Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.03.2013 року. Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільного сина [PERSON] [INFO] Відповідач веде аморальний спосіб життя, схильна до бродяжництва та не може належно піклуватися про сина, а тому позивач звертався до органу опіки та піклування з питанням щодо позбавлення відповідача батьківських прав Позивач вважає, що проживання дитини разом з батьком в інтересах дитини, оскільки позивач належно піклується про сина, забезпечує його і може створити належні умови для нормального розвитку дитини, а тому позивач просив суд визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] разом з батьком - позивачем у справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] народження, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.11/. В судовому засіданні встановлено, що на початку 2014 року позивач звернувся до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради з питанням щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] та рішенням виконкому Білоцерківської міської радит від 22.04.2014 р. за № 152 було визначено місце проживання [PERSON] [INFO] разом із його батьком [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.25/. В судовому засіданні встановлено, що позивач працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи. [PERSON] не має власного житла та не має місця реєстрації, що підтверджено довідкою ГІРФО та не заперечується самим позивачем. Судом встановлено, що відповідач та дитина [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS], за місцем проживання батьків відповідача. За вказаною адресою відповідач з сином проживали до квітня 2014 року. Зі слів відповідача, вона 25.06.20145 року працевлаштувалася прибиральницею в супермаркет «Сільпо». В судовому засіданні встановлено, що на час звернення позивача до суду з даним позовом, сторони проживали разом за однією адресою в [ADDRESS], але в червні 2014 року відповідач повернулася проживати в помешкання своїх батьків за адресою : [ADDRESS], дитина проживає разом з позивачем. При вирішенні даного позову суд виходив з наступного. Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги згоду батьків, щодо місця проживання дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. , принцип 6, визначено, що дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надана матері. Дійсно, відповідно до висновку виконавчого комітету Білоцерківської міської ради визначено місце проживання дитини разом з батьком, однак зазначений висновок не містить інформацію щодо місця проживання дитини й батька, адже, як було встановлено судом, позивач проживає більше року без реєстрації свого місця проживання, не має власного житла, а помешкання де він фактично проживає належить його дорослій доньці від першого шлюбу, яка заперечує реєстрацію [PERSON] разом з малолітнім сином в [ADDRESS]. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що дитина зареєстрована за місцем проживання і реєстрації своєї матері - відповідача у справі, тривалий час фактично проживали за вказаною адресою. Крім того, з квітня 2014 року сторони по справі проживали разом, однією сім'єю, за однією адресою, відповідач не заперечує спілкування батька з сином, не чинить перешкод у такому спілкуванні. Рішення про відібрання дитини від матері, чи рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав не приймалося, а також, позивач не звертався до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною. Відповідно до ч.2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. І, як було вже зазначено вище,- в квітні 2014 року виконкомом Білоцерківської міськради було розглянуто висновок Служби у справах дітей Білоцерківської міськради та прийнято рішення про визначення місця проживання дитини разом з батьком, але як зазначив в судовому засіданні сам позивач, він з квітня 2014 року проживав разом з відповідачем та сином, факту вчинення перешкод у спілкуванні батька з дитиною не зафіксовано та не доведено ухилення відповідача від виконання рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 22.04.2014 року. При вирішенні спору суд приймає до уваги покази свідка, [PERSON], яка є бабусею малолітнього [PERSON] та суду показала, що позивач зловживає спиртним, не надає належної матеріальної допомоги своєму сину, не має житла, а тому свідок допомагає онуку матеріально і вимушена була надати згоду на реєстрацію місця проживання своєї доньки та онука за адресою [ADDRESS]. Свідок зазначила, що визначення місця проживання дитини з батьком не в інтересах дитини. З огляду наведеного,суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. З врахуванням характеру даних правовідносин, обставин справи, суд вважає за потрібне попередити сторони, батьків дитини, про обов'язковість виконання ними своїх батьківських обов'язків стосовно свого малолітнього сина лише в його інтересах. На підставі ст.ст. 158, 159,160,161СК України,

Outcome: dismissed