Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь відсотки за договором позики в сумі 606021,62 грн. В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.06.2012 року стягнуто з [PERSON] на його користь 22832,00 грн. борг за договором позики. 05.06.2015 року було видано дублікат виконавчого листа на виконання вказаного рішення суду. На час звернення із вказаним позовом до суду, відповідач борг за договором позики не повернув, рішення суду не виконує,вказане ставить його у скрутне матеріальне становище, внслідок чого змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2017 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 11 серпня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] ортримав грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США, що еквівалентно 16000,00 грн., строком на два місяці. Сплата відсотків за користування коштами складає 12,5% щомісячно, що всього становить 500 доларів США за два місяці. Кінцевий термін повернення коштів з відсотками 12.10.2009 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів підтверджено розпискою від 11.08.2009 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 05.06.2015 року видано [PERSON] дублікат виконавчого листа по рішенню Дніпровського районного суду м. Херсона від 22 червня 2012 року 2110/2039/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, поновлено строк на пред'явлення вказаного виконавчого листа. Постановою Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі за № 6-1206цс15 визначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в положеннях ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України. Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої правової підстави, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Така ж правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанови ВСУ від 20.12.2010 року у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 року у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 року у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 року у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 року у справі № 3-11гс11, від 23.01.2012 року у справі № 3-142гс11). Суд враховує і особливість правової природи відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. Зважаючи на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною за рахунок іншої. Щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, то вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки грошове зобовязання між сторонами за договором визначено у валюті долар США, а індекс інфляції нараховується тільки на грошові зобов'язання, визначені в національній валюті у гривні. Враховуючи, що станом на день ухвалення рішення у справі офіційний курс долара США щодо гривні України становить 26,0269 грн., то сума відсотків за договором станом на 10.04.2018 року, тобто день ухвалення рішення суду, складає 618138,88 грн. (250 дол. США * 26,0269 грн.* 95 місяців). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а саме на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 618138,88 грн. Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, судової практики ВСУ, суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, яке не виконано боржниками вчасно, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє позивача права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору та на користь держави 5541,38 грн.

Outcome: partial