Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду в вищевказаним позовом до відповідача про забезпечення повернення дитини, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] та [PERSON], які перебувають в шлюбі з 20.08.2004 року, є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. З квітня 2005 року по 31.07.2016 року відповідач працювала на посаді барісти в аеропорту м. Ларнака Республіки Кіпр. Щороку відповідач сама їздила у відпустку в Україну, одного разу брала з собою доньку [PERSON], проблем з поверненням дитини не виникло. Позивачем було надано згоду на виїзд дитини на період з 06.08.2016 року по 10.09.2016 року в Україну разом з матірю. Протягом цього періоду позивач щодня у телефонному режимі спілкувався з дружиною та дочкою. Однак, 10.09.2016 року в день повернення дружини та доньки відповідач зателефонувала позивачу і повідомила про те, що вона з донькою не повернеться до Республіки Кіпр. На сьогоднішній день відповідач разом з дитиною проживає в Україні за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, відповідач з 11.09.2016 року вчиняє незаконне утримування дитини на території України. 16.09.2016 року до Міністерства юстиції України як Центрального органу України з виконання Конвенції 1980 року звернувся позивач через Центральний орган Республіки Кіпр із заявою про повернення дитини. Відповідачем [PERSON] було надано письмові пояснення щодо відмови у добровільному поверненні дитини, зокрема у звязку з неадекватною поведінкою батька, що супроводжувалась насильством. Позивач стверджує, що він ніколи не давав своєї згоди на переміщення відповідачкою дитини в Україну на невизначений строк або переїзд дитини в Україну на постійне місце проживання, тобто на зміну держави постійного місця проживання дитини з Республіки Кіпр на Україну. У звязку з викладеним просить визнати незаконним утримування відповідачем на території України малолітньої [PERSON], [INFO]; повернути малолітню [PERSON],[INFO], на територію Республіки Кіпр за адресою: вул. Архідаму, 5, [PERSON], кв. 403, Ларнака. Якщо рішення не буде виконано у добровільному порядку, зобовязати [PERSON] передати малолітню [PERSON], [INFO], її батькові [PERSON] [PERSON], який приїде в Україну для забезпечення повернення дитини. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надав письмові заперечення проти позову. Представник третьої особи в судове засідання надала заяву про проведення розгляду справи без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, експерта, суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб 20.08.2004 року в Муніципалітеті Арадіппу відбулася церемонія одруження між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження, особистий розпізнавальний номер 00-01199638, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з підтвердження про навчання в школі від 12.09.2016 року [PERSON], [INFO], навчалася в 2 класі початкової школи [PERSON] - Ларнака в учбовому 2015-2016 році та зареєстрована в 3 клас на навчальний 2016-2017 рік. Згідно підтвердження від 10.09.2016 року церкви [PERSON] Дросії-Ларнака, [PERSON] є мешканцем [PERSON] та проживає за адресою: [INFO] [PERSON], кв. 403, разом з дружиною [PERSON] та їх донькою [PERSON]. В своїх поясненнях від 01.11.2016 року [PERSON] зазначає, що отримавши згоду батька дитини [PERSON] [PERSON] та побоюючись за своє здоровя та здоровя їхньої спільної дитини, у звязку з неадекватним поводженням батька дитини, яке супроводжувалося насиллям з його боку щодо неї та дитини, вона змушена була виїхати з Республіки Кіпр до України, де проживає за адресою: Україна, [ADDRESS]. Позивач [PERSON] 01.08.2016 року надав письмову згоду та не заперечував проти здійснення подорожі дочки [PERSON] зі своєю матірю в Україну з 06.08.2016 року по 10.09.2016 року. З часу приїзду до України [PERSON] разом з донькою проживає в [INFO], яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 22.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1347125 від 28.08.2003 року. [PERSON], [INFO], навчається у Херсонській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 46 Херсонської міської ради у 3-Б класі, що підтверджується довідкою № 21/01-23 від 24.03.2017 року. Згідно характеристики від 24.03.2017 року на ученицю 3-Б класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 46 Херсонської міської ради [PERSON] навчається у школі з 01.09.2017 року. Дівчина скромна, доброзичлива, стримана, врівноважена, розсудлива, дисциплінована, самостійна, не піддається чужому впливу, користується повагою серед викладачів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Відповідно до акту амбулаторної судово-психологічної експертизи № 080-2017 від 05.09.2017 року рівень психічного розвитку [PERSON] відповідає віку; порушень психічного стану у [PERSON] не виявлено. Емоційне спрйняття батьків ([PERSON] та [PERSON]В.) у [PERSON] позитивне. Ставлення [PERSON] до [PERSON] характеризується високою прихильністю. [PERSON] [PERSON] [PERSON] називає батьком, не вважає його членом своєї сімї, не включає його в коло найближчого оточення; прихильність до [PERSON] [PERSON] відсутня. Психологічний клімат в родині, в якій [PERSON] на даний час проживає, сприятливий для дитини: відносини в родині відкриті, теплі, з позитивним настроєм, емоційною згуртованістю; членів сімї, що викликають негативні емоції, немає. [PERSON] кого-небудь з родичів [PERSON] [PERSON] назвати не може, нікого не памятає. [PERSON] не може надати «пояснення» про своє життя в Республіці Кіпр; здатна була правильно сприймати фактичну (час, місце, зовнішність та ін.) сторону подій та давати про них правильні свідчення в період максимально наближених до досліджуваного, відстрочене відтворення значно обмежене. Відомості про адаптацію [PERSON] в школі в матеріалах провадження відсутні; адаптація [PERSON] в родині проживання стійка, хороша. [PERSON] може проживати тільки спільно з [PERSON]; з урахуванням цього фактора умови проживання, зміни місця проживання (Україна або Республіка Кіпр) будуть носити для дитини мінімальний психотравмуючий вплив. З характеристики Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №46 Херсонської міської ради від 19.10.2017 року на [PERSON] вбачається, що вона навчається в даній школі з третього класу. Дівчинка має хороший фізичний і розумовий розвиток, має високий і достатній рівні навчальних досягнень з усіх предметів. Виховується у неповній сімї, мати приділяє багато уваги вихованню доньки. Згідно акту обстеження умов проживання від 11.05.2017 року, складеного службою у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради за адресою м. Херсон, вул. Комкова, 94, кв. 1 проживає [PERSON] разом з донькою [PERSON]. Житлово-побутові умови проживання задовільні. Згідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, яка набула чинності для України з 01.09.2006 року, а у відносинах між Україною та Республікою Кіпр з 01.02.2007 року (далі Конвенції) переміщення або утримання дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримання; та у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримання. Разом із тим частиною другою статті 12, частинами першою, другою статті 13 та статтею 20 Конвенції визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця постійного її проживання. Обов'язок доведення наявності підстав для відмови у поверненні дитини Конвенція покладає на особу, яка вчинила протиправне вивезення або утримання дитини. Відповідно до статті 12 Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі. Стаття 13 Конвенції передбачає, що судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов'язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: а) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримання, або дали згоду на переміщення або утримання, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримання; б) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку. Батько дитини не створить нормальні умови для розвитку дитини і спілкування дитини, не зможе розуміти мову дитини, доглядати за нею належним чином. Отже, встановленими судом обставинами справи та наданими доказами, підтверджено, що за місцем постійного проживання дитини, позивач не здійснював належного піклування про дитину і переміщення дитини до України відбулося за його згодою, а послідуюче проживання дитини на території України за його мовчазною згодою, а тому не є неправомірним та таким, що порушує права позивача в контексті ст.3 Конвенції. Суд враховуючи, що головним завдання Конвенції є захист найвищих інтересів дитини, приходить до висновку, що в разі повернення дитини за місцем проживання батька існує серйозний ризик того, що таке повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної загрози або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, а з моменту переміщення пройшло більше року й дитина прижилася у новому середовищі, що є безумовною правовою підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі відмови позову на позивача. Відповідачем [PERSON] було сплачено за отримання правової допомоги 13000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 47/17-ц від 12.09.2017 року. На підставі викладеного, ст.ст. 9,124 Конституції України, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року,

Outcome: approved