Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 24 травня 2007 року між нею та АКБСР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 07/Ж/13-К, відповідно до умов якого їй було надано 23750 доларів США кредиту зі сплатою 12.5% річних на строк до 23.05.2022 року. Позивач вважає, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства, містить неправдиві та дискримінаційні умови. Зокрема позивач зазначив, що при укладенні кредитного договору його не було письмово повідомлено інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та інше. Також, позивач зазначає, що умови договору є несправедливими, оскільки такі умови є корисними виключно для відповідача, умови договору несправедливими, а тому всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, який в конкретному випадку є позивачем. Також позивач вказує, що норми договору не передбачають про попередження споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, а також відповідач не надав інформацію щодо методики, яка використовується ним для визначення валютного курсу. З посиланням на зазначені обґрунтування позову [PERSON] вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з посиланням на ст.ст. 203, 215 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким визнати кредитний договір № 07/Ж/13-К від 24.05.2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» недійсним. Представник відповідача надіслав в судове засідання письмові заперечення. Просив суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з його безпідставністю та надуманістю. Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті. Судом не приймається до уваги твердження позивача про те, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки після його підписання підвищився курс іноземної валюти по відношенню до національної валюти, що призвело до збільшення суми боргу та, як наслідок погіршення його фінансового становища. Дане твердження не може бути прийняте судом до уваги за наступних мотивів. В даному випадку, надаючи оцінку доводам позивача, суд вважає, що позивач перед укладенням договору кредиту оцінював(повинен був оцінити) можливі валютні ризики і мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів іноземних валют з часу введення в обіг національної валюти та її девальвації. Крім того, суд бере до уваги реальну наявність у позивача можливості отримання кредиту в національній валюті, однак самостійно, на власний розсуд останнім прийнято рішення про отримання кредиту саме в іноземній валюті. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Суд бере до уваги, що позивачем було особисто, добровільно укладено оспорюваний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд вважає, що позивачем не спростовано факту його працівниками ПАТ «Укрсобанк» повідомлення, при укладенні договору, про умови кредитування, сплати відсотків та інші істотні умови договору. Також судом враховується, що істотні умови договору кредиту визначені відповідними пунктами кредитного договору № 07/Ж/13-К від 24.05.2007 року, кожен аркуш якого позивачем підписаний особисто, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що під час укладення договору волевиявлення позивачки було вільним і відповідало її внутрішній волі. Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача з посиланням на норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed