Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 24 травня 2013 року між ним, у якості позикодавця, та відповідачем по справі, у якості позичальника, було укладено договір позики в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Згідно п. 4 договору позики, засобом забезпечення виконання зобов'язань позичальником було визначено його зобов'язання передати позикодавцю у власність, у разі несвоєчасного виконання умов договору земельну ділянку розміром 6,6174 га на території Новогупалівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 023227, кадастровий номер 2321585600:02:004:0098. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.3 договору позики, датою повернення позики є 24 травня 2014 року. Відповідач умови договору не виконав і до теперішнього часу не повернув позикодавцю отримані кошти. На неодноразові прохання позикодавця повернути позичені кошти, відповідач повідомляв, що не має змоги розрахуватися. Обов'язок позичальника повернути позику передбачений статтею 1049 Цивільного кодексу України. Згідно статті 572 ЦКУ, в силу застави, кредитор має право у випадку невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, отримати задоволення за рахунок заставленого майна. В судовому засіданні позивач наполягає на позові, відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану цивільну справу за наявністю у справі доказів, ухвалює заочне рішення, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 24 травня 2013 року між [PERSON], у якості позикодавця, та [PERSON], у якості позичальника, було укладено договір позики в сумі 20 000 (двадцять тисяч ) гривень. Згідно п. 4 договору позики, засобом забезпечення виконання зобов'язань позичальником було визначено його зобов'язання передати позикодавцю у власність, у разі несвоєчасного виконання умов договору земельну ділянку розміром 6,6174 га на території Новогупалівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 023227, кадастровий номер 2321585600:02:004:0098. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.3 договору позики, датою повернення позики є 24 травня 2014 року. Відповідач умови договору не виконав і до теперішнього часу не повернув позикодавцю отримані кошти. На неодноразові прохання позикодавця повернути позичені кошти, відповідач повідомляв, що не має змоги розрахуватися. Обов'язок позичальника повернути позику передбачений статтею 1049 Цивільного кодексу України. Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у випадку невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою. отримати задоволення за рахунок заставленого майна. За таких обставинах суд вважає, що для задоволення позову є підстави. На підставі викладеного та

Outcome: approved