Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить: - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором №121нп від 29.10.2012 у сумі 15910,92 грн.; - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором №439нп від 09.10.2013 у сумі 20656,20 грн.; - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором №446нп від 23.10.2013 у сумі 35003,83 грн.; - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором №539нп від 30.12.2013 у сумі 21452,72 грн.; - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором №569нп від 25.01.2014 у сумі 9269,19 грн. Підставою свого позову позивач зазначає неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов кредитних договорів №121нп від 29.10.2012, №439нп від 09.10.2013, №446нп від 23.10.2013, №539нп від 30.12.2013 та №569нп від 25.01.2014. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.02.2019 провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, однак останні до судового засідання не зявилися, про наявність поважних причин для цього суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направили, відзиви на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не предявили. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку із розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 жовтня 2012 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] (далі відповідач-1) було укладено кредитний договір №121нп, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав відповідачу-1 кредит у сумі 5400,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості на споживчі цілі, плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту, тобто до 29.10.2014, та діє до повного виконання зобовязань відповідачем (п. п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.1). Згідно з графіком платежів за кредитним договором №121нп від 29.10.2012 боржник [PERSON] зобовязався сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.11.2012. Останній платіж 29.10.2014. 09 жовтня 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено кредитний договір №439нп, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав відповідачу-1 кредит у сумі 4200,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості на споживчі цілі, плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк дії договору становить 25 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту, тобто до 09.11.2015, та діє до повного виконання зобовязань відповідачем (п. п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.1). Згідно з графіком платежів за кредитним договором №439нп від 09.10.2013 боржник [PERSON] зобовязався сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.10.2013. Останній платіж 09.10.2015. 23 жовтня 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено кредитний договір №446нп, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав відповідачу-1 кредит у сумі 6500,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості на споживчі цілі, плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту, тобто до 23.10.2015, та діє до повного виконання зобовязань відповідачем (п. п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.1). Згідно з графіком платежів за кредитним договором №446нп від 23.10.2013 боржник [PERSON] зобовязався сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.11.2013. Останній платіж 23.10.2015. 30 грудня 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено кредитний договір №539нп, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав відповідачу-1 кредит у сумі 4000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості на споживчі цілі, плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту, тобто до 30.12.2015, та діє до повного виконання зобовязань відповідачем (п. п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.1). Згідно з графіком платежів за кредитним договором №539нп від 30.12.2013 боржник [PERSON] зобовязався сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.01.2014. Останній платіж 30.12.2015. 25 січня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено кредитний договір №569нп (далі кредитний договір 1), згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав відповідачу-1 кредит у сумі 1700,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості на споживчі цілі, плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк дії договору становить 12 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту, тобто до 25.01.2015, та діє до повного виконання зобовязань відповідачем (п. п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.1). Згідно з графіком платежів за кредитним договором №569нп від 25.01.2014 боржник [PERSON] зобовязався сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.02.2014. Останній платіж 25.01.2015. Згідно до п.п. 2.2, 2.3 вищенаведених кредитних договорів, умови яких є ідентичними за своїм змістом, кредитодавець зобовязується надати позичальнику кредит в строк не пізніше 3 банківських днів від дати підписання цих договорів, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного в п. 2.1. цих договорів. Пунктами 3.1 кредитних договорів передбачено, що проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступне чергу сума кредиту, що передбачено п.3.5 кредитних договорів. Відповідно до п. п. 3.7, 3.8 кредитних договорів у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит може за рішенням Кредитного комітету, визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитором з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 140 % річних від суми залишку кредиту. Згідно п. 5.1.3 кредитних договорів відповідач-1 зобовязався вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів. Відповідно до п.п. 6.1., 6.2 кредитних договорів сторони несуть відповідальність за порушення умов цих договорів згідно чинного законодавства України. Порушенням умов цих договорів є їх невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цих договорів. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов'язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах. Статтею 21 цього Закону передбачена господарська діяльність кредитної спілки, яка полягає, зокрема, у наданні кредитів своїм членам і залученні на договірних умовах внесків (вкладів) своїх членів на депозитні рахунки. Провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ст. 627 ЦК України обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклав договори на запропонованих вказаних кредитною спілкою умовах. Сторони погодили між собою умови договорів, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи в кредитних договорах. [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитних договорів №121нп від 29.10.2012, №439нп від 09.10.2013, №446нп від 23.10.2013, №539нп від 30.12.2013 та №569нп від 25.01.2014 та графіками платежів за кредитними договорами, про що свідчать його підписи. Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договорів, тобто з боку відповідача-1 - на отримання кредиту, а з боку позивача - на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом. Судом встановлено, що свої зобовязання за спірними кредитними договорами КС «Імперіал ЛТД» виконала, надавши відповідачу-1 кредит, що підтверджується видатковими касовими ордерами від 29.10.2012, 09.10.2013, 23.10.2013, 30.12.2013 та 25.01.2014. Судом встановлено, що в якості забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором №121нп від 29.10.2012 між КС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] (далі відповідачем-2, поручителем-1) був укладений договір поруки №121нп/1 від 29.10.2012. В якості забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором №439нп від 09.10.2013 між КС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] (далі відповідачем-3, поручителем-2) був укладений договір поруки №439нп/1 від 09.10.2013. В якості забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором №446нп від 23.10.2013 між КС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №446нп/1 від 23.10.2013. В якості забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором №539нп від 30.12.2013 між КС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №539нп/1 від 30.12.2013. В якості забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором №569нп від 25.01.2014 між КС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №569нп/1 від 25.01.2014. Відповідно до п. 1.1. вищенаведених договорів поруки, які є ідентичними за своїм змістом, поручителі зобовязуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитними договорами №121нп від 29.10.2012, №439нп від 09.10.2013, №446нп від 23.10.2013, №539нп від 30.12.2013 та №569нп від 25.01.2014, а також додатковими угодами до них, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Пунктом 2.1. договорів поруки передбачено, що у разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителів виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п. 3.1. договорів поруки, поручителі відповідають по зобовязаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Пунктом 3.2 договорів поруки передбачено, що солідарні боржники залишаються зобовязаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобовязання за кредитним договором не будуть виконані повністю. Положеннями п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договорів поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором, порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.2 цього договору, не предявить вимоги до поручителя, не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобовязання. Судом встановлено, що 05 січня 2019 року між КС «Імперіал ЛТД» (надалі Цедент) та [PERSON] (надалі Цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого Цедент в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за кредитними договорами №121нп від 29.10.2012, №439нп від 09.10.2013, №446нп від 23.10.2013, №539нп від 30.12.2013 та №569нп від 25.01.2014, укладеним між Цедентом і [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст. 1054 ЦК України. За змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до пунктів 3.3, 3.4, 3.5 спірних кредитних договорів, сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіків платежів, що є додатками до цих договорів. Якщо дата здійснення чергових платежів згідно графіка платежів припадає на вихідний (святковий, неробочий) день, то здійснення платежів відбувається на наступний за вихідними (святковими, неробочими) днями робочий день кредитодавця і це не вважається порушенням графіка платежів. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступне чергу сума кредиту. Пунктом 5.4.3 кредитних договорів передбачено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків від суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №10/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що при укладанні спірних кредитних договорів сторони визначили строк кредитування по кожному з них, а тому суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати повернення заборгованості за відсотками за договорами, яка утворилася станом на кінець строку дії спірних договорів. Перевіряючи обставини справи щодо наявності заборгованості за кредитним договором №121нп від 29.10.2012 у сумі 15910,92 грн., суд приходить до наступного. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 121 нп від 29.10.2012, заборгованість зі сплати основного боргу становить 3779,79 грн., сума позовних вимог зі сплати основного боргу 3769,79 грн. Станом на 31.10.2014 (кінець строку дії договору) нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 6076,43 грн. При цьому, з розрахунку також вбачається, що відповідачем-1 [PERSON] за період з 30.11.2012 по 25.09.2017 за користування кредитом було сплачено відсотків на загальну суму 12543,34 грн., що на 6466,91 грн. перевищує суму нарахованих відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування. З огляду на викладене, враховуючи умови кредитного договору №121нп від 29.10.2012, а саме п. 3.5, згідно якого погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступне чергу сума кредиту, різниця між нарахованими та сплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 6466,91 грн. повинна бути зарахована в рахунок сплати заборгованості зі сплати основного боргу (тіла кредиту), яка відповідно до розрахунку становить 3779,79 грн. (сума позовних вимог - 3769,79 грн.). За таких підстав, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором №121нп від 29.10.2012 відсутня, у звязку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №121нп від 29.10.2012 у сумі 15910,92 грн. слід відмовити повністю. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №439нп від 09.10.2013 у сумі 20656,20 грн., суд зазначає наступне. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, заборгованість зі сплати основного боргу становить 3833,77 грн., сума позовних вимог 3823,77 грн.; станом на 30.11.2015 (кінець строку дії договору) нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 5807,58 грн. При цьому, з розрахунку також вбачається, що відповідачем-1 [PERSON] за період з 23.10.2013 по 23.09.2015 за користування кредитом було сплачено відсотків на загальну суму 4944,65 грн. З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені позиції Верховного Суду про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, виходячи з умов договору та строку його дії, який становить 25 місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто до 09.11.2015, розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором № 439нп від 09.10.2013 становить 4696,70 грн., з яких 3833,77 грн. заборгованість зі сплати основного боргу; 862,93 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.10.2013 по 30.11.2015. Таким чином, враховуючи суму позовних вимог зі сплати основного боргу, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №439нп від 09.10.2013 у сумі 4686,70 грн., яка складається з: 3823,77 грн. заборгованість зі сплати основного боргу; 862,93 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.10.2013 по 30.11.2015. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №446нп від 23.10.2013 у сумі 35003,83 грн., суд зазначає наступне. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, заборгованість зі сплати основного боргу становить 6279,53 грн., сума позовних вимог 6269,53 грн.; станом на 31.10.2015 (кінець строку дії договору) нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 8939,25 грн. При цьому, з розрахунку також вбачається, що відповідачем-1 [PERSON] за період з 28.11.2013 по 30.04.2015 за користування кредитом було сплачено відсотків на загальну суму 6723,53 грн. З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені позиції Верховного Суду про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, виходячи з умов договору та строку його дії, який становить 24 місяці від дати отримання позичальником кредиту, тобто до 23.10.2015, розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором № 446нп від 23.10.2013 становить 8495,25 грн., з яких 6279,53 грн. заборгованість зі сплати основного боргу; 2215,72 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 23.10.2013 по 31.10.2015. Таким чином, з урахуванням суми позовних вимог зі сплати основного боргу, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №446нп від 23.10.2013 у сумі 8485,25 грн., яка складається з: 6269,53 грн. заборгованість зі сплати основного боргу; 2215,72 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 23.10.2013 по 31.10.2015. При вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №539нп від 30.12.2013 у сумі 21452,72 грн., суд приходить до такого. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, заборгованість зі сплати основного боргу становить 3849,39 грн., сума позовних вимог 3839,39 грн.; станом на 31.12.2015 (кінець строку дії договору) нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 5425,08 грн. При цьому, з розрахунку також вбачається, що відповідачем-1 [PERSON] за період з 25.01.2014 по 30.04.2015 за користування кредитом було сплачено відсотків на загальну суму 3617,39 грн. З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені позиції Верховного Суду про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, виходячи з умов договору та строку його дії, який становить 24 місяці від дати отримання позичальником кредиту, тобто до 30.12.2015, розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором № 539нп від 30.12.2013 становить 5657,08 грн., з яких 3849,39 грн. заборгованість зі сплати основного боргу; 1807,69 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 30.12.2013 по 31.12.2015. Таким чином, враховуючи суму позовних вимог зі сплати основного боргу, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №539нп від 30.12.2013 у сумі 5647,08 грн., яка складається з: 3839,39 грн. заборгованість зі сплати основного боргу; 1807,69 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 30.12.2013 по 31.12.2015. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 569нп від 25.01.2014 у сумі 9269,19 грн.. суд виходить з такого. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, заборгованість зі сплати основного боргу становить 1670,06 грн., сума позовних вимог 1660,06 грн.; станом на 31.01.2015 (кінець строку дії договору) нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 1195,06 грн. При цьому, з розрахунку також вбачається, що відповідачем-1 [PERSON] за період з 24.02.2014 по 30.04.2015 за користування кредитом було сплачено відсотків на загальну суму 1481,06 грн., що на 286,00 грн. перевищує суму нарахованих відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування. З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені позиції Верховного Суду про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, строк дії договору, який становить 12 місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто до 25.01.2014, умов кредитного договору, а саме п. 3.5, згідно якого погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступне чергу сума кредиту, розрахунку заборгованості, наданого позивачем,різниця між нарахованими та сплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 286,00 грн., повинна бути зарахована в рахунок сплати заборгованості зі сплати основного боргу (тіла кредиту). За таких підстав, враховуючи суму позовних вимог зі сплати основного боргу, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №569нп від 25.01.2014 у сумі 1374,06 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом. Що стосується вимог позивача до поручителів [PERSON] та [PERSON], суд зазначає наступне. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Із п.4.2 договорів поруки, які є ідентичними за змістом, вбачається, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.2 цього договору не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 5.2 вказаних договорів поруки закріплено, що сторони домовились, що кредитор має право звернутися з вимогами до поручителів у трирічний термін з моменту настання права вимоги за зобовязаннями. Таким чином, вказані умови договорів поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України установлено саме цими договорами. Тому, в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Судом встановлено, що за кредитним договором № 439нп від 09.10.2013 боржник [PERSON], а відтак і поручитель [PERSON], взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 09.10.2015, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, який є невідємною частиною договору. За кредитним договором № 446нп від 23.10.2013 боржник [PERSON], а відтак і поручитель [PERSON], взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами в строк до 23.10.2015, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, який є невідємною частиною договору. За кредитним договором № 539нп від 30.12.2013 боржник [PERSON], а відтак і поручитель [PERSON], взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами в строк до 30.12.2015, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, який є невідємною частиною договору. За кредитним договором № 569нп від 25.01.2014 боржник [PERSON], а відтак і поручитель [PERSON], взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами в строк до 25.01.2015, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, який є невідємною частиною договору. Отже, поряд з установленням строку дії кредитних договорів сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів) по кожному з кредитних договорів, що входять до змісту зобов'язань, які виникли на основі договорів. При цьому, як вбачається з графіків платежів за спірними кредитними договорами позичальник [PERSON] зобовязався сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст.559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителів. Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителів про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно з умовами спірних кредитних договорів повернення відповідної частини кредитів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені договором. Із системного аналізу умов договорів поруки вбачається, що порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за спірними кредитними договорами у такому розмірі, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитними договорами. Оскільки кредитними договорами передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договорами поруки поручителі відповідають у такому ж розмірі, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитними договорами, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого договорами поруки трирічного строку для пред'явлення вимог до поручителів. Таким чином, якщо банк пред'явив вимоги до поручителів більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України та п.4.2 договорів поруки порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. За таких обставин, аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно, у цьому разі закінчення трирічного строку, установленого договорами поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. Спірними кредитними договорами передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договорами поруки відповідальність поручителів встановлена у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як у кредитних договорах. Звернувшись 08.01.2019 із позовом до суду (згідно штампу на конверті), позивач пред'явив вимоги до поручителів поза межами трьох років за кожним місячним платежем за кредитними договорами №439нп від 09.10.2013, №446нп від 23.10.2013, №539нп від 30.12.2013 та №569нп від 25.01.2014, у зв'язку із чим порука за вказаними кредитними договорами припинилась, і відповідні суми заборгованості за кожним з вказаних договорів стягненню з поручителів [PERSON] та [PERSON] не підлягають. При цьому, суд приймає до уваги відповідний правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 408/8040/12. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА №506298 є інвалідом другої групи та відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 201,93 грн.пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати по сплаті судового збору у розмірі 821,00 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial