Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 07.03.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Печерського відділення в м. Києві та [PERSON] , яка після укладення шлюбу 18.02.2012 року змінила прізвище на [PERSON], укладено договір про іпотечний кредит № 2500, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 366 960 грн. строком до 07.03.2028 року зі сплатою за користування кредитом 14,5 % річних, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем 07.03.2008 року було укладено іпотечний договір № 5699, згідно з яким іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2010 року по справі № 2-2635/10 з відповідача стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 374 545,41 грн. та 1820 грн. судового збору, рішення суду набрало законної сили і 27.07.2010 року стягувачу видано виконавчий лист, 22.03.2012 року міським відділом ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа, але по даний час рішення суду не виконано відповідачем. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 04.10.2017 року складає 358 335,41 грн., з яких: 191 125 грн. -строкова заборгованість по кредиту, 155 958 грн. -прострочена заборгованість по кредиту, 8 685,79 грн. -прострочені нараховані відсотки по кредиту, 2 566,62 грн. - пеня за несвоєчасну сплату основного боргу та відсотків по кредиту. Оскільки позичальником не виконуються умови кредитного договору, то позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у вказаній вище сумі звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS] загальною площею 68,7 кв.м, жилою площею 39,5 кв.м, що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л., зареєстрованого в реєстрі за 633, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 07.03.2008 року, номер правочину 2743112, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності - 556 000 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою реєстрації її місця проживання, причини неявки суду невідомі, відзив /заперечення/ на позовну заяву не надано, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст.280-282 ЦПК України. Представник 3-ї особи - Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання також не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 07.03.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» і [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON] після укладення шлюбу, було укладено договір про іпотечний кредит № 2500, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні ресурси в сумі 366 960 грн. з оплатою по процентній ставці 14,5 % річних на строк до 07.03.2028 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 07.03.2008 року, розташованої за адресою: [ADDRESS], що стверджується копією цього договору з додатками /а.с.13-22 /. Згідно з п.1.5 договору позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця до 25 числа платіжного місяця, починаючи з місяця, з наступного після отримання кредитних коштів, та проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1529 грн. щомісяця до 25 числа платіжного місяця починаючи з березня 2008 року по січень 2028 року шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, вказаний в договорі. Останній платіж в рахунок погашення кредиту в сумі 700 грн. та сплату нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 07.03.2028 року. Пунктом 5.2 договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Як вбачається з копії кредитного договору, цей договір підписано представником банку та позичальником, що свідчить про те, що позичальник з умовами договору була ознайомлена, повністю погодилася з ними при підписанні договору. З матеріалів даної справи також вбачається, що позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором /а.с.117/. Так, згідно розрахунку позивача, за позичальником станом на 04.10.2017 року рахується заборгованість за кредитним договором в сумі 358 335 грн.41 коп., а саме: 191 125 грн. -строкова заборгованість по кредиту, 155 958 грн. -прострочена заборгованість по кредиту, 8 685,79 грн. -прострочені нараховані відсотки по кредиту, 2 566,62 грн. -пеня за несвоєчасну сплату основного боргу та відсотків по кредиту. Судом також встановлено, що 07.03.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» /іпотекодержатель/ та [PERSON] /іпотекодавець/ укладено іпотечний договір № 5699 в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, що стверджується копією цього договору /а.с.23-28/, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л., зареєстровано в реєстрі за № 638. Згідно з п. 1.2 іпотечного договору, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: квартира під [ADDRESS], загальною площею 68,7 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2008 року. Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у звіті про оцінку майна від 26.02.2008 року, становить 458 700 грн. Відповідно до п. 3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання за договором про іпотечний кредит та/або цим договором, в тому числі: невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання за договором про іпотечний кредит в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше двох місяців. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку платежу зобов'язання /або відповідна його частина/ не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться /стане/ недійсною /п.6.1 договору/. В п.6.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6 цього договору. Згідно з п.6.6 договору, іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, як приписами норм ЦК України, так і умовами кредитного договору, на які вказано вище, передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту у разі порушення позичальником умов кредитного договору. За ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. В ст.1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2010 року по справі № 2-2635/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит позов було задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит від 07.03.2008 року в розмірі 374 545,41 грн. та 1820 грн. судового збору, що стверджується копією цього рішення /а.с.35-36 /, яке набрало законної сили 10.07.2010 року. Як встановлено в судовому засіданні, 27.07.2010 року стягувачу видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь банку вказаної вище суми боргу та судового збору, що стверджується копією цього виконавчого листа /а.с.37-38/. З матеріалів справи також вбачається, що державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції 22.03.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання вказаного вище виконавчого листа; в процесі здійснення виконавчих дій накладено арешт на майно боржника та проведено опис цього майна - квартири [ADDRESS], інше майно у боржника відсутнє. Рішення суду про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит відповідачем по даний час не виконано. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач просить суд у даній справі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року № 6-2839цс16. Суд вважає, що оскільки позичальником порушено умови договору про іпотечний кредит щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту, не виконано рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, то банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, що передбачено нормами законодавства та умовами іпотечного договору. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедурні продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Таким чином, враховуючи наявність в справі підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає за можливе визначити початкову ціну предмета іпотеки згідно наданого позивачем експертного висновку вартості нерухомого майна ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки плюс» /а.с.67-110/ - 556 000 гривень, оскільки інших даних про вартість іпотечного майна суду не надано. В матеріалах справи є копія довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 20.06.2017 року /а.с.66/, згідно якої у квартирі № [ADDRESS] зареєстровані відповідач з 10.06.2008 року та її малолітня донька [PERSON] [INFO], зареєстрована з 25.09.2012 року. Отже, малолітню дитину відповідач зареєструвала після укладення договору іпотеки без згоди іпотекодержателя, іпотечний договір не визнаний недійсним з тих підстав, що право користування іпотечним майном належить також малолітній дитині. А тому суд вважає, що вказана обставина не може бути перешкодою для винесення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки для цього є всі передбачені діючим законодавством підстави. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 1600 грн. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved