Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 01.11.2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №DNР0АЕ00000255, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 29425 доларів США на строк до 01.11.2011 року. В порушення взятих на себе зобовязань позичальник не виконував умови кредитного договору та станом на 14.09.2016 року має заборгованість в розмірі 69298,41 долари США, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 9692,55 долари США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 11657,47 долари США, заборгованості по комісії в сумі 882 долари США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 47066,39 долари США. Від цієї суми відраховується сума заборгованості, стягнута з відповідача за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2011 року. В звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в сумі 7207,82 долари США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 190430 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності та безпідставність позовних вимог.. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч.5 ст.261 ЦК України). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.11.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNР0АЕ00000255, відповідно до умов п.1.1 якого останній отримав кредит в сумі 29425 доларів США на строк з 01.11.2006 року по 01.11.2011 року включно. Також п.1.1 кредитного договору було визначено, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 533,90 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Таким чином, з огляду на встановлену в п.1.1 кредитного договору дату повернення кредиту 01.11.2011 року та порядок його погашення протягом дії кредитного договору у вигляді щомісячних платежів, суд приходить до висновку, що звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7207,82 долари США, банк пропустив встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Оскільки іншого строку позовної давності сторонами у договорі не визначалось, відповідач в своїх письмових запереченнях та його представник під час розгляду справи в суді просили застосувати строки позовної давності, позивач клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку не заявляв та доказів щодо поважності причин пропуску останнього не надав, з урахуванням положень ч.4 ст.267 ЦПК України в задоволенні позову слід відмовити. В звязку з відмовою в задоволенні позову судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed