Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаною позовною заявою, у якій стверджує, що 12.06.2009 року його матір [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на земельну ділянку [ADDRESS] загальним розміром 0,0957 га за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд за кадастровим номером 7310136600:36:002:0184 на підставі рішення Чернівецької міської ради №888. [INFO] матір [PERSON] померла. Стверджує, що після її смерті відкрилася спадщина в тому числі на її частку в спільній сумісній власності на земельну ділянку. Враховуючи, що інших, спадкоємців за заповітом чи законом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає, проте , частка за життя матері на земельну ділянку виділена не була , просить суд визнати, що розмір ідеальної частки земельної ділянки [ADDRESS] , загальним розміром 0,0957 га за кадастровим номером 7310136600:36:002:0184, яка належала померлій [PERSON] складає 1/2. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та вказав , що після смерті матері не може реалізувати своє право на спадкування , у зв`язку із тим , що ідеальна частка на спірну земельну ділянку за її життя виділеною не була. У судовому засідання відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Крім того, вказав , що співвласником спірної землі також був його батько , який помер [INFO] . Надав суду докази того, що саме він після смерті батька успадкував майно померлого. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі рішення Чернівецької міської ради №888 від 02.04.2009 року, [PERSON] ( мати позивача ) та [PERSON] ( батько відповідача ) набули у спільну сумісну власність земельну ділянку по [ADDRESS] . ( а.с. 13). [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до заповіту від 03.09.1998 року , [PERSON] заповіла все своє майно синам [PERSON] та [PERSON] у рівних частках . Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обо`вязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідност. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 24.06.2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балкового М.М. із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.07.2019 року , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної земельної ділянки , у зв`язку із тим, що частка, яка належала спадкодавцю [PERSON] із спільної сумісної власності виділеною не була. Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено , що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписом ч.2 ст. 369 ЦК України встановлено, що розпорядження майном, що знаходиться в загальній спільній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч.1, 3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно ч.3, 4 ст. 364 ЦК України - договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Іншим співвласником спірної земельної ділянки був [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] його майно успадкував [PERSON] ( відповідач по справі). Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності на земельні ділянки громадяни України набувають на підставі прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, а тому, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як слідує з матеріалів справи земельна ділянка цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0957 га, що розташована по [ADDRESS] , на праві власності належала [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на земельну ділянку . Положенням ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , приймаючи визнання позову відповідачем та той факт, що позивач фактично являється єдиним спадкоємцем майна померлої, визнання права власності за позивачем не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved