розмірі 8920,00 грн та моральну шкоду в розмірі 350000,00 грн. 14.05.2019 [PERSON] надав заяву про відмову від частини вимог, а саме від стягнення матеріальної шкоди (витрати понесені на правову допомогу) в розмірі 8920,00 грн. 08.01.2020 [PERSON] надав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути на свою користь 306995,00 грн. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Хоружко С. у судовому засіданні при ухваленні рішення, просила суд врахувати відзив на позовну заяву. Як вбачається зі вказаного відзиву, прокуратура Дніпропетровської області вважає необґрунтованою суму моральної шкоди в розмірі 271245,00 грн, оскільки відповідно до ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи те, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням у період з 27.07.2013 (дата повідомлення позивача про підозру) до 28.12.2018 (дата закриття кримінального провадження), тобто повних 65 місяців, тому розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню [PERSON] становить 271245,00 грн (65 місяців * 4173,00 грн). Представник відповідача головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області та представник третьої особи Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Криворізького районного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебували матеріали кримінального провадження №12013040450000500 від 15.05.2013 за фактом спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. 27.07.2013 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України. 06.08.2013 у зазначеному кримінальному провадженні прокуратурою Криворізького району Дніпропетровської області до Криворізького районного суду Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. 19.09.2014 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. 03.12.2014 ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2014 скасовано та кримінальне провадження направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2015 у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт разом з додатками повернуто прокурору для проведення додаткових слідчих (процесуальних) дій з метою забезпечення виконання вимог ст. 291 КПК України. 22.08.2016 слідчим СВ Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Афанасовим І.В. повідомлено [PERSON] про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Обвинувальний акт відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, 09.09.2016 направлено до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2018 у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт разом із додатками повернуто прокурору. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.05.2018 залишено без змін. Постановою прокурора Криворізької прокуратури № 2 Полтавця А. від 27.12.2018 скасовано постанову прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Суровцева І.С. про закриття кримінального провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Суровцева І.С. від 28.12.2018 кримінальне провадження відносно підозрюваного [PERSON] закрито, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Постановою старшого слідчого Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мохнача О.В. від 28.12.2018 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12013040450000500 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину кримінального правопорушення. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Звернувшись до суду, [PERSON] у своєму позові просив стягнути за рахунок державного бюджету на свою користь моральну шкоду в розмірі 306995,00 грн у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, посилаючись на постанову прокуратури Дніпропетровської області від 28.12.2018, якою кримінальне провадження відносно нього було закрито, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і неможливістю їх отримати та постанову старшого слідчого Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мохнача О.В. від 28.12.2018 про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу злочину кримінального правопорушення. Закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 цс 19) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17. Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з таких міркувань. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону. Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У цій справі, обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та розмір такої шкоди, [PERSON] зазначив, що перебуваючи під слідством, він отримав моральні страждання, які зачепили важливі сторони його існування, та призвели до глибоких психологічних переживань а саме: хворіючи на онкологічне захворювання, він переживав за своє майбутнє життя та життя своєї дружини. Близьке оточення звинувачувало його у вчиненні злочину. Внаслідок переживань він неодноразово потрапляв до лікарні з підвищеним тиском, що загрожувало здоров`ю. Душевні хвилювання, а також невизначеність майбутнього спричинило загострення хвороби, необхідності стаціонарного лікування, у зв`язку з чим позивач змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення репутації. У судовому засіданні судом встановлено, що прокуратура Дніпропетровської області, у своєму відзиві по позов, підтверджує, що позивач перебував під слідством і судом в період з 27.07.2013 (дата внесення від остей до ЄРДР) до 29.08.2016 (дата закриття кримінального провадження), тобто повних 36 місяців. Разом з цим, судом встановлено, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави, оскільки перебував під слідством та судом протягом повних 34 місяці, а саме: з 06.11.2013 року (з моменту повідомлення про підозру) до 28.12.2018 (дата постанови про закриття кримінального провадження). Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього закону випадках. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 468/901/17-ц у постанові від 09 грудня 2019 року. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди із врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого моральна шкода, завдана позивачу за період із липня 2013 року по грудень 2018 року (65 місяців), - складає суму в розмірі - 306995,00грн (65*4723 грн), а тому,

Outcome: approved