Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2008 р., [PERSON] відповідач, 26.11.2008р. отримала кредитний ліміт у розмірі 500.00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконала, в результаті чого виникла заборгованість станом на 31.12.2015р. на загальну суму 16153.66 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.11.2008р., в сумі 16153.66 грн. та судовий збір в сумі 1378.00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній докFзів, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач не з»явився надавши попередньо до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково, просила суд відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України, застосувати позовну давність та зменшити розмір неустойки, а також розстрочити сплату заборгованості на 16 місяців рівними частинами в звязку з скрутним матеріальним становищем, а саме те, що у неї на утриманні перебуває 5 неповнолітніх дітей та вона на даний час не працює. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 26.11.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальник, 26.11.2008р. отримала кредит в розмірі 500.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки клієнта [PERSON], встановлено, що відбувались зміни кредитного ліміту, а саме: -26.11.2008р. встановлено кредитний ліміт в розмір 500.00 грн.; -17.06.2009р. зменшено кредитний ліміт в розмірі 330.00 грн.; -21.01.2011р. збільшено кредитний ліміт до розміру 430.00 грн.; -03.03.2011р. збільшено кредитний ліміт до розміру 530.00 грн.; -23.04.2011р. збільшено кредитний ліміт до розміру 630.00 грн.; -09.06.2011р. збільшено кредитний ліміт до розміру 800.00 грн.; -23.07.2011р. збільшено кредитний ліміт до розміру 900.00 грн.; -22.08.2011р. збільшено кредитний ліміт до розміру 1000.00 грн.; -06.04.2013р. збільшено кредитний ліміт до розміру 2000.00 грн. (а.с.10). Також встановлено, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 11). Відповідно до Умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією згідно умов кредитного договору (а.с. 12-17). Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі - 500.00 грн. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. В звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором № б/н від 26.11.2008 р., згідно розрахунку заборгованості станом на 31.12.2015. позивачем нараховано відповідачу заборгованість в розмірі 16153.66 грн., що складається з наступного: - 1985.57 грн. - заборгованість за кредитом; - 10410.77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2750.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 757.32 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-9). У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно заяви на отримання кредиту на зворотній стороні в 2 абзаці (а.с.11 на звороті), встановлено, що у разі порушення позичальником строків платежі по будь-якому із грошових зобовязань передбачених даним договором , більше чим на 120 днів в звязку з чим банк буде вимушений звернутися до суду, а позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Отже, судом встановлено, що 250.00 грн. - штраф фіксована частина, а 757.32 грн. - штраф відсоткова складова, що є 5% від суми боргу при подачі позову за: кредитом, процентами, комісіє та пенею. (1985.57+10410.77+2750.00 = 15146.34 Х 5% = 757.32). Також судом встановлено, що 07.06.2013р. згідно розрахунку заборгованості відповідачем [PERSON], здійснено останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.11.2008р. Відповідно до п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитним договором на протязі 30 днів з моменту її виникнення. Отже, встановлено факт того, що з 07.07.2013р. у позивача розпочався перебіг строк позовної давності, і відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 ЦК України, суд вважає, що позивач звертаючись 03.03.2016р. до суду з позовом, - пропустив спеціальний строк позовної давності в один рік по стягненню з відповідача суми штрафу (фіксована частина) 250 грн. та штрафу (процентна складова) -757.32 грн., а тому в цій частині вимог слід відмовити за пропуском спеціального строку позовної давності в 1 рік. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. На підставі вказаного суд, вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити в частині її стягнення з відповідача за останні 12 місяців

Outcome: partial