Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду 20 серпня 2018 року з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що Дзержинським районним судом м. Кривого Рога 08 листопада 2013 року було прийняте рішення про стягнення аліментів з [PERSON] як з матері дитини, на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі ј частини з усіх видів ії заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 25 квітня 2013 року. Згідно довідки розрахунок №217 від 16.08.2018 року, наданою Металургійним відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідач свій обов`язок по сплаті аліментів не виконує, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим має заборгованість по аліментам станом з 25 квітня 2013 року по 16 серпня 2018 року - 62 741 грн. 72 коп. Позивач просить суд стягнути з неї також пеню у розмір 18 199,87 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи заочно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації та за допомогою публікації відповідного повідомлення про виклик на офіційному сайті Судова влада України за адресою https://court.gov.ua/fair/sud0408/, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи без її участі - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи без її участі - не подала, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, Дзержинським районним судом м.Кривого Рога 08 листопада 2013 року було прийняте рішення про стягнення аліментів з [PERSON] як з матері дитини,на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів ії заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,щомісячно до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 25 квітня 2013 року, було видано відповідний виконавчий лист. Відповідач всупереч рішенню суду, приписів ст.180 Сімейного кодексу України, яка встановлює обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на утримання сина не сплачувала та станом з 24.04.2013 р. по 16.08.2018р. заборгувала 62 741,72грн., про що свідчить довідка-розрахунок від 16.08.2018р. № 217 видана державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу (а.с.9). Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] мешкає разом із позивачем, знаходиться на його утриманні. Відповідачем відзив на позов не надано, доказів на підтвердження відсутності її вини у несплати аліментів суду не надано. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.. При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. З урахуванням положення ст.196 СК України, яка передбачає, що розмір пені, що підлягає стягненню за аліменти не може бути більше 100 відсотків заборгованості, суд вважає, що розмір пені 18 199,87 грн. відповідає вимогам ст. 196 СК України при сумі заборгованості 62 741 грн., тому задовольняє позов. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі N 572/1762/15-ц (провадження N 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи вказаний спір, давши оцінку поданим доказам сторонами, суд вважає за необхідне застосувати положення статі 196 СК України, враховуючи те, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти, визначені рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, розмір якої розраховано на підставі розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем (а.с. 9), виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивача при зверненні до суду з позовом звільнено від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір 704,80грн.

Outcome: approved