Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26.07.2008 №0015 відповідача з 01.09.2008 року зараховано на перший курс денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 09.09.2008 між позивачем та комплектуючим підрозділом департаменту оперативної служби МВС України та відповідачем укладено Договір №225 про підготовку фахівців у КНУВС. Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року №1709-р. КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. З 01.09.2008 року по 28.06.2012 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. 04.11.2014 на адресу НАВС надійшов лист від Управління оперативної служби ГУ МВС України в Донецькій області від 04.11.2014, яким повідомлено, що наказом ГУ МВС України в Київській області від 24.10.2014 року №001007 відповідача звільнено з ОВС 31.10.2014 року за власним бажанням у запас Збройних сил України. Тобто, у порушення умов Договору відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Враховуючи зазначене позивач просив суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі у сумі 25 589,48 грн. В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином. До позовної заяви додано заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмово викладені заперечення проти позову, в яких заявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Заперечення ґрунтував на тому, що він насправді навчався в НАВС у період з 01.09.2008 року по 01.06.2012 року, а не з 01.09.2008 року по 28.06.2012 року, як зазначено у позовній заяві. Крім того, вказав, що він ніколи не працював в ГУ МВС України в Донецькій області. У відповіді на відзив(заперечення) представник НАВС вказав на те, що позивачем у позовній заяві допущено описку в написанні строку навчання відповідача, який дійсно складає період з 01.09.2008 року по 01.06.2012 року. В зв'язку з цим, позивачем надано виправлені довідку-корегування про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] та довідку про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Крім того, у позовній заяві допущено описку в частині суб'єкта повідомлення НАВС про звільнення відповідача, яким є ГУ МВС у Київській області, що підтверджується письмовими доказами. На думку представника зазначені обставини не впливають на предмет спору та не звільняють відповідача від обов'язку відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Оглянувши та дослідивши наявні у справі докази судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26.07.2008 №0015 відповідача [PERSON] з 01.09.2008 року зараховано на перший курс денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 09.09.2008 року між позивачем та комплектуючим підрозділом департаменту оперативної служби МВС України та відповідачем укладено Договір №225 про підготовку фахівців у КНУВС. Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року №1709-р. КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. 30.05.2012 року між сторонами укладено Додатковий договір №1. З 01.09.2008 року по 01.06.2012 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Відповідача звільнено з ОВС Наказом ГУ МВС у Київській області, про що НАВС було повідомлено листом вх.№130дск від 05.11.2014 року від Управління оперативної служби ГУМВС України в Київській області, Довідкою НАС від 05.10.2017 року №46/235дск, яка міститься в матеріалах справи, вказане підтверджується. Як вбачається з довідки - корегування про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] від 29.01.2018 року, фактичні витрати на утримання відповідача у період навчання з 01.09.2008 року по 01.06.2012 року складають 25 589,48 грн. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. За змістом ст.56 Закону України «Про вищу освіту» в редакції від 17.01.2002 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Наказом НАВС від 31.05.2012 року за №002 відповідачу присвоєно кваліфікацію спеціаліста правознавства за напрямом підготовки «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Як вже зазначалось у рішенні вище, після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Відповідача звільнено за власним бажанням з ОВС Наказом ГУ МВС у Київській області, про що НАВС було повідомлено листом вх.№130дск від 05.11.2014 року від Управління оперативної служби ГУМВС України в Київській області. Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про міліцію» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п.2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного термін перебування на службі за підставами передбаченими п.3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п.3.3. Договору, однією із підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу ОВС із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Як вбачається з довідки - корегування про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] від 29.01.2018 року, фактичні витрати на утримання відповідача у період навчання з 01.09.2008 року по 01.06.2012 року складають 25 589,48 грн. Відповідач проти визначеної у розрахунку суми відшкодування не заперечував, альтернативний розрахунок суду не надав, як і не надав суду доказів на спростування розрахунку наданого позивачем. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки відповідач має заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, суд вважає, що кредитне зобов'язання він виконує не належним чином. Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів заявлені позовні вимоги в той час, як відповідач доказів на спростування заявлених вимог суду не надав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved