Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з урахуванням уточнень з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «СК «АХА Страхування» на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 19857,51 грн., стягнути з відповідача ТОВ «НВП «Мадек» на свою користь майнову шкоду у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 19857,51 грн., стягнути з відповідача ТОВ «НВП «Мадек» на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати в розмірі 11500,00 грн., заподіяні внаслідок ДТП, яка сталася 12.12.2016 року з вини [PERSON] Мотивує позов тим, що 12.12.2016 року в м. Буча по вул. Жовтневій, 18, водій [PERSON] керуючи автомобілем«Renault», д.н.з. [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки , не дотримався безпечного бокового інтервалу, чим порушив п. 13.3 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем « Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 29.12.2016 року третю особу визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті протиправних дій працівника відповідача позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля « Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , заподіяно матеріальний збиток в розмірі 39715 грн. 02 коп., який встановлений звітом № 2704 (1) від 28.04.2017 року. Крім того позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., оскільки внаслідок ДТП позивачу були завдані моральні страждання. Внаслідок чого позивач змушений був змінити свій звичайний спосіб життя. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодував завдану позивачу шкоду, останній був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Провадження у справі відкрито 09.10.2017 р. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі з наведених в позові підстав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Представник відповідача ПАТ «СК «АХА Страхування» - Деревицький В.В., позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, на обґрунтування своїх доводів подав до суду відзив, зазначаючи на таке. Власник транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER]ТОВ «НВП «Мадек» застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу в АТ «СК «АХА Страхування» згідно полісу № АЕ/8906578 від 25.05.2016року. ПАТ «СК «АХА Страхування» було замовлено проведення авто товарознавчого дослідження, щодо визначення вартості матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 12.12.2016 року. Відповідно до звіту №765/16 від 29.11.2017 року експертного авто товарознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу « Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , проведеного судовим експертом , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 14875,66 грн. Таким чином сума страхового відшкодування за випадком пошкодження транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12,12.2016 року становить 14739,49 грн. Представник відповідача зазначає, що позивач не звертався до ПАТ «СК «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, що унеможливлює прийняти ним рішення по справі та виплату відшкодування по події. Представники відповідача ТОВ «Наукове-виробниче підприємство «Мадек» позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 12.12.2016 р. о 09.00 год. В м. Буча по вул. Жовтневій, 18 на відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Позивач є власником автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , який був пошкоджений у зазначеному вище ДТП. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 29.12.2016 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог вимог пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт завдання матеріальної шкоди позивачу, як власнику автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , з вини третьої особи [PERSON] є встановленим і доказуванню не підлягає. В судовому засіданні достеменно встановлено, що ДТП, внаслідок якої 12.12.2016 р. пошкоджено автомобіль позивача, сталася під час перебування водієм [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «НВП «Мадек» та виконання ним своїх службових обов`язків. Частиною 2 статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно роз`яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, тимчасовим, сезонним, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ТОВ «НВП «Мадек» є особою, відповідальною за заподіяну позивачу матеріальну шкоду. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому в зазначеній статті конкретизується перелік збитків, які мають бути обов`язково відшкодовані виною особою у разі їх завдання, а саме: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] від 28.04.2017 р. № 2704(1), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «ToyotaCamry», д.н.з. [NUMBER] , становить 39715 грн. 02 коп. Приписами ч. 1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. На спростування доводів сторони позивача стороною відповідача було надано висновок № 765/16 від 29.11.2017 року експертного авто товарознавчого дослідження з визначення вартості відновлювальног ремонту колісного транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу становить 14875,66 грн. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в результаті пошкодження власності позивача, що сталося внаслідок ДТП, яка мала місце 12.12.2016 р., позивачу заподіяна матеріальна шкода в розмірі 14875 грн. 66 коп. Як на підставу невизнання позову, представник відповідача посилався на те, що цивільна відповідальність автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПАТ «СК «АХА Страхування», але позивач жодного разу не звертався до ПАТ «СК « АХА Страхування» , а тому в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «СК «АХА Страхування» слід відмовити. Однак, суд не бере до уваги дані твердження представника відповідача, з огляду на таке. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Суд враховує, що із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові при розгляді справи № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що саме працівником відповідачем було пошкоджено майно позивача, позивач скористався своїм правом пред`явити вимоги саме до відповідача, а не до страхувальника, а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди засновані на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. Судом, з врахуванням роз`яснень п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», було роз`яснено право на вирішення питання про передачу відповідачу майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність (замінені деталі з автомобіля позивача), але відповідної заяви сторона відповідача не подала. А відтак, виходячи з принципу диспозитивності, під час постановлення даного рішення дане питання не вирішується. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковим для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві відповідачем внаслідок вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, заподіяна моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням характеру й тривалості страждання позивача, викликаних ушкодженням автомобіля, моральних страждань позивача з приводу пошкодження його власності та неможливістю користування автомобілем певний час, порушення укладу життя позивача, внаслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода. Відповідно до ст.57 ч.2 ЦПК України пояснення сторони є джерелом доказів у цивільних справах. У зв`язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,0 грн. В зв`язку з чим, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимогу зазначеної норми цивільно-процесуального Закону, з ТОВ «НВП «Мадек`на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172 ЦК України,

Outcome: partial