Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 18.06.2011 року йому належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Рішенням Полтавського апеляційного суду від 08.01.2019 року було частково скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.08.2018 року, встановлено порядок користування спірною квартирою між її співвласниками, виділивши в користування: - [PERSON] житлову кімнату (1), житлову кімнату (6), балкон (з к =0,3); - [PERSON] житлову кімнату (5), балкон (з к =0,3). Залишили в загальному користуванні позивача та відповідача кухню (2), вбиральню, ванну (4), коридор (7). Зазначив, що навіть по при встановлений порядок користування квартирою, відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у користуванні нею. Відповідач замінив замок на вхідні двері квартири, ключі від якої позивачу не надав. На прохання отримати відповідний дублікат ключів отримував категоричну відмову. У телефонній розмові прийти до згоди та вирішити це питання також не вдалося. Дії відповідача позбавляють позивача можливості підтримувати квартиру в належному технічному стані. Позивач позбавлений можливості користуватися своєю власністю, а тому позивач просила суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2800 грн.. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 27.01.2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились, але подали клопотання в якому просили розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подавав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату. Відповідно до п.2 ч.1ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно частини 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до п.2 ч.3ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у справі у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника ), крім відповідача незалежно від причин неявки. Тому згідно ст.223 ЦПК України відсутні підстави для відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідача та його представника. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] - 1/3 частини на підставі договору дарування від 18.06.2011 року та [PERSON] - 2/3 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2002 року та договору дарування посвідченого 18.06.2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В.. Постановою Полтавського апеляційного суду від 08.01.2019 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою - задоволено. Встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] між її співвласниками, виділивши в користування: - [PERSON] : житлову кімнату (1) площею 24,6 кв.м, житлову кімнату (6) площею 12,6 кв.м, балкон (з к = 0,3) площею 0,5 кв.м; - [PERSON] : житлову кімнату (5) площею 14,9 кв.м, балкон (з к =0,3) площею 0,5 кв.м. Залишено в загальному користуванні позивача та відповідача: кухню (2) площею 9,3 кв.м, вбиральню (3) площею 0,9 кв.м, ванну (4) площею 2,9 кв.м., коридор (7) площею 10,7 кв.м.. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач посилався на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. Звернення позивача ігнорує, на листи не відповідає. Також, вказував, що відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, власником якої є і позивач, ключі не надав. Згідно ч.2, 3,4 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною, 1,3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача щодо здійснення відповідачем перешкод в користуванні квартирою, що об`єктивно унеможливлює розпоряджатися власністю. Дані твердження відповідачем не спростовано, а тому право [PERSON] підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити перешкод в користуванні власністю, а також зобов`язання відповідача передати ключі від квартири позивачу. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 2800 грн. позивачем надано квитанцію №434406 від 25.01.21,акт приймання - передачі послуг до договору про надання правової допомоги від 25.01.21 №25-01/ВБ. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076 -VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 2800 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі . Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2800 грн. на правничу допомогу. У зв`язку з тим, що позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн..

Outcome: approved