Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 54 779,16 доларів США, що еквівалентно 437 849,80 гривень, а також судовий збір в розмірі 3441 гривень 00 копійок, зазначивши, згідно договору № ZPO0AЕ00000399 від 28 березня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 32 000,13 доларів США на термін до 28 березня 2012 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання, кредит не погасив, відсотки, комісії та інші витрати відповідно до умов договору не сплатив. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов, просив його задовольнити. Представник відповідача - адвокат [PERSON], відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що між відповідачем та позивачем був укладений кредитний договір. В якості забезпечення зобов'язань по вказаному кредитному договору між сторонами був укладений договір застави автомобіля. В зв'язку з тим, що у відповідача було скрутне матеріальне становище та він не мав можливості виконувати зобов'язання по кредиту, він передав заставлений автомобіль в якості погашення заборгованості перед позивачем та вважав, що вказаними діями він в повному обсязі виконав свої зобов'язання по кредитному договору. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 28 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №ZРО0АЕ00000399. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит в сумі 32 000,13 доларів США на придбання товару, на умовах, визначених договором, на термін до 28 березня 2012 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач станом на 26 квітня 2013 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором. У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Уклавши з Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами. Відповідно до наданого суду позивачем розрахунку заборгованість за відповідачем по укладеному з Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» станом на 26 квітня 2013 року складає 54 779,16 доларів США, а саме: - заборгованість за кредитом 16 682,74 доларів США; - заборгованість по процентам за користування кредитом 16 032,97 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 1 383,20 доларів США; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 18 012,14 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: - штраф (фіксована частина) - 62,55 доларів США; - штраф (процентна складова) - 2 605,55 доларів США. Однак, суд не може погодитись з доводами представника позивача про стягнення з позивача пені та штрафних санкцій за наступними підставами. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають з кредитних відносин», в якій зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, за необхідне застосувати до позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 18 012,14 доларів США та штрафних санкцій у розмірі 62,55 доларів США та 2 605,55 доларів США, та відмовити у задоволенні зазначених вимог у зв'язку з пропуском передбаченого законодавством спеціального строку давності в 1 рік для даних вимог. Крім того, суд критично відноситься до заперечень відповідача та його представника - адвоката [PERSON] щодо незаконності розрахунків позивача по кредитному договору, оскільки їх доводи в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, будь-які докази в обґрунтування своїх доводів ними надані не були. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 16 682,74 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 16 032,97 доларів США, заборгованість по комісії за користуванням кредиту в розмірі 1 383,20 доларів США, а всього в розмірі 34 098,91 доларів США. Згідно інформації Національного банку України станом на 27.02.2014 року встановлено курс української гривні до долару США, а саме за 1 долар США - 9,5179 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач не заявляв вимогу про стягнення суми боргу еквіваленту 34 098,91 доларам США станом саме на момент ухвалення рішення суду, тобто на 27.02.2014 року, суд приходить до висновку про стягнення суми боргу в межах, заявлених позивачем позовних вимог, а саме 272 450,29 грн. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2724,50 грн. В іншій частині позову відмовити.

Outcome: partial