Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що належний йому на праві власності автомобіль CHEVROLET AVEO, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.08.2005 перебуває під арештом на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Печерському районі м. Києва від 18.12.2006 №726/1. 13.07.2017, звернувшись до виконавчої служби з заявою про зняття арешту з рухомого майна отримав відмову, яка вмотивована тим, що виконавчі провадження вже завершено та сплинув трирічний строк їх зберігання. Оскільки відповідачем арешт не скасовано, виконавчих проваджень, на підставі яких було вчинено арешт, не виявлено, позивач просив суд звільнити майно з-під арешту. Ухвалою судді від 08.06.2017 провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду на 06.10.2017 . На виконання п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 10.07.2018. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав, просив задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, представника для участі в розгляді справи не направив, відзиву не подав. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що автомобіль CHEVROLET AVEO, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія-[NUMBER] від 25.08.2005 (а.с. 7). Відповідно до інформаційної довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 26.05.2017 № 100, арешт на вказаний автомобіль було накладено постановою Відділу державної виконавчої служби у Печерському районі м. Києва від 18.12.2006 №726/1 (а.с. 9). Як вбачається з листа Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (правонаступник Відділу виконавчої служби у Печерському районі м. Києва), на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 3197878 по виконанню виконавчого листа № АЄ-6 від 28.02.1997 щодо стягнення боргу з [PERSON] аліментів та виконавче провадження № 20602771 про стягнення з [PERSON] по виконанню постанови № 408 від 28.02.2010 суми боргу, які були завершені. Крім того, зняти арешт вони не мають можливості, у зв'язку з тим, що виконавчі провадження вже знищені за закінченням терміну зберігання, який становить три роки. (а.с. 8) Позивач у позовній заяві зазначив, що не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв'язку з тим, що на нього накладено заборону. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п.1 ч.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У такому випадку виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Положеннями ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. У ч.1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. На час розгляду справи виконавчі провадження знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, що унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Оскільки, у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність захисту їхніх прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved