Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю майна та витребування із чужого володіння. У своїй позовній заяві позивач зазначив, що 29 серпня 2019 року він отримав споживчий кредит у загальному розмірі 321\~470,00 гривень від АТ «ОТП Банк» для придбання автомобіля. Наступного дня, а саме 29 серпня [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] за допомогою послуги «Експрес-шлюб» в КП «Департамент Державної реєстрації» за адресою: 65101, м.Одеса, вул. Інглезі, буд.5, що підтверджується договором №199 про надання послуг з організації проведення державної реєстрації шлюбу від 29.08.2019 року та актом надання послуг від 29.08.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Київським районним у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29 серпня 2019 року, актовий запис №1272 від 29 серпня 2019 року, серія [NUMBER] серпня 2019 року за отримані кредитні кошти він придбав автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2009 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , але в територіальному сервісному центрі право власності оформив на [PERSON] . Позивач зазначає, що на початку вересня місяця 2019 року виїхав за кордон, оскільки працює на контрактній основі в сфері морського судноплавства. Знаходячись в рейсі, вже через пару тижнів дізнався від дружини [PERSON] , що вона хоче розірвати шлюб, оскільки почала спільно проживати з іншим чоловіком та почала вести з ним спільне господарство. За період відрядження позивача останній за свої особисті кошти погасив заборгованість по кредитному договору №2025673402 від 28 серпня 2019 року, отриманого в АТ «ОТП Банк» відділення «Південне» м Одеса, про що свідчить довідка №5141-4/60-БТ від 26.03.2020 року. [PERSON] зазначає, що знаходячись в довготривалому міжнародному рейсі він отримував дохід, який ним в подальшому було витрачено на погашення вищезазначеного кредиту, тому вважає, що за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2009 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] є його особистою приватною власністю в розумінні ст.57 СК України. Позивач зазначає, що [PERSON] обіцяла, що переоформить право власності на спірний автомобільна ім`я позивача та виконає передачу автомобіля та ключів до замка запалення в володіння [PERSON] . Проте на даний час відповідач зволікає з оформленням та передачею, хоча і визнає приватною власністю позивача автомобіль, який був придбаний за його особисті кошти. 06 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.10.2020 року, виданий Київським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №195 від 06 жовтня 2020 року. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2009 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] його особистою власністю та витребувати вказаний автомобіль із незаконного володіння [PERSON] . Ухвалою суду від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 22 квітня 2021 року. У судове засідання 22 квітня 2021 року сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача надійшла [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання [PERSON] позовних вимог [PERSON] . Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийнявши визнання відповідачем позивних вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 2019 року позивач отримав споживчий кредит у загальному розмірі 321\~470,00 гривень від АТ «ОТП Банк» для придбання автомобіля. 29 серпня [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] за допомогою послуги «Експрес-шлюб» в КП «Департамент Державної реєстрації» за адресою: 65101, м.Одеса, вул. Інглезі, буд.5, що підтверджується договором №199 про надання послуг з організації проведення державної реєстрації шлюбу від 29.08.2019 року та актом надання послуг від 29.08.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Київським районним у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29 серпня 2019 року, актовий запис №1272 від 29 серпня 2019 року, серія [NUMBER] . 30 серпня 2019 року за отримані кредитні кошти [PERSON] придбав автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2009 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] . Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] 06 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.10.2020 року, виданий Київським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №195 від 06 жовтня 2020 року. Станом на 26 березня 2020 року заборгованість за кредитним договором № 2025673402 від 28 серпня 2019 року погашена, що підтверджується довідкою керівника відділення « Південне» АТ « ОТП Банк» від 26 березня 2020 року за № 514-4/60-БТ. Відповідно до п.3 чт.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто та є власністю кожного з них. Згідно ч.6 ст.57 Сімейного кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна подружжя та правовідносини за зобов`язуванням, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст.987 ЦК України. Згідно ст.347 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими.

Outcome: approved