Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до постанови апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2019 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 117,2 кв.м. визнано спільною сумісною власністю та визнано за ним право власності на Ѕ частку вище зазначеного майна. 27 червня 2019 року він звернувся до центру надання адміністративних послуг Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34737408 для проведення державної реєстрації права власності на належну йому частину житлового будинку з надвірними спорудами. Відповідно до рішення державного реєстратора № 47617373 від 04.07.2019 року йому було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності в зв`язку з невідповідністю розміру загальної площі житлового будинку, зазначеному в постанові апеляційного суду Черкаської області від 10.05.2019 року, розміру загальної площі будинку, вказаному в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрацію спірного житлового будинку за [PERSON] було здійснено 23.07.2018 року державним реєстратором відділу державної реєстрації виконавчого комітету Чигиринської міської ради Чабаненко Н.О. При цьому державним реєстратором помилково зазначено загальну площу житлового будинку розміром 140,4 кв. м., в той час як загальна площа, яка б за законом мала бути зареєстрована, становить 117,2 кв. м. Вказана невідповідність виникла внаслідок того, що державним реєстратором помилково було внесено до загальної площі прибудову а1, яка є самочинним будівництвом і не була введена в експлуатацію в установленому законом порядку. Посилаючись на те, що іншим чином неможливо виправити зазначену помилку, позивач просить зобов`язати відповідача внести відповідні зміни до реєстраційного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В судове засідання сторони не викликалися. Від відповідача 17.10.2019 року надійшов відзив на позов № 1822-02-33/1 від 15.10.2019 року про відсутність заперечень щодо задоволення позову та про розгляд справи без участі представника відповідача, оскільки при реєстрації речових прав на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] , державним реєстратором помилково не виключено із загальної площі будинку два самовільно збудовані коридори, внаслідок чого помилклково вказно -140,4 кв.м. Від третьої особи 29.10.2019 року надійшло пояснення на позов, де вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача та про пороушення позивачем порядку звернення до суду. Вивчивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Згідно зі ст. ст. 317, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як встановлено судом та вбачається з постанови апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2019 року, яка набрала чинності 10.05.2019 року і її виконання не було зупинене касаційною інстанцією, житловий будинок з прибудовами (А-1, а) за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 117,2 кв.м., житловою площею 74,0 кв. м., з надвірними спорудами: погріб (літера Г), літня кухня (літера Д), сарай (літера Ж), вбиральня (літера Е), гараж (літера Є), огорожа (№ 3-7), водоколонка (№ 8) визнано спільною сумісною власністю та визнано за позивачем право власності на Ѕ частку у спільній сумісній власності (а.с. 9-13). Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 135539651 від 27.08.2018, що сформований щодо вищезазначеного житлового будинку, 23 липня 2018 року за [PERSON] державним реєстратором відділу державної реєстрації виконавчого комітету Чигиринської міської ради Чабаненко Н.О. зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 140,4 кв.м. (а.с. 15), в той час як згідно до даних технічного паспорта (а.с. 16-20) загальна площа житлових квартир становить 117,2 кв. м. Зазначене спростовує посилання третьої особи на те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки з вказаної Інформаційної довідки випливає, що саме державний реєстратор відділу державної реєстрації виконавчого комітету Чигиринської міської ради Чабаненко Н.О. проводила реєстрацію право власності [PERSON] на житловий будинок, при цьому законом не передбачено обов'язок заявника звертатися із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень саме до того державного реєстратора, який здійснював первинну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Звернувшись із заявою про внесення змін до Державного реєстру прав на підставі вищезазначеного судового рішення від 10.05.2019 року, позивач отримав рішення № 47617373 від 04.07.2019 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Кумаренко Лесі Миколаївни про відмову у державній реєстрації права власності, зазначивши що подані заявником документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с. 15). Як передбачено ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктами 1 та 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; Згідно із ч.2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Згідно з ч. 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до п.9 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 117,2 кв.м., житловою площею 74,0 кв. м., відповідно до постанови апеляційного суду Черкаської області від 10.05.2019 року було визнано спільною сумісною власністю і позивач набув права власності на Ѕ частку зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, то він є співвласником даного нерухомого майна і має право володіти та користуватися ним спільно з [PERSON] , що прямо передбачено ч. 1 ст. 369 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо внесення відповідних змін до реєстраційного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки помилка державного реєстратора впливає на його майнові права та перешкоджає останньому в реалізації права власності на дане майно. При цьому, про помилку державного реєстратора під час реєстрації права власності зазначав і відповідач у своєму відзиві, не заперечуючи даного факту. Щодо посилань третьої особи на невідповідність порядку звернення позивача з заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, то в даному випадку позивач не ставить питання про внесення змін щодо реєстрації за ним права власності на частину нерухомого майна, а лише, як третя особа, просить усунути допущену державним реєстратором помилку, яка в подальшому може вплинути на його майнові права. Разом з тим, при проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор відповідно до встановленого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядку, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації приймає на власний адміністративний розсуд, тобто має певні дискреційні повноваження, тобто повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим з даних обставин. Суд не може підміняти собою чи перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень у сфері адміністративного управління. Таким чином, позовна вимога в частині зобов`язання державного реєстратора внести зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є формою втручання у виключні дискреційні повноваження відповідача, виходить за межі завдань цивільного судочинства, а тому позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням того, що позивач відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 02.02.2018 року являється інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно (а.с. 8), а тому звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на рахунок держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: partial