Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю та звільнення від сплати заборгованості із аліментів, в якому просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період часу з 03.05.1996 року по 27.09.2013 року включно; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам в сумі 11 760 гривень, яка нарахована станом на 01.04.2014 року по виконавчому листу № 2-1778, виданому 08.05.2001 року Мелітопольським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 22.01.2001 року і до досягнення дітьми повноліття, а також кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, починаючи з 22.01.2001 року по 14.01.2002 року; та стягнути з [PERSON] на його користь сплачений садовий збір у сумі 730, 80 гривень. 02.09.2014 року позивач уточнив позовні вимоги, відмовившись від позову в в частині підтвердження факту проживання однією сімєю. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2014 року позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сімєю за заявою позивача були залишені без розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позивні вимоги та суду пояснили, що сторони з 18.10.1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 23.04.1996 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сімєю та мали спільний бюджет. Крім того, в період сумісного проживання без реєстрації шлюбу у сторін народився син, [PERSON], [INFO]. Вважають, заборгованості по аліментах у позивача не має, оскільки він проживав разом з сімєю, утримував дітей та дружину. Відповідачка не предявляла виконавчий лист для виконання, оскільки позивач добровільно надавав допомогу на утримання дітей. Також зазначила, що після припинення проживання з відповідачкою з 2013 року позивач надавав допомогу на утримання своїх дітей. Тому просять задовольнити позов в повному обсязі та звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що відповідачка неодноразово подавала виконавчі листи для виконання, однак вона писала заяви про їх повернення, оскільки у позивача не було майна, на яке можливо накласти арешт. Крім того, зазначили, що з позивача не було можливості утримувати аліменти, оскільки він не мав доходу. Також показали, що позивач та відповідачка проживали в одному будинку, але сімейні відносини вони не підтримували та мали різний бюджет. Їх син [PERSON], [INFO], проживає [INFO]. У цьому ж будинку проживає й позивач. Позивач не купував [PERSON] речей та не давав грошей. Продукти харчування для себе та дітей покупала відповідачка. Харчування позивача та відповідачки було окреме. Вважає, що позивач має перед нею заборгованість по аліментах у розмірі 11 760 гривень, а тому просять відмовити у задоволенні позовної заяви. Третя особа по справі державний виконавець відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області у судовому засіданні показала, що 28.04.2014 року було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» в межах трирічного строку, що передував даті подачі виконавчого листа до виконання. 06.05.2014 року боржник з'явився на прийом та дав письмові пояснення, що він фактично проживає [INFO], та йому було надано розрахунок заборгованості. Заборгованість по аліментам складала велику суму та у боржника були відсутні квитанції про сплату аліментів. У звязку з чим нею було накладено арешт на майно і направлено подання про обмеження його виїзду за кордон, яке було скасоване. Заборгованість по аліментах на теперішній час складає 11 785 гривень. При подачі виконавчого листа до виконання стягувачка не зазначала, що боржник добровільно їй сплачує аліменти. Крім того, зазначила, що позивачка не пропустила строк звернення з виконавчим листом. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що сторони після розірвання шлюбу проживали разом. У період сумісного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO] /а.с. 14/. Відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 22.06.2003 року, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках було подаровано 2/5 частини домоволодіння 41 по вулиці Молодогвардійв м. Мелітополь, тобто по 2/10 частини кожному /а.с. 16-17/. Рішенням Мелітопольського міського суду від 23.04.1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с. 2/. Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2014 року за виконавчим листом № 2-1778, виданим Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 22.01.2001 року та до досягнення дітьми повноліття, а також кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, починаючи з 22.01.2001 року по 14.01.2002 року /а.с. 19/. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментах від 28.04.2014 року за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання, складає 11 760 гривень /а.с. 20/. Крім того у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що житловий будинок по вул. Малодогвардійців в м. Мелітополі належить його батькам [PERSON] та [PERSON] З батьками він вже близько 4 років не проживає разом. Також зазначив, що батько ніколи не відмовляв йому у проханні надати грошей, однак батько на його ім'я не відкривав депозит у сумі 200 000 гривень; не купляв йому автомобіль та не купував земельну ділянку в смт Кирилівка. Все це він придбав сам за свої особисті кошти. Років 16-17 тому батько покидав їх та уходив до інших жінок. Потім повертався, у них народився молодший брат. Потім батько став зловживати спиртними напоями, мама подала на розлучення, однак вони залишилися проживати в одному будинку. Одного разу [PERSON] просив батька купити йому кросівки та папа дав йому гроші і просив написати розписку, що він давав йому гроші. Мама завжди купувала брату одяг та давала гроші на конкурси. Бюджет у батьків був окремий. Батько деякий час не працював зовсім та жодного разу не помагав матері у її підприємницькій діяльності. Неповнолітній [PERSON], який був допитаний у відповідності до ст. 182 ЦПК України, суду показав, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали разом [INFO]. Раніше з ними мешкав його радний брат [PERSON], але близько 4 років він вже живе окремо. Коли батько жив з ними, він спілкувався з ним, але рідко, оскільки батько любив проводити час з друзями, приходив додому пяний, буянив. За останні три роки батько зовсім не допомагав йому матеріально, а торік батько дав йому 1 500 гривень. Батько придбав йому тільки тенісний стіл, компютер та велосипед йому придбав брат. Одяг та продукти харчування завжди покупає його мама [PERSON] Після того, як батько покинув їх, він жодного разу не допомагав йому та не давав грошей. Весь час проживання разом батьки спали окремо у різних кімнатах, мама постійно говорила, що збирається ділити будинок. Крім того, близько 2-3 років потому батько просив у мами гроші у займи та вона завжди йому давала. А у квітні місяці 2014 року у батька з'явився гараж та автомобіль марки Мітсубісі Лансер. Відповідно до копій податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2012 рік [PERSON] отримала прибуток 927 817 гривень; за 2013 рік 961 328 гривень /а.с. 215-218/. Згідно довідки № 589/386 від 30.09.2014 року у ПАТ КБ «Правекс-Банк» на ім'я [PERSON] був оформлений договір про депозитний вклад у національній валюті № 2083 від 10.02.2011 року строком на 24 місяці з щомісячною виплатою відсотків у розмірі 2 250 гривень. Сума вкладу складала 200 000 гривень. Вклад закритий 10.02.2013 року за закінченням строку дії /а.с. 221/. Однак, суд не приймає до уваги вищезазначену довідку про наявність депозиту у позивача в сумі 200 000 гривень, як доказ того, що він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, за наступними підставами. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З наданої до суду довідки не вбачається, що позивач витрачав вказані кошти у розмірі 2 250 гривень щомісячно на утримання своїх дітей, а тому суд не може прийняти вказаний доказ як належний. Крім того, позивачем не надано до суду жодного того, що він працював та мав можливість забезпечувати своїх дітей. Навпаки, допитані у судовому засіданні свідки пояснили, що позивач час від час не працював, вживав спиртні напої, та не міг забезпечувати родину. Єдиним джерелом існування їх родини були гроші, отримані від підприємницької діяльності їх матері відповідачки по справі. Посилання позивача та його представника на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2014 року в якій в мотивувальній частині вказується на пояснення [PERSON], що вона не надавала виконавчого листа на виконання, у звязку з тим, що [PERSON] добровільно надавав утримання на дитину, як на обставину, котра у відповідності до вимог ст.61 ч.3 ЦПК України не потребує доказуванню, суд відноситься критично, так як вказана обставина не встановлена судом в резулютивній частині рішення і не містить конкретного періоду надання добровільного утримання неповнолітнього [PERSON] Отже,наведені у позовній заяві доводи не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed