Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, як на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Вказуючи на те, що відповідач є батьком позивача, проте не надає йому матеріальної допомоги як повнолітній дитині, що продовжує навчання, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до закінчення позивачем навчання. Позивач в судове засідання не з'явився хоча вчасно і належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча вчасно і належним чином був повідомлений про дату й місце розгляду справи, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив провести розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та врахувавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є сином відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ № 022798. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 вищевказаної Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 198 СК України зазначається, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною першою ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено, що позивач дійсно є повнолітньою дитиною відповідача, яка перебуває на навчанні на ІІІ курсі в Хорольському агропромисловому коледжі, що підтверджується довідкою, виданою директором ХАПК № 272 від 10.08.2016 року, та потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Відповівдно до ч.1 ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Отже, вимога позивача в частині стягнення з відповідача, аліментів на його користь на його утримання, бо він продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню так як він досяг повноліття, а отже втратив правовий статус дитини. З врахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, зокрема беручи до уваги те, що відповідач є працездатним, зважаючи на те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь на утримання повнолітнього сина [PERSON],який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення сином двадцяти трьох років. Оскільки повнолітній син відповідача навчається на денній формі навчання в Хорольському агропромисловому коледжі,аліменти слід присудити без врахування часу канікул. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору та витрат, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial