Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом (а.с. 107), посилаючись на те, [INFO] в газеті «Моя Оболонь» [NUMBER] була опублікована стаття «[INFO]», в якій міститься інтерв'ю [PERSON] Зокрема, у статті зі слів [PERSON], який на час надання інтерв'ю перебував на посаді голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, зазначено, що «На рівні моїх повноважень у районі, я звільнив служаку [PERSON]…- [PERSON]. Наразі в нього вистачає нахабності через суд вимагати поновлення на посаді»; «Моя позиція щодо нього однозначна - він шкідник для Української держави. За неофіційною інформацією він є агентом Кремля ще з часів його навчання в вищій політичній школі Радянського Союзу». Позивач вказує, що дана інформація є недостовірною та порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Позивач, який обіймав посаду заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, за всю трудову діяльність не наніс будь-якої шкоди або збитків державі чи інтересам будь-яких осіб, жодного разу не порушував закон, був сумлінним державним службовцем, про що було відзначено в його трудовій книжці. Будь-яких дій, які б давали підстави для тверджень про вчинення позивачем злочинів, про які вказував в своєму інтерв'ю відповідач (державна зрада, шпигунство), позивач не вчиняв. На підставі викладеного позивач просить визнати недостовірною, такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, викладену [INFO] на 1 та 2 сторінках газети «Моя Оболонь» [NUMBER] в статті «[INFO]», а саме: «На рівні моїх повноважень у районі, я звільнив служаку [PERSON]…- [PERSON]»; «…він ([PERSON] - прим. позивача) шкідник для Української держави…»; «він ([PERSON] - прим. позивача) є агентом Кремля ще з часів його навчання в вищій політичній школі Радянського Союзу». Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 50000 грн. моральної шкоди, завданої йому відповідачем в результаті поширення недостовірної інформації. Позивач зазначає, що поширення вказаної недостовірної інформації негативно вплинуло на його стосунки з оточуючими людьми та його ділову репутацію. На даний час, коли в Україні ведуться бойові дії у зв'язку з неоголошеною інтервенцією з боку Російської Федерації, після повалу народом корупційної влади в Україні, звинувачення у прибічності до цієї влади («служака [PERSON]») та здійсненні дій на користь Російської Федерації («агент Кремля»), фактично ставлять людину поза законом, позбавляють можливості нормального спілкування з громадськістю. Вказаний негатив поглиблюється й тим, що [PERSON] є публічною особою, яку знає велика кількість людей, які саме й визначають осіб, які мають право та честь служити народу України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у нього не було намірів принижувати чи ображати позивача. Інформацію про позивача, викладену у статті в газеті «Моя Оболонь», він повідомляв виходячи з даних, наявних у запитах депутата [PERSON] до Служби безпеки України та Генеральної прокурори України щодо перевірки дій [PERSON], які містяться в загальному доступі в мережі Інтернет. Вказуючи на те, що позивач є «служакою [PERSON]» відповідач виходив з того, що позивач перебував на державній службі в системі виконавчої влади України, яка належала [PERSON] під час здійснення ним повноважень президента. Відповідач зазначає, що позивач перебував на посаді першого заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації і він, перебуваючи на посаді голови адміністрації, дійсно його звільнив. Вказуючи на те, що позивач є шкідником для держави, відповідач виходив з того, що позивач не виконав вимоги закону щодо складання повноважень заступника голови адміністрації при призначенні нового голови, а після його звільнення - оскаржував таке звільнення в суді. За час його відсутності на робочому місці більше ніж півтора місяці його обов'язки виконувалися іншими особами, що призводило до перевантаження та зниження якості роботи. Крім того, до відповідача надходила колективна скарга вчителів Оболонського району, в якій йшлося про корупційні діяння позивача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно ч.2 п. 15 цієї постанови під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Частиною 5 п. 15 постанови визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Судом встановлено, що в газеті «Моя Оболонь» [NUMBER] була опублікована стаття без зазначення автора «[INFO]». У вказаній статті розміщено інтерв'ю [PERSON], який на час дачі інтерв'ю займав посаду голови Оболонської РДА в м. Києві. Вказана стаття опублікована на 1 та 2 сторінках газети та містить наступну інформацію про [PERSON], записану зі слів [PERSON]: «На рівні моїх повноважень у районі, я звільнив служаку [PERSON]…- [PERSON]»; «…він шкідник для Української держави»; «він є агентом Кремля ще з часів його навчання в вищій політичній школі Радянського Союзу», яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідач не заперечував поширення ним вказаної інформації про позивача шляхом дачі інтерв'ю газеті «Моя Оболонь» Засновником газети «Моя Оболонь» із загальнодержавною сферою розповсюдження (свідоцтво серія КВ №20163-9963Р) згідно відповіді Укрдержреєстру Державної реєстраційної служби України №451/16-15-10 від 11.02.2015 року є громадянин України [PERSON] З записів у трудовій книжці позивача вбачається, що з 1994 року позивач є державним службовцем. У 2000 році [PERSON] призначений на посаду заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. У грудні 2010 року [PERSON] призначено на посаду першого заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. Розпорядженням голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] від 16 червня 2014 року № 209-К позивача з 23 квітня 2013 року звільнено з посади за прогул без поважних причин. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 18 вересня 2014 року [PERSON] поновлено на посаді першого заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з 23 квітня 2013 року. З пояснень представника позивача вбачається, що після поновлення на роботі позивач написав заяву про звільнення і на час розгляду справи вказану посаду не займає. Суд вважає, що поширена відповідачем у вищевказаній статті інформація про позивача «На рівні моїх повноважень у районі, я звільнив служаку [PERSON]…- [PERSON]» та «…він шкідник для Української держави» є оціночними судженнями відповідача, критичною оцінкою роботи позивача на посаді першого заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, вираженням суб'єктивної думки та поглядів відповідача. Оскільки вони не містять фактичних даних, їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, вказані оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо позивач вважає, що вказані оціночні судження принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, він вправі скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Разом з тим суд вважає, що інформація, поширена відповідачем у вищевказаній статті стосовно позивача про те, що «він є агентом Кремля ще з часів його навчання в вищій політичній школі Радянського Союзу», є фактичним твердженням про позивача. Вказана інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача з огляду на наступне. Як вбачається з копії відповіді СБУ на звернення депутата [PERSON], наданої на запит суду Департаментом захисту національної державності СБУ з супровідним листом №5/1/4-4389 від 12.02.2015 року, дані щодо причетності [PERSON] до діяльності іноземних спецслужб, в тому числі спецслужб Російської Федерації, у Службі безпеки відсутні. Крім того, поширення інформації про позивача, як агента Кремля, є фактичним звинуваченням позивача у державній зраді (ст. 111 КК України). Державна зрада є злочином, доказом вчинення якого може бути лише обвинувальний вирок суду, оскільки відповідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Доказів наявності відповідного обвинувального вироку суду щодо [PERSON] суду не надано. З копії трудової книжки позивача вбачається, що з 1994 позивач був державним службовцем. У 2000 році позивач призначений на посаду заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, у грудні 2010 року - на посаду першого заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. У 2004 та 2010 році позивач за безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків відповідно до постанов КМУ отримував грошові винагороди. Таким чином поширення відповідачем вищезазначеної недостовірної інформації про позивача принижує його честь, гідність та ділову репутацію. За таких обставин позов в частині вимог про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформації, яка викладена про позивача в газеті «Моя Оболонь» [NUMBER] в статті «[INFO]», а саме що «…він є агентом Кремля ще з часів його навчання в вищій політичній школі Радянського Союзу» підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частиною 2 п.5 цієї Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте позивачем не надано суду доказів, що поширення відповідачем в газеті «Моя оболонь» недостовірної інформації про позивача призвело до моральних страждань, до втрати нормальних життєвих зв'язків, негативно вплинуло на стосунки з людьми, які його оточують, чи призвело до інших втрат немайнового характеру. У зв'язку з цим вимоги позивача до відповідача про стягнення з відповідача 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial