Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у позові вказує, що їй на праві власності належить ? частка житлового будинку № 49 по вул.. Раєвського в м. Запоріжжі на підставі договору від 30.07.1996 р., укладеного між позивачкою та [PERSON] З 24.04.2010 року [PERSON] за його проханням, у звязку з метою працевлаштування, був зареєстрований за вказаною вище адресою, позивачка надала згоду на його реєстрацію, оскільки останній мав відносини з її дочкою. Відповідач з жовтня 2014 року припинив будь-які відносини з дочкою позивачки, з цього часу не мешкає за адресою реєстрації. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачем та позивачем стосовно його проживання у спірному будинку не існує, він не є членом сімї, на звернення позивачки щодо зняття з реєстрації відповідач ніяким чином не реагував, такі дії відповідача порушують права позивача як власника вказаного будинку. Позивачка вважає відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, про що і просить суд. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач та її представник адвокат [PERSON] просили справу розглянути за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечували. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу від 30.07.1996 року право власності на ? частину житлового будинку № 49 по вул. Раєвського у м. Запоріжжі належить позивачу. Вказане підтверджується названим договором купівлі-продажу, витягом про реєстрацію права власності позивача. У будинку за вище вказаною адресою з 24.04.2010 року зареєстрований відповідач, що підтверджується довідкою квартального комітету № 115 від 14.01.2016 року. Але з жовтня 2014 року відповідач в спірному будинку не проживає. Ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За поясненнями позивача відповідач вже понад один рік, а саме з жовтня 2014 року, в спірному будинку не проживає. І суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із наданими доказами, зокрема, із довідкою квартального комітету № 115 від 14.01.2016 року. Отже, відповідач понад один рік відсутній у спірному житловому будинку, про що не встановлено домовленістю між нею та власником житла, як і не встановлено про поважність причин її такої відсутності. На підставі викладеного,

Outcome: approved