Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, надміру виплачених за призначеною тимчасовою допомогою, дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач відповідно до виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська повинна була отримувати аліменти від [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. Однак, відповідач не отримувала аліменти так як боржник ухилявся від їх сплати. 08.01.2009 року відповідач звернулась до позивача за призначенням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Надалі, відповідач також 02.07.2009 року, 14.01.2010 року, 15.07.2010 року, 31.01.2011 року, 21.07.2011 року, 23.01.2012 року та 05.07.2012 року зверталась до позивача за призначенням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. З метою контролю за цільовим використанням бюджетних асигнувань, призначеної для виплати державної допомоги, головним державним соціальним інспектором було проведено перевірку особової справи відповідачки щодо вказаної допомоги та встановлено, що остання отримувала від боржника аліменти на користь доньки з липня 2009 року по жовтень 2009 року, у грудні 2010 року, з лютого по березень 2011 року та у серпні 2011 року. З жовтня 2012 року рішенням управління відповідачу було припинено виплату допомоги. У зв'язку з тим, що відповідачка не повідомила управління про те, що у батька дитини з'явилась можливість утримувати дитину, відповідачу були надміру виплачені кошти за призначеною допомогою за період з 1 серпня 2009 року по 30 червня 2010 року, з січня 2011 року по 30 червня 2012 року у розмірі 7871,40 грн. Відповідачу було направлено повідомлення про необхідність повернення надміру виплачених коштів, однак на теперішній час відповідач на рахунок управління їх так не повернула. Позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму надміру виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів у розмірі 7871,40 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі на підставі обставин, викладених в позовній заяві. Пояснили, що відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме затвердженого постановою КМУ від 22 лютого 2006 року №189, право на одержання допомоги виникає, коли платник аліментів протягом шести місяців підряд взагалі нічого не платив, тоді призначається така допомога на наступні шість місяців. У разі, коли оплата була хоч раз за шість місяців будь-якою сумою, право на державну допомогу не виникає або втрачається. Так, при перевірці особової справи відповідача було виявлено, що вона отримувала аліменти на утримання доньки від батька дитини, однак не повідомила про це управління. У зв'язку з чим, відповідачу були надміру виплачені кошти за призначеною допомогою, які до тепер нею повернуті не були. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про факт отримання нею коштів по сплаті аліментів. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки їй висувається заборгованість, яка утворилась за період з серпня 2009 року по 30 червня 2010 року, з січня 2011 року по 30 червня 2012 року, а з позовом до суду управління звернулось лише 20 листопада 2014 року. До того ж, просила звернути увагу суду, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки не має роботи, отримує лише допомогу по безробіттю, самостійно виховує дитину та вимушена щомісячно сплачувати кошти за кредитом отримані на придбання квартири в якій вона мешкає. Представник Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа Самарського районного суду міста Дніпропетровська за №2-784 з [PERSON] підлягають стягненню на користь відповідачки аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну частину щомісячно та до повноліття дитини, починаючи з 31.03.2005 року (а.с.6). 8 січня 2009 року [PERSON] звернулась з заявою до УПСЗН Самарської районної у м. Дніпрі ради за призначенням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на доньку [PERSON], [INFO], надавши при цьому довідку №7438 від 08.08.2007 року про не отримання нею аліментів на забезпечення доньки за виконавчим листом №2-784 (а.с.7-9). Згідно з ч. ч. 8-10 ст. 181 СК України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Відповідно до п. 2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189, тимчасова допомога призначається у разі коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення. Згідно п. 6 вищезазначеного Порядку, для призначення тимчасової допомоги одержувач подає органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання (перебування): заяву за формою, затвердженою Міністерством соціальної політики, рішення суду (виконавчий лист) про стягнення з одного з батьків аліментів на дитину; довідку державної виконавчої служби,що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення. Пунктом 7 вищезазначеного Порядку встановлено, що рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги приймається органом праці та соціального захисту населення протягом десяти календарних днів після надходження усіх необхідних документів. Тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подані усі необхідні документи.Для призначення допомоги на наступний шестимісячний строк одержувач подає лише заяву, в якій повідомляє про обставини, що можуть бути підставою для продовження виплати допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу на підставі наданих документів, які передбачені вищезазначеним Порядком, була призначена 13 січня 2009 року тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів строком на шість місяців, на період з 1 січня 2009 року по 30 червня 2009 року. Надалі, на підставі заяв відповідача від 02.07.2009 року, від 14.01.2010 року, від 15.07.2010 року, від 31.01.2011 року, від 21.07.2011 року, від 23.01.2012 року, від 05.07.2012 року, їй була призначена допомога на період з 01.07.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року, з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року, з 01012011 року по 30.06.2011 року, з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року, з 0101.2012 року по 30.06.2012 року, з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року (а.с.10-29). Таким чином, виходячи з того, що платник аліментів протягом шести місяців, що передують місяцю звернення відповідача за призначенням допомоги (січень 2009 року) аліментів не платив, про що свідчить довідка виконавчої служби (а.с.7) та в заявах з якими відповідач зверталась за продовженням виплати допомоги вона зазначала, що за попередні шість місяців до моменту звернення за призначенням державної допомоги, аліментів від батька дитини не отримувала., то позивач мав підстави для призначення та виплати [PERSON] тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Разом з цим, відповідно до ст. 22 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми. Так, з метою контролю за цільовим використанням бюджетних асигнувань, позивачем було проведено перевірку особової справи відповідача щодо призначеної їй допомоги та встановлено, що остання отримувала від боржника аліменти на користь доньки з липня 2009 року по жовтень 2009 року, у грудні 2010 року, з лютого по березень 2011 року та у серпні 2011 року, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості, наданої ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції (а.с.33). Про факт отримання коштів по сплаті аліментів, відповідач УПСЗН в Самарському районі м. Дніпра не повідомила. В п. 9 п. 10 Порядку визначено, що виплата тимчасової допомоги припиняється у разі добровільного виконання рішення суду особою, зобов'язаною сплачувати аліменти. Відповідно до рішення управління праці та соціального захисту населення № 5592 та № 8990 [PERSON] було припинено виплату допомоги та від кореговано суму надміру виплачених коштів (а.с. 35, 36). Відповідно до п.12 Порядку, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Згідно розрахунку Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську за період з 01.08.2009 року по 30.06.2010 року, з січня 2011 року по 30 червня 2012 року сума надміру виплачених державних коштів склала 7871,40 грн. (а.с. 38, 40). Так, перевіривши вище приведений розрахунок, суд вважає його вірними, оскільки відповідно до положень Порядку, відповідачу була нарахована заборгованість за кожні шість місяців призначеної допомоги, в період виплати якої була сплата по аліментам та за наступні шість місяців призначеної допомоги, що слідували після сплати аліментів. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що наявні всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми надміру виплачених державних коштів у вказаному позивачем розмірі 7871,40 грн. Разом з цим, відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності, з приводу чого, суд зазначає наступне. Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позивач пов'язує момент обізнаності про порушення його права з датою 26.09.2012 року, з моментом надходження з виконавчої служби довідки про отримання відповідачем коштів по сплаті аліментів, оскільки до цього моменту йому не було відомо, що відповідачем отримуються від платника аліменти, в той період, коли їй призначена державна допомога. Дані доводи позивача підтверджує сама довідка, яка міститься в матеріалах справи з печаткою про її отримання управлінням 26.09.2012 року. Інші докази про те, що позивач знав про своє порушене право раніше в матеріалах справи відсутні. Таким чином, виходячи з того, що позивач звернувся до суду з дійсним позовом 20.11.2014 року, а про порушення своїх прав дізнався 26.09.2012 року, то суд вважає, що строк на звернення до суду з позовом не пропущено, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності та відмові з цих підстав у позові. Що стосується доводів відповідача, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про отримання нею коштів по сплаті аліментів, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються фактично встановленими обставинами справи та не були підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України. Тому, зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст.373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Судом встановлено, що відповідач проживає вдвох з малолітньою донькою, яку самостійно виховує, на теперішній час не працює та отримує лише допомогу по безробіттю, щомісячно вимушена сплачувати кредит, який отримувала на придбання квартири, в якій проживає та яка є її єдиним житлом. З урахування викладеного, суд приходить до переконання, що встановлені у судовому засіданні обставини, що стосуються матеріального становища відповідача, є такими, які можливо розцінити як виняткові і такими, що утруднюють виконання рішення, а тому вважає за можливе розстрочити відповідачу виконання рішення суду про стягнення коштів, надміру виплачених за призначеною тимчасовою державною допомогою, дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів в розмірі 7871,40 грн. по 327,98 грн. щомісячно на термін 24 місяці.

Outcome: approved