Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення вкладу з процентами та пені. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.06.2019 між ним та відповідачем було укладено договір SAMDNWFD0072356843301 за умовами якого позивач передав відповідачу кошти у сумі 30000,00 грн. для розміщення на депозитному вкладі на 3 місяці до 03.09.2019 зі сплатою 16,5% річних. 04.09.2019 на наступний день після закінчення строку вкладу позивач звернувся з вимогою повернути вклад з процентами, проте, всупереч п. 5.2 договору SAMDNWFD0072356843301 від 03.06.2019, ч. 3 ст. 1060 ЦК України, банк відмовився виконати свої зобов`язання, тому з відповідача слід стягнути 30000,00 грн. вкладу та 1015,38 грн. нарахованих за цим вкладом процентів. Крім того відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просить стягнути 55827,68 грн. пені за період з 05.09.2019 по 03.11.2019. Ухвалою судді від 11.11.2019 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 11.11.2019, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.06.2019 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір SAMDNWFD0072356843301 за умовами якого позивач передав відповідачу кошти у сумі 30000,00 грн. для розміщення на депозитному вкладі на 3 місяці до 03.09.2019 зі сплатою 16,5% річних. Відповідно до матеріалів справи 04.09.2019 позивач звернувся у відділення АТ КБ «Приватбанк» по вул. Соборній, 57 у м. Хмельницькому для зняття коштів з депозитного рахунку, а саме їх перерахування на картковий рахунок [NUMBER] , у зв`язку з закінченням строку дії депозитного договору від 03.06.2019. Позивачем зазначено, що він пред`явив паспорт і поставив підпис на планшеті працівника банку [PERSON] , проте йому було відмовлено у перерахуванні коштів у зв`язку з тим, що позивач відмовився фотографуватися. Також 04.09.2019 позивачем направлено скаргу на поштову адресу АТ КБ «Приватбанк» з повідомленням про відмову працівника банку видати депозит та проханням невідкладно перерахувати мені кошти з депозитного на зазначений картковий рахунок. Згідно копії листа АТ КБ «Приватбанк» від 03.10.2019 № 20.1.0.0.0/7-190909/1951, посилаючись на ст. 9, 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 21 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.04.2019 № 56, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщуються в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, відповідач повідомив, що «під час повідомлення клієнта про необхідність фотозйомки співробітник банку діє перш за все згідно з нормами чинного законодавства, а також у рамках правовідносин, які виникли з клієнтом». За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України). Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ( в редакції чинній на момент подання позову) банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Відповідно до умов договору №SAMDNWFD0072356843301 від 03.06.2019, позивач дав згоду на обробку банком його персональних даних з метою та на умовах, що зазначено в цьому договорі. Підтвердив, що його проінформовано про його права, повязані зі зберіганням та обробкою його персональних даних, про цілі збору даних і осіб, яким передаються його персональні дані. Підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщено на сайті pb.ua і приєднується до них. Згідно з п. 1.1.6.12 Умов при укладанні договору клієнт дає згоду банку на здійснення фотозйомки себе, зберігання банком його фотографій, і поширення цих фотографій у випадках передбачених цим договором. Згідно копії листа АТ КБ «Приватбанк» від 03.10.2019 № 20.1.0.0.0/7-190909/1951, фотографування клієнтів, збереження копій паспорта та РНОКПП при проведенні ідентифікації являється однією з обов`язкових умов. Під час повідомлення клієнта про необхідність фотозйомки співробітник банку діє перш за все згідно з нормами чинного законодавства, а також у рамках правовідносин, які виникли з клієнтом. Отже, позивачем не доведено наявність факту порушення відповідачем умов договору вкладу SAMDNWFD0072356843301 від 03.06.2019. Щодо вимоги позивача стягнути 55827,68 грн. пені за період з 05.09.2019 по 03.11.2019. Частиною 5 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Пеня, передбачена частиною 5 статті 10 зазначеного Закону, застосовується лише в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Отже, за даних обставин вказана норма до спірних правовідносин, не застосовується. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: dismissed