Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що від шлюбу з відповідачем сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між сторонами у 2014 році їхній син залишився жити з позивачем, відповідач наразі проживає на окупованої території м. Донецька, із сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає. У звязку із зазначеним, а також через намір позивача в період з 30 грудня 2016 року по 30 грудня 2019 року вивозити сина за межі України на відпочинок, [PERSON] просив ухвалити рішення про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; також просив суд надати дозвіл на багаторазовий перетин державного кордону при виїзді з України громадянином України, який не досяг 16-річного віку, а саме: [PERSON], [INFO], у супроводі його батька [PERSON], [INFO] (РНОКПП [NUMBER]), без надання згоди матері [PERSON], [INFO], та за її відсутності у пункті пропуску на період з 30 грудня 2016 року по 30 грудня 2019 року для відпочинку та оздоровлення з обовязковим повернення [PERSON], [INFO], до місця постійного проживання в Україну; надати дозвіл позивачу на оформлення проїзного документу або біометричного паспорту та інших документів на неповнолітнього [PERSON], [INFO], для виїзду за межі України на зазначений період без нотаріально посвідченої згоди матері. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надання оголошення в засобах масової інформації, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Від представника Управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради до суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO] /а. с. 14/. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 10 квітня 2014 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу /а. с. 15-16/, рішення не було оскаржено та вступило в законну силу 23 квітня 2014 року. З довідок Управління праці та соціального захисту населення вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та з 21 листопада 2014 року адресою їхнього мешкання є: [ADDRESS] /а. с. 17, 18/. Сторони проживають окремо, їхній син проживає зі своїм батьком та потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини не надає добровільно, а тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхнього малолітнього сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовольнивши таким чином позовні вимоги в даній частині. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ст. 79 та ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини з 03 листопада 2016 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Вирішуючи позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд дитини за межі України без дозволу матері та виготовлення документів на виїзд дитини за межі України без дозволу відповідача, суд вважає за можливе їх задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється по одному з наступних документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, в який, згідно Правил, записано дитину, яка прямує в його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливості їх задоволення в повному обсязі. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved