Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, в якому просить шлюб між ним та відповідачем розірвати, справу розглядати за його відсутності. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1984 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Фактично сімейні відносини між ними припинені у 1999 році та з цього часу не підтримуються. Позивач до суду не прибув, надав заяву, якою просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає, проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачки, не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибула. Судові повістки надсилались рекомендованою поштою за зареєстрованою адресою її проживання, та за адресою, зазначеною позивачем у позові, однак кореспонденцію відповідач не отримала, конверти були повернуті суду за закінченням строків зберігання. З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1984 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 06 червня 2017 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 3713. Позивач стверджує, що спільних дітей з відповідачкою не має. Будь-яких доказів на спростування наведеної обставини суду не надано. Згідно з ч. 2 ст.\~18, п. 3 ст.\~51, ч. 3 ст.\~56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст. 110 СК України, один\~із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що подружні стосунки між сторонами тривалий час не підтримуються та припинені у 1999 році. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, не бачить сенсу у подальшому існуванні їх шлюбу. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам позивача. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач до суду не прибула, а тому суд позбавлений можливості зясувати бажання останньої щодо зміни прізвища на дошлюбне та дійшов висновку про залишення відповідачці прізвища без змін. Згідно до положень ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в сумі 640 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved