Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: визнати договір позики та написані у звязку з ним розписку [PERSON] на користь [PERSON] від 18.02.2015 року на суму 110 000,00 доларів США, а також розписку [PERSON] на користь [PERSON] від 18.02.2015 року на суму 72 000,00 доларів США удаваним правочином; Визнати, що відносини сторін, регулюються правилами щодо правочину який сторони насправді вчинили - інвестиційного договору, укладеного [PERSON] та [PERSON] у звязку з їх участю в управлінні господарським товаром за законодавством Німеччини - «Carp Spot TS Germany Gmbh». Позов обґрунтований тим, що 18.02.2015 року, [PERSON] було написано дві розписки на користь [PERSON] Відповідно до першої розписки позивач зобов'язався сплатити на користь відповідача суму в розмірі 110 000,00 доларів США без зазначення строку виконання зобов'язань, а згідно другої розписки зобов'язався сплатити на користь відповідача суму в розмірі 72 000,00 доларів США в строк до 01 вересня 2015 року. Сума зобов'язань за двома розписками складеними 18.02.2015 року становить 182 000,00 доларів США. Позивач зазначає, що в дійсності між ним та відповідачем ніякого договору позики не укладалося. Позивач відписав розписки, але насправді між останніми відносини позики місця не мали, а склалися інші правовідносини, пов'язані з веденням спільного бізнесу. Сторони умисно оформили свої зобов'язання розпискою маючи на меті врегулювати спільні претензії, які витікають з того, що і позивач і відповідач є засновниками однієї юридичної особи і в процесі спільної діяльності постала необхідність врегулювання зобов'язань, щодо порядку здійснення інвестицій у спільний бізнес та вирішення корпоративних зобов'язань стосовно формування уставного капіталу підприємства. Як на підтвердження відсутності відносин позики між сторонами позивач вказує, що договір позики в письмовій формі не існує, фактичної передачі грошей не відбувалося, не було жодного забезпечення повернення коштів, в розписках не зазначено мета позики і цілі та зобов'язання в розписках виражені в іноземній валюті без зазначення еквіваленту в гривнях. При складанні розписок не були дотримані істотні для договору позики, а саме щодо письмової форми та факту передачі коштів, що вказує на наявність розбіжності між волею сторін та зовнішнім виявом правочину, що в сукупності свідчить про те, що відносини позики між сторонами не мали місця, а розписки були складені з метою зафіксувати зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] щодо сплати останньому грошових коштів, за іншими зобов'язаннями які склалися між сторонами задовго до дати складання розписок. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, у своєму відзиві на позовну заяву, проти позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що між сторонами ніколи не виникало інвестиційних відносин. Коштами, які [PERSON] отримав за договором позики, останній розпорядився на власний розсуд. Позивачем не надано жодного належного доказу на обґрунтування позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 18.02.2015 р. [PERSON] взяв безвідсоткову позику в розмірі 110 000,00 доларів США у [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] 18.02.2015 р. [PERSON] взяв безвідсоткову позику в розмірі 72 000,00 доларів США у [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON], з терміном повернення до 01 вересня 2015 року, що підтверджується відповідними розписоками, написання яких не заперечується сторонами. За приписом ст. 1046 ЦК України позикові відносини зумовлені характером обов'язку боржника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 1048 ЦК України передбачає, що договір позики може бути оплатним чи безоплатним. Розписка [PERSON] констатує факт одержання грошових коштів, передбачає їх повернення у визначений строк та вказує на безоплатний характер позикових зобов'язань. Таким чином розписка [PERSON] є доказом укладення між ним та [PERSON] договору позики. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що обставини підписання розписок та правовідносини, що при цьому виникли, засвідчують те, що правочин позики, а також розписки, видані начебто на підтвердження договору позики, - є удаваним правочином, тобто таким, що приховує інший, якій дійсно мав місце, а саме інвестиційного договору, яким сторони обумовлювали порядок здійснення спільних інвестицій та умови врегулювання корпоративного спору. При вирішенні позовних вимог [PERSON] суд виходить з положень статті 235 ЦК України, за приписом якої удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що під договором позики сторони приховали інвестиційний договір, укладеного [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з їх участю в управлінні господарським товаром за законодавством Німеччини - «Carp Spot TS Germany Gmbh», суду не надано. Надані позивачем копії інвойсів, не підтверджують факт інвестиційних відносин, та не спростовують факт укладання між сторонами договору позики, та надані позивачем відповідачу розписки не містять жодних вказівок на інвестиційний договір. Таким чином, вимоги за даним позовом є недоведеними та не обґрунтованими. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики та розписок удаваним правочином, визнання відносин сторін, такими, що регулються за правилами інвестиційного договору в повному обсязі.

Outcome: dismissed