Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02 серпня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №SIKPAK20044458, відповідно до якого банком надано кредит на придбання автомобіля. Згідно із п.7.3 вказаного договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань виступає автомобіль HYUNDAI SANTA FE, KMHSH81DP7U188473. Відповідно до довідки №956794 від 23 жовтня 2013 року вказаний кредит погашено в повному обсязі, окрім того згідно із вказаною довідкою позивачем в повному обсязі погашено й два інші кредити, а саме угода №SIKPAK005 80004 від 01 серпня 2005 та угода №SIKPRD00070540 від 30 червня 2005 року. Однак згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23 березня 2016 відносно нього накладено заборону відчуження рухомого майна, тому позивач просив суд зняти заборону відчуження з рухомого майна, яке належить на праві власності [PERSON] та накладене постановою про відкриття виконавчого провадження від 25 жовтня 2011 року, ВДВС Красноперекопського міськрайонного управління юстиції АРК. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог пояснивши, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту. Представник третьої особи просили винести рішення згідно діючого законодавства. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 02 серпня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПрвиатБанк» було укладено кредитний договір №SIKPAK20044458, відповідно до якого банком надано кредит на придбання автомобіля. Згідно із п.7.3 вказаного договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань виступає автомобіль HYUNDAI SANTA FE, KMHSH81DP7U188473. Згідно довідки №956794 від 23 жовтня 2013 року вказаний кредит погашено в повному обсязі, окрім того згідно із вказаною довідкою позивачем в повному обсязі погашено й два інші кредити, а саме угода №SIKPAK005 80004 від 01 серпня 2005 та угода №SIKPRD00070540 від 30 червня 2005 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23 березня 2016 року, боржник [PERSON], заборонено відчужувати рухоме майна, обтяжував відділ державної виконавчої служби Красноперекопського міськрайонного управління юстиції. Позивач пославшись на вимоги ст. ст. 15,16 ЦК України просив суд зняти дану заборону. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України , ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміти закріпленні законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки останнім вибрано невірний спосіб захисту свого порушеного права (ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України). Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed