Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит, проте свої зобов'язання за кредитним договором він належним чином не виконує, в результаті чого, у нього утворилась заборгованість, яку він в добровільному порядку не сплачує. Тому, на підставі ст. 572, 575, 589, 590 ЦК України, ст. 7, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку» банк просить суд в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні та в своїх письмових запереченнях відповідач посилається на те, що при укладення спірного договору було порушено вимоги законодавства про захист прав споживачів, не надано банком детальної інформації відповідачу про загальну сукупну вартість кредиту, в договорі не було відображено такої істотної умови як відповідальність сторін за його невиконання, а тому вважаючи що договір є неукладеним, відповідач просив відмовити в позові. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що 28 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Європейський банк раціонального фінансування», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 06-ФЛ/840, за умовами якого з урахуванням змін та доповнень [PERSON] отримав кредит у розмірі 83000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом, які розраховуються банком на основі відсоткової ставки у розмірі 12 % річних. Остаточний термін повернення кредиту - не пізніше 27 грудня 2027 року. Згідно п.1.2, 2.1.1 кредитного договору кредит надається з позичкового рахунку [NUMBER] на придбання квартири. Банк відкриває позичальнику позичковий рахунок [NUMBER] та проводить надання кредиту у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER], відкритий в ЗАТ «ЄБРФ». Також, встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, виконання позичальником зобов'язань за спірним кредитним договором забезпечується іпотекою квартири [ADDRESS], загальною площею 43,9 кв.м. З банківських виписок, долучених до матеріалів справи, копії договору банківського рахунку від 26.12.2007 року, довідок по особовому рахунку, вбачається, що позивач належним чином виконав свій обов'язок щодо надання кредиту у розмірі і на умовах встановлених кредитним договором, надав [PERSON] кредит в сумі 83000 дол. США у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Водночас, [PERSON] свої обов'язки щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором виконує неналежним чином, у зв'язку із чим, станом на 01.05.2014 року у нього утворилась заборгованість, яка складається із 79552,41 дол. США - заборгованість за кредитом; 41203,33 дол. США - борг щодо сплати процентів. Пунктом 5.1. кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом. Так, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку штраф у розмірі 10% від суми несплачених у строк платежів протягом 3-х робочих днів з моменту отримання повідомлення з банку. Враховуючи те, що протягом 3-х робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку від 24.07.2013 року відповідач не сплатив передбачені договором платежі, на підставі п. 5.1.1 кредитного договору з нього слід стягнути штраф у розмірі 10% від суми несплачених у строк платежів в сумі 12075,57 дол.США . Разом із тим, судом відхиляються доводи позивача щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу в сумі 4150 дол.США на підставі п. 5.1.3 договору, тому що згідно вищевказаних умов договору, у випадку невиконання будь-яких умов договору позичальник зобов'язується сплатити штраф в розмірі 5% від суми кредиту. Водночас в позовній заяві банк чітко не зазначив за невиконання яких саме будь-яких умов договору слід стягнути такий штраф. В судовому засіданні представник банка зазначив, що підставою для стягнення такого штрафу може бути прострочення відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів. З огляду на те, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, приймаючи до уваги спеціальну умову кредитного договору відображену у п. 5.1.1, в задоволенні вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 4150 дол.США слід відмовити. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до п. 23 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» При вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553- 559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Тому в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів слід відмовити. Відповідно до п. 42 цієї ж постанови, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи те, що відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором, суд вважає вимогу про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на нерухоме майно правомірною. Реалізувати предмет іпотеки слід шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Ринкова вартість квартири у відповідності до п. 1.2 іпотечного договору складає 440065,00 грн. На підставі ст. 79, 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідача

Outcome: partial