Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що в 2012 році до нього звернулась [PERSON] з проханням надати їй у позику грошові кошти в розмірі 20000,00 грн, які їй необхідно було віддати [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої її сином [PERSON] . У нього таких коштів не було, тому вони домовились з відповідачем, що грошові кошти він отримає у формі кредиту в банку. 04.09.2012 позивач уклав кредитний договір № 93-00017266090 з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та отримав кредит у розмірі 25200,00 грн. під фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 33% річних. Суму в розмірі 5000,00 грн. позивач взяв на свої потреби. 29.10.2012 відповідач у підтвердження отримання нею грошових коштів в розмірі 20000,00 грн надала розписку, якою зобов`язалась сплачувати щомісячно платежі в розмірі не менше 869,00 грн до погашення заборгованості за кредитом. Однак, відповідач не виконувала свої грошові зобов`язання, тому позивач був вимушений за для уникнення заборгованості за кредитом сплачувати його самостійно. [PERSON] вважав, що у [PERSON] тяжкий матеріальний стан, тому не вимагав від неї термінової сплати боргу та сподівався, що вона самостійно поверне йому борг, однак цього не сталося. В жовтні 2017 року він повністю погасив кредит. Всього за кредитним договором було сплачено: 79716 грн 89 коп. Оплата відбувалася таким чином: у період з 12.10.2012 по 04.12.2012 позивач сплатив суму у розмірі - 2710 грн; у період з 04.01.2013 по 04.12.2013 - суму у розмірі - 9855 грн; у період з 08.01.2014 по 05.02.2014- суму у розмірі - 1790 грн; у період з 12.11.2015 по 28.10.2017 - суму у розмірі - 14450 грн. 75 коп. Всього: 28805 грн.75 коп. Тобто за його підрахунками сума боргу з відсотками складає 52668 грн 34 коп, а саме: 25200 грн (тіло кредиту) / 5 частин боргу = 5040 грн (частина кредиту позивача), 5040 грн Х 4 частини боргу = 20160 грн (сума позики для відповідача). За п`ять років сума кредиту та відсотків за кредитом склала - 52668,34 грн, а саме: 52668,34 грн (тіло кредиту та відсотки за кредитом) - 25200 (суму кредиту) = 27468 грн 34 коп (відсотки та комісії за кредитом). 27468 грн 34 коп (відсотки та комісії за кредитом) / 5 частин = 5493 грн 68 коп. 5493 грн 68 коп (його частина) Х 4 (частини) = 21974 грн 67 коп + 20000 грн (сума боргу) = 41974,67 грн. Таким чином, розмір боргу відповідача складає 41974,67 грн. У жовтні 2017 року [PERSON] повністю погасив кредит за кредитним договором та звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому суми боргу, остання категорично відмовила йому у цьому та стала всіляко уникати зустрічей з ним. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 41974,67 грн, а також судовий збір в сумі 640,00 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно зі ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За статтею 1047 ЦК України договір позики на суму, яка не перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за винятком договору позики, в якому позикодавцем є юридична особа, може бути укладений в усній формі. На підтвердження його укладення надається розписка позичальника або інший документ, який підтверджує передачу позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. З матеріалів справи, зокрема з розписки [PERSON] (а.с. 3) встановлено, що відповідач взяла в борг у [PERSON] 20000,00 грн., зобов`язавшись виплачувати його рівними частинами в сумі не менше, ніж 869,00 грн, в рахунок погашення отриманого позивачем в ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» кредиту за кредитним договором № 93#00017266090 від 04.09.2012 (а.с. 4-6), які до теперішнього часу відповідач не повернула. Як вбачається з квитанцій (а.с. 11-15), виписок по особовому рахунку ПАТ «Сбербанк» (а.с. 26-87) та заяви про закриття пакету, відкритого відповідно до договору від 04.09.2012 (а.с. 16) [PERSON] сплатив заборгованість за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі, враховуючи відсотки та комісії за кредитом. Разом з цим, відповідач ігнорує свій обов`язок щодо повернення, отриманих від позивача коштів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач у своїй заяві надав розрахунок суми заборгованості, з урахуванням тіла кредиту, відсотків та комісії, які йому довелося сплатити з вини відповідача за кредитним договором № 93#00017266090 від 04.09.2012 у розмірі 41974,67 грн, тому, зважаючи на те, що визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, а також доведеність заявлених ним вимог та відсутність доказів на спростування його позиції з боку відповідача, суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належної до стягнення суми боргу саме у такому розмірі. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовна заява ґрунтується на законних підставах та підлягає задоволенню. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved