Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі - 229 515 гривень. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що працюючи помічником машиніста екскаватора (24.06.1969 - 28.10.1969, 06.05.1971 - 08.08.1979), машиністом екскаватора (09.08.1979 - 18.08.2011) і РУ ВАТ «ПГЗК», правонаступником якого є відповідач, внаслідок недосконалості технологічних процесів, робочого місця та конструктивних недоліків обладнання, виконував роботи в умовах виробничого пилу, пов`язані з впливом вібрації, рівень якої перевищував гранично допустимий рівень виробничого фактора. Загальний стаж роботи на підприємстві Відповідача за професією, в умовах впливу шкідливих факторів, складає 40 років 5 місяців. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання - Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН- першого-другого ст. (надалі - ХОЗЛ); Вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, з синдромами церебрально-периферичний ангіодистонії та полірадикулоневропатії з вираженим порушенням біомеханіки хребта, дв.плечолопатковим періартрозом, (ПФ другого ст.), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст.), деформуючим артрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.) та трофічними порушеннями на кистях. (надалі - вібраційна хвороба). Відповідно до п.17 акту Форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання є: Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного SiO2 -від 10 % до 70% 5,2-15,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; Рівень загальної вібрації 103-108 дБ при ГДР 101 дБ. Відповідно до п.19 акту Форми П-4, професійне захворювання отримано Позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб Відповідача, які не виконали вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці». У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 10.08.2011 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 55%, з яких 15% по ХОЗЛ та 40% по вібраційній хворобі та встановлено третю групу інвалідності, з 01 серпня 2011 року безстроково. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, а саме: задишка при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, періодичні приступи задухи, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску, біль вздовж хребта, крупних суглобах рук та ніг, затерпання рук та ніг, зниження слуху на обидва вуха, загальна слабкість. Тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, Позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття Позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин йому має бути відшкодована моральна шкода Відповідачем, при визначені розміру якої він виходить з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2019 року та оцінює моральну шкоду в 55 місячних розмірів мінімальної заробітної плати: 55 * 4173,00 грн. = 229 515 гривень, що на його думку буде еквівалентним завданим моральним стражданням і достатнім для їх відшкодування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, обставини викладені в відзиву на позов підтримала повністю. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що загальний стаж позивача на підприємстві відповідача станом на 23.06.2011 року складає - 42 років 7 місяців, а стаж роботи в шкідливих умовах праці складає - 40 років 5 місяців (Акт форми П-4 на а.с. 14-18). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 26.06.2011 року (далі - Акт розслідування) позивачу був встановлений наступний діагноз - Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН- першого-другого ст.; Вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, з синдромами церебрально-периферичний ангіодистонії та полірадикулоневропатії з вираженим порушенням біомеханіки хребта, дв.плечолопатковим періартрозом, (ПФ другого ст.), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст.), деформуючим артрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.) та трофічними порушеннями на кистях (Акт розслідування на а.с.14-18). В пункті 16 даного Акту зазначається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи помічником машиніста екскаватора рудника (24.06.69 - 28.10.69), помічником машиніста екскаватора РУ (06.05.97 - 09.08.79) та машиністом екскаватора РУ (09.08.79 - теп.час) на ВАТ «Півд. ГЗК» [PERSON] , унаслідок недосконалості технологічних процесів, робочих місць та конструктивних недоліків (а.с. 16-19). Висновком МСЕК від 10.08.2011 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності безстроково та втрату професійної працездатності у розмірі 55 (п`ятдесят п`ять) відсотків: 40% по вібраціній хворобі та 15% по ХОЗЛ, протипоказана важка праця, вимушена поза в умовах вібрації, виробничого пилу. переохолодження. рекомендовані заходи по відновленню працездатності - пенсія за віком (а.с. 9-10,11-12). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у зв`язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв`язку з чим він отримав професійне захворювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно зазначеного вище Акту причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала тривала робота впродовж 40 років 5 місяців в умовах впливу виробничого пилу і загальної вібрації, які виникли в результаті порушення, керівництвом РУ ВАТ «Півд. ГЗК» статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, із медичних довідок позивача встановлено, що в зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини - 18.02.2010р.-04.03.10р., 25.11.10р.-15.12.10р., 20.12.10р-03.01.11р., 03.03.11р.-18.03.11р., 02.06.11р-15.06.2011р., 06.03.12р.-26.03.12р., 20.07.12р.-09.08.12р., 25.04.13р.-14.05.13р., після лікування йому було рекомендовано спостереження у лікарів, прийом лікарських засобів, фізіотерапія, оздоровлення в санаторії-профілакторії неврологічного профілю, уникати переохолодження, санаторно-курортне лікування тощо, виписаний з відділення з деяким покращенням (а.с. 19-40). За таких обставин, враховуючи роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоров`я позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК становить 55 % та третю групу інвалідності безстроково, що свідчить про стійкий процес втрати здоров`я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Стосовно думки представника відповідача про те, що існує ймовірність того, що стан здоров`я позивача може покращитись і змінитись як група інвалідності, так і відсоток втрати професійної працездатності, у зв`язку з чим позов не може бути задоволеним, суд знаходить, що така думка ґрунтується лише на припущеннях і не може братися до уваги. При цьому, судом встановлено інше, а саме те, що вже повторно проведений огляд медико-соціальною експертною комісією без змін підтвердив раніше встановлену групу інвалідності та відсоток втрати професійної працездатності у позивача, що не є припущенням, а підтверджено документально і на цей момент такі обставини вказують на стійкий процес втрати здоров`я позивача. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial