overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

\~\~\~\~\~Позивач звернувся до\~Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя\~з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] в Лівобережному районі м. Маріуполя та зареєстрована там з 04 квітня 1989 року. Окрім неї у вказані квартирі зареєстрований її син -[PERSON] 05 жовтня 1984, але протягом тривалого часу, з 2014 року, фактично відповідач у вказаній квартирі не проживає. Всі обов'язки, які витікають з договору найму жилого приміщення, покладені на позивача, і вона несе витрати по його утриманню. Відповідач квартирою не користується, не цікавиться, особистих речей у вказаній квартирі не має. На підставі викладеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Позивачка в судове засідання не зявилась, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. Суд ухвалив за можливе здійснити розгляд справи у відсутність відповідача із постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до особистого рахунку № 3666 квартиронаймачем квартири [ADDRESS] в Лівобережному районі м. Маріуполя є [PERSON]. Також у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON]. Згідно акту від 16 жовтня 2017 року, складеного КСН «Жемчужний», відповідач [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не мешкає з 2014 року. Згідно зі ст. ст.71,72 ЖК України у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім'ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. \~\~\~\~\~\~З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню такими, що втратил право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. \~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного\~суду міста\~Маріуполя з позовом до [PERSON] та [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] та зареєстрований в цій квартирі з 2013 року. Окрім нього в квартирі зареєстрована його донька [PERSON] та онука [PERSON], які протягом тривалого часу, з серпня 2014 року, фактично в ній не проживають. Всі обов'язки, які витікають з договору найму жилого приміщення, покладені на позивача, і тільки він несе витрати по його утриманню. Відповідачі квартирою не користуються, не цікавляться, особистих речей в ній не мають. На підставі викладеного, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі у відкрите судове засідання не зявилися, від [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], надійшла заява від 10.12.2018р., в якій вона не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання її разом з неповнолітньою дитиною такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки постійно мешкає в РФ та повертатись в Україну не планує. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Лівобережному району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка, у судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що за ордером на житлове приміщення № 006966 від 27.02.2013р., виданим на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради, [PERSON] надано право на зайняття житлового приміщення квартири [ADDRESS] (нині Захисників України) в м. Маріуполі. В зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] (Позивач), [PERSON] та\~[PERSON] (Відповідачі), а також [PERSON], що підтверджується інформацією Центру надання адміністративних послуг від 31.10.2018р. З тексту позовної заяви [PERSON] вбачається, що відповідачі в серпні 2014р. виїхали з квартири, що підтверджується заявою відповідачки [PERSON] Згідно зі ст. ст.\~71,\~72 ЖК України\~у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім'ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.10.2007р. В квартирі зареєстрована його дочка, яка з 2014 року фактично в ній не мешкає. Всі обов'язки по утриманню жилого приміщення покладені на позивача, відповідачка спірною квартирою не користується, не цікавиться, особистих речей в ній не має. На підставі викладеного, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у відкрите судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, в якій вона не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки з сім`єю постійно мешкає в Турецькій Республіці та повертатись в Україну не планує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 01.10.2007р., виданим Управлінням міського майна, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано в МКП «Маріупольське БТІ» 16.10.2007р., про що свідчить відповідний витяг. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON], що підтверджується інформацією Департаменту адміністративних послуг. Відсутність відповідачки у спірній квартирі понад рік підтверджується заявою відповідачки [PERSON], а також актом від 17.10.2018р. ОСББ «9 Травня-15». Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, як встановлено судом, понад рік відсутній в спірному будинку без поважних причин. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано 02.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №976. Від шлюбу у них є донька: [PERSON], [INFO]. Причиною припинення шлюбних відносин, вказує подружню зраду з боку відповідачки, яка тривалий час має стосунки з іншими чоловіком. За таких обставин вважає, що сімя не може бути збереженою. Просив розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилася. Через канцелярію суду надала заяву, у якій розгляд справи просив провести без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, - Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання не зявились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 02.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про, що зроблено відповідний актовий запис №976, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №132655 (а.с.3). Від вказаного шлюбу у сторін є донька: [PERSON], [INFO]. (а.с. 6). Основною причиною розірвання шлюбних відносин є подружня зрада з боку відповідачки, яка, як зазначає позивач, на протязі тривалого часу має стосунки з іншим чоловіком. Таким чином, суд вважає, що збереження сімї неможливе, оскільки сімя сторін розпалась остаточно. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідач перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано 09.06.2018 року в Комуні Єрьо Єрьоскьобінгу в Данії за актовим записом №23011. Вказував, що сімейне життя не склалось, стосунки з часом погіршились у зв`язку з чим подальше підтримання відносин є неможливим. Подружні відносини між ними та ведення спільного господарства припинено, шлюб існує формально. Від шлюбу дітей у них немає, але позивачу не відоме місце перебування відповідачки, а тому змушений звернутися до суду. Враховуючи те, що примирення між ними неможливе з посиланням на норми матеріального та процесуального права, просив розірвати шлюб між ними. В судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду від його представника адвоката Савченко А.Ю. надійшла заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В разі неявки відповідачки не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 09.06.2018 року Комуною Єрьо, Єрьоскьобінг , Данія, реєстратором Сара Боє Кроман, реєстраційний номер 23011, що підтверджується апостильованою копією Свідоцтва про одруження (а.с.6,7). Спільне сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Шлюб на даний час існує формально. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до Житлово-будівельного кооперативу №69, Територіальної громади в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Посилався на те, що на підставі рішення народних депутатів №474/29 від 05.11.1991 року, 12.11.1991 року Виконавчий комітет міської ради народних депутатів м. Чернівці,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суджу міста Києва з позовною заявою та просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 7835,10 гривень та моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень, посилаючись на таке: 05 березня 2016 року з вини відповідача у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль «Шкода Супер Б» державний номерний знак [NUMBER] до рахунку номер [NUMBER] від 15 квітня 2015 року, складеного ТОВ «Автосоюз», вартість робіт та запасних частин по ремонту його автомобіля «Шкода Супер Б» державний номерний знак [NUMBER] 57835,10 гривень. Наприкінці квітня 2015 року він отримав телефонне повідомлення від відповідача номер 1 про те. що він погоджується сплатити лише 23502,00 гривень, але за вказану суму він не зможе відремонтувати свій автомобіль. Страховим полісом відповідач Страхова компанія мала сплатити йому 50000,00 гривень, тому він вважає. що відповідач [PERSON] має сплатити йому 7835,10 гривень. Крім того, він зазнав нервового стресу, оскільки був обурений нахабством відповідача [PERSON], який грубо порушив правила дорожнього руху, він був засмучений пошкодженням свого практичного нового автомобіля. Він вимушений був витрачати свій час та гроші на збирання відповідних документів на виплату страхового відшкодування. Вказані дії відповідача призвели до виникнення у нього стану тривалої стресової напруги, що негативно вплинуло на його самопочуття та загальний стан здоров,я, він почав швидко втомлюватись, втратив нормальний сон та апетит.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою та просила розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 20 жовтня 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім,ї, актовий запис номер 1926. Позивач посилався на таке: починаючи з грудня 2016 року їх сім,я фактично розпалася, фактичні шлюбні стосунки між ними відсутні, проживають окремо, спільна дитина проживає з матір,ю. Фактично відповідач перебуває у близьких стосунках з іншим чоловіком, тому позивач вважає. що примирення між ними неможливе, рішення про розірвання шлюбу є зваженим. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути позов за його відсутності, підтримав позовні вимоги, зазначив. що миритися не бажає. З аналогічною заявою звернулася відповідач, де зазначила. що з грудня 2016 року фактичні шлюбні відносини припинені з причини того, що не можуть знайти спільну мову між собою. Миритися не бажає. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за наступних підстав: 20 жовтня 2012 року сторони зареєструвати шлюб, про що свідчить актовий запис номер 1926, здійснений Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім,ї. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, фактичні шлюбні відносини припинені в грудні 2016 року, спільне господарство сторони не ведуть. Сторони не бажають відновлювати сімейні відносини. У відповідності до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 СК України суд з,ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні припини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей. З урахуванням всіх обставин у справі, причини припинення шлюбних відносин, небажання жодної зі сторін миритися, що підтверджується відсутністю про це заяви відповідача, а також позовних вимог позивача та зазначених причин припинення шлюбних відносин, суд прийшов до висновку, що примирення подружжя є неможливим і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати віднести на позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив розірвати шлюб, укладений між ним за відповідачкою 03 серпня 2007 року в Центральному відділі реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім,ї, актовий запис номер 1954. Позивач посилався на таке: фактичні шлюбні відносини припинені з 20 червня 2016 року з причини відсутності взаємопорозуміння, байдужості до життя та проблем кожного, відсутності сімейного вогнища. До шлюбу вони знали один одного всього шість місяців і, як виявилося після шлюбу, мали зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Спільне господарство на даний час не ведеться. Подальше спільне життя і збереження шлюбі є неможливим. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, але до органів державної реєстрації актів цивільного стану з,являтися не бажає. Позивач звернувся до суду з заявою та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка звернулася до суду з заявою та просила розглядати справу за її відсутності, проти позову не заперечувала. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню. 03 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Ценетральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім,ї, актовий запис номер 1954. Від шлюбу сторони дітей не мають. Як вбачається з матеріалів справи, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені 20 червня 2016 року з причини відсутності взаємопорозуміння, протилежних поглядів на сімейне життя. На даний час сторони мешкають порізнь, спільного господарства не ведуть. У відповідності до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні припини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей. З урахуванням всіх обставин у справі, причини припинення шлюбних відносин, небажання жодної зі сторін миритися, що підтверджується відсутністю про це заяви відповідача, а також позовних вимог позивача та зазначених причин припинення шлюбних відносин, суд прийшов до висновку, що примирення подружжя є неможливим і шлюб підлягає розірванню. Як встановлено у судовому засіданні, на час розгляду справи у суді між подружжям відсутній спір щодо розподілу спільного майна подружжя. Судові витрати віднести на позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved