Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2008 року у розмірі 28 711,57 грн. та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.06.2008 року [PERSON] (далі - Відповідач) 19.06.2008 року отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом Відповідача в заяві. У порушення норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 року має заборгованість - 28 711,57 грн., яка складається з наступного: 3 489,32 грн. - заборгованість за кредитом; 23 616,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 355,31 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 січня 2020 року позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Просить відмовити банку у задоволені позову у повному обсязі із застосуванням у справі позовної давності. У відзиві на позовну заяву зазначив, що в позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.06.2008 року він отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому позивач не зазначає строку дії картки та не надає жодного доказу, з якого можливо було б встановити строк дії картки. Пунктом 9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 3.1.3. Правил користування платіжною картою по закінчення строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії). Карта з новим строком дії йому не надавалась. Згідно п. 5.2. «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором. Таким чином, за 10 років позивачем після закінчення строку дії договору та ненадання Карти з новим строком дії не було здійснено жодних дій, направлених на повернення заборгованості. Згідно позиції Верховного Суду України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначаю, що позивач звернувся до суду у 2019 році з пропуском строку позовної давності. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповіді на відзив банк зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.06.2008 року [PERSON] (далі - Відповідач) 19.06.2008 року отримав кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Стосовно строку дії кредитного договору необхідно звернути увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно п. 9.3 Умов та Правил «Картрахунки відкриті на невизначений строк». Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта, тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок. видає Клієнту картки. їх вид та срок дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення Відповідача нічим не обгрунтовані. Щодо строків позовної давності за кредитним договором пояснюємо. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно умов договору, а саме п. 9.12 УіП договір діє впродовж 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі вказаного строку одна із сторін не проінформує іншу, про припинення дії кредитного договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує нам, що Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав. Враховуючи викладене, банк просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Відповідач у відповіді на відповідь на відзив зазначив, що 03.10.20209 року він зміг ознайомитись з матеріалами справи та, зокрема, відповіддю на відзив. Позивач умисно, достовірно знаючи ще з розгляду справи № 320/3793/18, що місцем його реєстрації і проживання, зареєстрованому у встановленому законодавством порядку, є [ADDRESS] , зазначає у позовній заяві місцем його проживання [ADDRESS] та направляє інші заяви по суті справи на [ADDRESS] , звідки його було знято з реєстрації ще у вересні 2010 року. У відповіді на відзив позивач застосовує загальні поняття, які взагалі не стосуються цієї справи, не даючи конкретних відповідей на обставини, викладені у його відзиві та заяві про застосування строків позовної давності. Крім того, позивач застосовує якісь власні поняття про строки позовної давності, а не ті, що передбачені ЦК України. Крім того, позивач так і не надав відповіді на питання, поставлені судом в ухвалі від 13.05.2019 по справі 320/3793/18 і ухвалі від 16.09.2019 по справі № 937/7578/19 та не зазначив, яким чином був внесений останній платіж на погашення кредитної заборгованості в сумі 272,14 грн., що згідно банківської роздруківки внесений 17.09.2015 року (чи був він внесений особисто мною через касу або термінал самообслуговування, чи перерахований мною чи іншою особою з іншої банківської картки, чи відбулося списання з іншого банківського рахунку (картки), що належить мені, відповідно до умов договору, тощо). В порушення п. 5 ч. 2 ст. 175 ЦПК України у позові не зазначено суттєвих обставин в обґрунтування позовних вимог а саме: у позові не зазначено доказів, якими підтверджується отримання відповідачем кредитної картки та за яким тарифом; не зазначено, з якого часу виникла заборгованість за кредитним договором, тобто коли використовувались кредитні кошти з отриманої кредитної картки та з якого часу виникло порушення зобов`язання по поверненню цих кредитних коштів; не зазначено чи змінювались ранком в односторонньому порядку тарифи та інші невід`ємні частини кредитного договору, коли та в яких розмірах; не зазначено розрахунку заборгованості з розшифруванням кожної суми, яку просить стягнути позивач (по тілу кредиту та відсотків окремо по кожному), з відображенням періоду, за який нараховані відсотки; відсутні посилання на конкретні пункти кредитного договору, які саме були порушені; яким чином був внесений останній платіж на погашення кредитної заборгованості в сумі 272,14 грн., що згідно банківської роздруківки внесений 17.09.2015 року (чи був він внесений особисто відповідачем через касу або термінал самообслуговування, чи перерахований відповідачем чи іншою особою з іншої банківської картки, чи відбулося списання з іншого банківського рахунку (картки), що належить відповідачеві, відповідно до умов договору, тощо.). При розгляді справи 320/3793/18 позивач зазначив суму заборгованості у розмірі 25326,24 грн. По цій справі позивач просить стягнути вже 28711,57 грн., незважаючи на те, що строк позовної давності сплив ще у 2013 році. Згідно розрахунку заборгованості доданого позивачем до позовної заяви, остання сума погашення мною заборгованості 22.11.2010. Таким чином перебіг строку позовної давності закінчився 22.11.2013. Одночасно в розрахунку заборгованості є одна сума погашення заборгованості від 17.09.2015. Однак цей платіж ним не здійснювався. Як зазначено вище, зазначений платіж також жодним чином не обґрунтовується і здійснений після спливу строку позовної давності. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, згідно Постанов судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справах № 6-2170 цс 16, № 6-2891 цс 16, №6-509 цс 17 перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу. Також відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (провадження 14-131 цс 19) Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також з 2003 року в дію вступила система вимог до оформлення документів. Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлення документів - ДСТУ 4163- 2003, що діє від 1 вересня 2003 роки) чітко прописується, що при засвідченні копії документа повинна бути вказана відмітка «Згідно з оригіналом», назва посади, ініціали, прізвище, проставлений особистий підпис особи, ким засвідчено копію, дата засвідчення копії. Завірення копії будь-яким іншим чином, не у відповідності із зазначеним ДСТУ 4163-2003, тягне за собою визнання доказів, що містяться в ньому, недопустимими. Засвідчення позивачем доданих до матеріалів справи документів не відповідає ДСТУ 4163- 2003, що робить їх недопустимими. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку давності, виходячи з наступного. Відповідно до укладеного договору № б/н від 19.06.2008 року [PERSON] (далі - Відповідач) 19.06.2008 року отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Після укладення договору, між позивачем та відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав належним чином, проте [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого у нього утворився борг перед АТ КБ «Приватбанк», який станом на 31.10.2019 рік згідно із розрахунком банку складає 28 711,57 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3 489,32 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 23 616,94 грн., заборгованість за пенею -0,00 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 355,31 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач просив застосувати строк позовної давності до таких вимог позивача. Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової. Як вбачається з матеріалів справи, погашення заборгованості за Кредитним договором, укладеним сторонами 19.06.2008 року, передбачено щомісячними платежами. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що остання операція з погашення заборгованості за вказаним кредитним договором було здійснено 17 вересня 2015 року в сумі 272.14 грн. в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. З електронної роздруківки операцій за картковим рахунком № [NUMBER] (а.с. 73-75), яка надана позивачем, вбачається, що 17.09.2015 року відбулося автоматичне списання суми у розмірі 272,14 гривень з карти [NUMBER] . Тобто, погашення суми у розмірі 272,14 гривень не відбулося з волевиявлення [PERSON] , а також позивачем взагалі не надано підтвердження того, кому саме належить картковий рахунок, з якого відбулося автоматичне списання коштів на погашення заборгованості відповідача. Таким чином, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, остання сума погашення [PERSON] заборгованості за кредитним договором є - 22.11.2010 року, що визнає і сам відповідач. З даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 21 грудня 2019 року, тобто поза межами строків позовної давності, що, з урахуванням заяви відповідача про її застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку позивачем не надано. Таким чином, позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, а тому вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів та неустойки. Зазначене узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 у справі № 444/9519/12. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд повністю відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають

Outcome: dismissed