Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 20.08.1994 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 9. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що починаючи з 20.08.1994 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спір про майно подружжя є, але він буде вирішений в окремому позовному провадженні. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони в психологічному плані несумісні, втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння, сумісне проживання стало неможливим, подружні відносини припинені, проживають окремо, перебування в шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не зявився, в своєму позові просить справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів та задовольнити позов, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (повістки), заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надавала. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 20.08.1994 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ЕД № 264962, виданим 20.08.1994 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 9. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спір про майно подружжя є і буде вирішений в окремому позовному провадженні. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved