Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, у якому просить визнати за ним право власності «на 4/5 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, а саме - житлового будинку, побудованого з цегли, загальною площею 77,5 кв.м., жилою площею 55,6 кв.м., сараю, побудованого з саману - Ѕ, з цегли Ѕ, загальною площею 34,9 кв.м., літньої кухні, побудованої з саману - Ѕ, з цегли - Ѕ, загальною площею 48,9 кв.м., сараю, побудованого з цегли, загальною площею 40,3 кв.м., сараю, побудованого із шиферних листів, загальною площею 54,7 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] ». В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що його діду - [PERSON] , належав житловий будинок з господарськими будівлями - колишній колгоспний двір, який складався із 5 (п`ятьох) членів, головою якого був [PERSON] [INFO] помер його дідо. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном та склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів матері позивача [PERSON] , однак остання відмовилась від належного їй спадкового майна. Позивач зазначає, що звернувся до приватного нотаріуса для прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що питання спадкування колгоспного двору вирішується виключно в судовому порядку. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати його власником на 4/5 частини житлового будинку в [ADDRESS] . Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 02.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання (а.с.31). 13.06.2018 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено залучити [PERSON] та [PERSON] до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (а.с.44). 13.08.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження та призначити її до судового розгляду по суті (а.с.84). 23.10.2019 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно з якою останній просить: визнати [PERSON] право власності на 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.95-98). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити (а.с.111). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однакчерез канцелярію суду подав заяву, у якій вказав, що Городищенська сільська рада Козівського району Тернопільської області визнає позовні вимоги позивача та просить проводити розгляд справи у його відсутності (а.с.67). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили (а.с.103). Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з п`ятьох членів, головою якого був [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 19.07.1989 року (а.с.7, 86). Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 08.06.2018 року, виданої Городищенською сільською радою Козівського району Тернопільської області колгоспний двір складається з п`ятьох членів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.40). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , то кожному із них фактично належить 1/5 частина колгоспного двору. Згідно з довідки Козівського РБТІ від 25.04.2017 року №34 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, кожному із зазначених осіб належить по 1/5 частини (а.с.5). Згідно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 21.02.2017 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). На момент смерті [PERSON] , згідно з довідки Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської області №585/02-19 від 12.11.2019 року, з нею проживали та були зареєстровані: чоловік - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , зять - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] (а.с.107). При цьому, як вбачається із заяви [PERSON] , остання відмовилася від права на спадщину після смерті своєї матері (а.с.106). Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції яка діяла на момент смерті [PERSON] ), яка діяла на час відкриття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.529 ЦК Української РСР (в редакції яка діяла на момент смерті [PERSON] ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. [PERSON] , як встановлено судом, не звертався із заявою про відмову від спадщини після смерті своєї дружини [PERSON] , а відтак, суд дійшов до висновку, що його слід вважати таким, що прийняв спадщину після її смерті, в тому числі й 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд у [ADDRESS] . Згідно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.02.2017 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.26). 30.09.2003 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого належне йому майно, яке буде належати йому на день смерті заповів [PERSON] (а.с.14). [PERSON] відмовилась від належного їй спадкового майна за заповітом, яке залишилось після смерті її батька [PERSON] , що підтверджується копією її заяви, засвідченої приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу 03.05.2017 року (а.с.12). На момент смерті [PERSON] , згідно з довідки Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської області №166/02-19 від 28.03.2017 року, з ним проживали та були зареєстровані: дочка - [PERSON] , [INFO]., зять - [PERSON] , [INFO]., онук - [PERSON] , [INFO]., онучка - [PERSON] , [INFO]., гр. - [PERSON] , [INFO]., правнук - [PERSON] , [INFO], правнук - [PERSON] , [INFO], правнук - [PERSON] , [INFO]. (а.с.16). 25.07.2017 року приватний нотаріус Козівського районного нотаріального округу Боднарук М.В. видала роз`яснення щодо оформлення спадкових прав, згідно з яким повідомила заявника про те, що свідоцтво про право на спадщину на майно колгоспного двору видати не може, оскільки відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства і за таких обставин потрібно звертатися до суду за оформленням своїх спадкових прав (а.с.21). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] і вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] відмовилась від належного їй спадкового майна за заповітом, що залишилось після смерті її батька [PERSON] , виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 3/5 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3328,00 грн. залишити за останнім. На підставі викладеного,

Outcome: approved