Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, 30.03.2020р. було розірвано шлюб між ним та відповідачкою. Після розірвання шлюбу дружина забрала дітей, зібрала свої речі та переїхала проживати окремо від нього, а він залишився проживати в їх спільній квартирі за адресою: [ADDRESS] . 31.05.2020 року об 11 год. 27 хв. Він зустрів на вулиці свою колишню дружину [PERSON] та на її прохання він (позивач) своїми ключами відчинив їй двері їх спільної квартири та відповідачка безперешкодно зайшла до квартири та почала збирати свої особисті речі, а він (позивач) вийшов з квартири та пішов у власних справах. Цього ж дня о 14 год. 13 хв. відповідачка йому зателефонувала та повідомила, що має намір залишити квартиру, і попросила його приїхати та зачинити вхідні двері квартири. Він (позивач) повідомив, що не може приїхати. 31.05.2020 року о 16 год. 55 хв. він (позивач) отримав повідомлення від [PERSON] , в якому остання вказала, що змінила замок від вхідних дверей в квартирі за адресою: [ADDRESS] , при цьому ключі від нового замка відповідачкою йому надані не були. Ввечері 31.05.2020 року він ( [PERSON] ) повернувся до квартири, але потрапити в неї не зміг, бо замок було змінено відповідачкою, тому він (позивач) зателефонував до поліції та повідомив про те, що він позбавлений можливості потрапити до власної квартири, за вказаним фактом працівниками поліції у нього були відібрані пояснення. 01.06.2020 року він ( [PERSON] ) змушений був замінити замок на вхідних дверях вказаної квартири, щоб потрапити до власного жила. Зайшовши в квартиру, він (позивач) виявив відсутність речей, спільно придбаних у шлюбі з відповідачкою, крім того, відповідачкою була пошкоджена стільниця кухонної поверхні та вхідні двері, а також залишений у відкритому доступі газопровід, що наразило на небезпеку мешканців всього багатоповерхового будинку. В цей же день він (позивач) ще раз надав пояснення працівникам поліції, яких на цей раз викликала відповідачка. Відповідачкою систематично вивозиться з квартири спільно нажите майно та пошкоджуються меблі. Посилаючись на систематичне вчинення відповідачкою неправомірних дій по знищенню спільного майна та вчинення нею перешкод у користуванні спільною квартирою, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 32), позивач просить суд визнати протиправною поведінку [PERSON] щодо створення перешкод у користуванні спільним житловим приміщенням [PERSON] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] чинити перешкоди у використанні спільної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] ; заборонити [PERSON] руйнувати, змінювати, переробляти спільно нажите майно самостійно чи за допомогою третіх осіб, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , без попередньої згоди [PERSON] 17.06.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк на усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали. 19.06.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. 03.08.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та заборону у руйнуванні спільно нажитого майна прийнято до провадження судді Плотникової Н.Б. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020 року, проведеного у зв`язку зі перебуванням головуючого судді Соколової Н.О. на лікарняному. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання за участю сторін. 22.10.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, при цьому відповідач пояснила, що вона ( [PERSON] ) ніколи не чинила перешкод позивачу у користуванні спільною квартирою і спільним майном. Позивач як проживав у їх спільній квартирі за адресою: [ADDRESS] , так і проживає в ній на даний час. Вона (відповідачка) ніколи не руйнувала і не вивозила їх спільне майно. Після розлучення з позивачем вона ( [PERSON] ) разом з дітьми стала проживати в м. Києві. 31.05.2020 р. їй (відповідачці) потрібно було забрати свої речі з квартири, а тому вона попросила позивача відчинити вхідні двері їх спільної квартири, щоб вона мала змогу туди потрапити, так як у неї був відсутній ключ від квартири. Позивач відчинив їй двері квартири та пішов по своїм справам, а вона залишилась у квартирі. Зібравши речі в цей же день - 31.05.2020 р. вона ( [PERSON] ) зателефонувала позивачу, щоб він приїхав та зачинив двері квартири. Однак позивач відповів, що він зайнятий, і не може приїхати. Так як їй (відповідачці) потрібно було терміново їхати на роботу до м. Києва, а зачинити квартиру вона не могла, так як у неї був відсутній ключ, вона змушена була замінити замок на вхідних дверях квартири, щоб зачинити квартиру. Після того, як 31.05.2020 року вона змінила замок, вона пропонувала позивачу отримати в неї новий ключ від квартири, однак позивач не приїхав і з проханням надати ключ від квартири до неї не звертався. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Судом встановлено, що сторони з 17.09.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 14.06.2012 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Полуляхом В.В., реєстр 437, відповідачка [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів від 14.06.2012. (а.с.9-12). Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.06.2012 об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , 25.06.2012 зареєстрована на праві власності за [PERSON] , порядковий номер об`єкта нерухомого майна 10014 кн. 83 стор. 47. (а.с. 13-14). Таким чином, спірна квартира хоча і зареєстрована на праві власності (1/1 частка) за [PERSON] , однак була набута за час шлюбу з [PERSON] , а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 895/1313, [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , з від 09.10.2015 року по теперішній час (а.с. 7). Судом також встановлено, що з 14.07.2020 року відповідачка разом з дітьми проживає в [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житла від 14.07.2020 р. та довідкою 3155 від 09.09.2020 р., відповідно до якої дитини - [PERSON] навчається в школі №66 м. Києва. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов). Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обгрунтовуючи позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та заборону у руйнуванні спільно нажитого майна, позивач посилається на те, що відповідачка систематично чинить йому ( [PERSON] ) перешкоди у реалізації його права на користування їх спільною квартирою по [ADDRESS] , а саме 31.05.2020 року відповідачка змінила замок на вхідних дверях їх спільної квартири, внаслідок чого він в ніч з 31.05.2020р. на 01.06.2020 року не зміг потрапити до квартири, крім того, без його (позивача) згоди [PERSON] знищує, руйнує спільне майно в квартирі, а саме 31.05.2020 року [PERSON] зняла варочну поверхню газової плити та залишила газопровід у відкритому доступі, чим наразила на небезпеку мешканців всього багатоквартирного будинку. Однак суд не може взяти до уваги такі доводи позивача з огляду на те, що позивачем не надано доказів на їх підтвердження. Саме лише посилання в позовні заяві на систематичне вчинення [PERSON] перешкод у реалізації права позивача на користування квартирою, що є спільною сумісною власністю подружжя, власноруч чи за допомогою третіх осіб руйнує чи знищує спільне з позивачем майно, - не є належними доказами, що давали б можливість суду встановити наявність фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Суд критично оцінює додані до матеріалів справи фотознімки, на яких, нібито, зображено газопровід в квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки вони не дають можливості достовірно встановити де, ким і за яких обставин вони були зроблені, та яким чином підтверджують факт зняття варочної поверхні газової плити та залишення 31.05.2020 року газопроводу у відкритому доступі саме відповідачкою [PERSON] . Встановлено, що 31.05.2020 позивач звернувся до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області з заявою щодо неможливості його потрапити 31.05.2020 року до квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій він проживає, так як відповідачка змінила замки на вхідних дверях квартири. Дана заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку Охтирського ВП за №4280 від 31.05.2020 року. За наслідками розгляду даної заяви ознак кримінального правопорушення не було встановлено та було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення, так як відносини, що склалися між [PERSON] та [PERSON] , носять цивільно-правовий характер (а.с.15). Однак сам факт звернення позивача до правоохоронних органів не є підтвердженням протиправних дій відповідачки, так як відсутні будь-які процесуальні рішення про притягнення відповідачки до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Крім того, в судовому засіданні відповідачка пояснила, що вона з метою збереження майна змушена була 31.05.2020 року змінити замок на вхідних дверях їх спільної квартири по [ADDRESS] , так як не могла зачинити квартиру, бо ключів від вхідних дверей квартири у неї не було, а позивач на її прохання відмовився приїжджати зачинити двері. Сам позивач в судовому засіданні підтвердив, що дійсно 31.05.2020 року йому зателефонувала колишня дружина та попрохала приїхати та зачинити двері квартири, однак він (позивач) був зайнятий та не приїхав, а через деякий час в цей же день отримав повідомлення по телефону від відповідачки про те, що вона змінила замок на вхідних дверях. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що позивач 01.06.2020 року замінив замок на вхідних дверях вказаної квартири та потрапив до квартири, та весь цей час безперешкодно проживає в даній квартирі. Таким чином, судом не встановлено, що діями відповідачки порушується право власності позивача. Враховуючи, що позивач не надав належних доказів порушення його права власності на спільне майно та створення відповідачем перешкод у користуванні квартирою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed