Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 23.03.2007 року [PERSON] звернувся до банку з заявою б/н з метою отримання банківських послуг та отримав кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком, на підставі договору, було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 10.12.2019 року має заборгованість 12798,85 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. 01.03.2017 позичальник помер. Його єдиною спадкоємицею за законом є [PERSON] . Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце його проведення. У наданій суду письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності. Зазначає, що позов не визнає з підстав, викладених у письмових поясненнях. Просить відмовити у задоволенні вимог позивача. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 23.03.2007 року [PERSON] звернувся до банку з заявою б/н з метою отримання банківських послуг, оформлення кредитної картки «Уніврсальна», та отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, йому було визначено базову відсоткову ставку (а.с.16). Укладений договір складається з Ззаяви (а.с.16), Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.17),Умов та правил надання банківських послуг (а.с.18-34). Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а [PERSON] всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунками (а.с.9-15). З розрахунку вбачається постійне користування кредитними коштами та періодичне погашення заборгованості до квітня 2017 року. Користування кредитними коштами [PERSON] також підтверджується випискою за договором (а.с.77-84). станом на 24.04.2020. Також позивачем надано Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.85), та довідку про видачу та строк дії кредитних карток (а.с.86). Так, розмір заборгованості\~\~відповідача перед позивачем станом на 10.12.2019 року має заборгованість 12798,85 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання (ст.259 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконував належним чином умов кредитного договору №б/н від 23.03.2007 і добровільно у повному розмірі не сплачував визначені договором платежі. 01.03.2017 [PERSON] помер. Згідно зі\~статтею 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України\~«Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України\~«Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої\~статі 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми\~статті 1282 ЦК України\~щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі\~статтею 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм\~статті 1281 ЦК України\~щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15. Відповідно до частини другої\~статті 1281 ЦК України\~кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. У червні 2017 позивачем до Карлівської ДНК було направлено претензію кредитора (а.с.40), на яку, 10.07.2017, було отримано відповідь від приватного нотаріуса Н.О.Єременко, де повідомлено, що їй було передано претензію кредитора, оскільки нею першою було заведено спадкову справу, також довела до відома, що спадкоємці померлого [PERSON] повідомлені про борг перед банком (а.с.41). Єдиною спадкоємицею за законом [PERSON] стала його дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Карлівського РНО від 12.06.2020 №126/01-16 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. 05.11.2019 на адресу [PERSON] було направлено лист-претензію (а.с.42), де зазначено про наявність заборгованості та необхідність її погашення. Банку було відомо про смерть [PERSON] у червні 2017, що підтверджується претензією кредитора, що направлялася на адресу Карлівської ДНК, однак з листом-претензією до [PERSON] , як до спадкоємиці позичальника, банк звернувся лише 05 листопада 2019 року, тобто поза межами передбаченого частиною другою\~статті 1281\~ЦК України\~шестимісячного строку, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку пред`явлення вимоги до спадкоємця. Відповідно до ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed