Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання укладеним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок. 01 серпня 2016 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку в простій письмовій формі, за умовами якого відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] придбав за обумовлену договором суму в розмірі 5000,00 Доларів США житловий будинок [ADDRESS] В той же день, як вказує позивач у своїй заяві, відповідачем були отримані кошти в розмірі 5000,00 доларів США, про що ним власноручно була складена розписка, а також відповідачем були передані позивачеві усі правовстановлюючі документи на будинок та інші документи (договори, квитанції про сплату державного мита, схема, акти, тощо). Також відповідач зобов'язався, після оформлення всіх необхідних документів та отримання свідоцтва на спадщину, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку, щоб [PERSON] як власник домоволодіння міг в установленому законом порядку зареєструвати право власності на майно. Право власності на вищевказаний житловий будинок було зареєстровано за [PERSON], який являється батьком відповідача, та [PERSON], яка являється бабусею відповідача. [PERSON] помер [INFO] року в с. Алакурті Кандалакшського району Мурманської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] померла [INFO] року в м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Інших спадкоємців, крім відповідача, померлі не мали. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак останній відмовив йому з посиланням на те, що в нього не має ні грошей ні часу на оформлення відповідних документів. Також відповідач зазначив, що претензій до позивача не має, гроші отримав, документи на будинок передав, а отже вважає, що всі умови передбачені договором купівлі-продажу він виконав. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд: визнати укладеним між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку від 01.08.2016 року, згідно якого [PERSON] придбав, а [PERSON] відчужив житловий будинок [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] В судове засідання сторони не з'явилися, однак від позивача та представника відповідача надійшли письмові заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.4 ст.213 ЦК України, якщо за правилами встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами п.2 ст.665 ЦК України у разі невиконання продавцем обов'язку передати майно (товар) покупцеві за договором купівлі-продажу, покупець згідно зі ст.622 ЦК має право вимагати відібрання цього майна (товару) у продавця в примусовому порядку і передання йому майна (товару) зі стягненням з продавця збитків, заподіяних несвоєчасним отриманням товару. 01 серпня 2016 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку в простій письмовій формі, за умовами якого відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] придбав за обумовлену договором суму в розмірі 5000,00 Доларів США житловий будинок [ADDRESS] В той же день, як вказує позивач у своїй заяві, відповідачем були отримані кошти в розмірі 5000,00 доларів США, про що ним власноручно була складена розписка, а також відповідачем були передані позивачеві усі правовстановлюючі документи на будинок та інші документи (договори, квитанції про сплату державного мита, схема, акти, тощо). Також відповідач зобов'язався, після оформлення всіх необхідних документів та отримання свідоцтва на спадщину, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку, щоб [PERSON] як власник домоволодіння міг в установленому законом порядку зареєструвати право власності на майно. Вищевказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також були визнані представником відповідачем. Справжня воля сторін правочину мала на меті укладання договору купівлі-продажу в майбутньому, при цьому покупець виконав усі покладені на нього обов'язки, повністю розрахувався з продавцем та вимагав від продавця належного оформлення цього правочину. Отже, суд приходить до висновку, що сторони насправді вчинили правочин з приводу купівлі-продажу належного відповідачу домоволодіння, який оформили у вигляді простої письмової форми та розписки до неї, а тому до вимог чинного законодавства, їх відносини регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін, визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved