overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 жовтня 2007 року в Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції був зареєстрований його шлюб з відповідачкою, актовий запис № 817. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час, між сторонами склалися неприязні стосунки, вони не знаходять спільної мови, мають різні погляди на життя та не мають спільних інтересів. Міри, що приймалися для збереження сімї позитивного результату не дали. Сторони проживають окремо починаючи з 2012 року, спільне господарство не ведуть. Тому, просить суд, його позовні вимоги задовольнити, ухвалити рішення, про розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання позивач не зявився, але від нього до суду надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та, просить суд, їх задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання не зявилася з не відомих суду причин, хоча про час і місце розгляду даної цивільної справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, але від неї до суду надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, та, просить суд, їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають із шлюбно сімейних правовідносин і на підставі ст. ст. 110 112 Сімейного кодексу України підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні було встановлено, що 26 жовтня 2007 року в Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб(а.с. 3), від якого 06 травня 2008 року народився син [PERSON](а.с. 4). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Протягом сімейного життя між сторонами склалися не приязні відносини, вони втратили повагу одна до одної, разом не проживають, сімя розпалася остаточно і зберегти шлюб немає можливості, оскільки це суперечить їх моральним принципам. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.01.1993 р. у відділі РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції був зареєстрований його шлюб з відповідачем, актовий запис №70. Від даного шлюбу мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинились 05 квітня 2013 року. Подальше збереження шлюбу є неможливим. Тому, просить суд його позовні вимоги задовольнити, ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] до судового засідання не прибув, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] до судового засідання не прибула, про проведення судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надала. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, у зв'язку із чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне: 30 січня 1993 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №70. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» ( свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]). Від даного шлюбу мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинились з 05 квітня 2013 року, відповідач зібрала свої речі і пішла з дому. Із зазначеного часу вона не бажає проживати разом з позивачем однією сім'єю. З цього часу спільний бюджет та спільне господарство сторони не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя. Сім'я розпалася остаточно і зберегти шлюб немає можливості. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, суд вважає, що збереження сім'ї є недоцільним. На підставі викладеного, і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.10.2001р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх доходу(заробітку), починаючи з 10.10.2001 року та до [INFO]. Для примусового виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження. У зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від виконання даного рішення суду позивач просить стягнути з нього неустойку(пеню) за кожен день прострочення сплати аліментів за період з серпня 2014 року по [INFO] у загальному розмірі 11291,2грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав.. Відповідач надав суд заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розстрочити виконання рішення на один рік у зв'язку з тяжким матеріальним становищем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що постановою Суворовського районного судом м. Одеси №2-3914/01 від 10.10.2001р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх доходу(заробітку) щомісячно, починаючи з 10.10.2001 року та до [INFO]. Відповідач в період з 10.08.2014р. по 14.03.2018р. ухилявся від виконання зазначеного вище рішення. Дані обставини підтверджуються копією розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 12.12.2017р. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачих аліментів за кожен день прострочення. При визначенні наявності вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментах суд виходить з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, крім того відповідач не надав суду будь-яких доказів про відсутність вини в несплаті аліментів. Розрахунок позивача щодо неустойки(пені) за прострочення по сплаті аліментів за період з 10.08.2014р. по 14.03.2018р. перевірений судом, є правильним та таким, що відповідає вимогам СК України та ЦПК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 11291,2грн. неустойки(пені) за кожен день прострочення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,8грн. Згідно ч.1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може надати розстрочення виконання. Враховуючи важке матеріальне становище відповідача, суд вважає за необхідне розстрочити виконання даного рішення на один рік рівними щомісячними платежами. На підставі ст.ст.180,185,ч.1 ст.196 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2014р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх доходу(заробітку) щомісячно, починаючи з 01.10.2014р. та до 25.11.2019р., а далі у розмірі 1/4 частини від усіх доходу(заробітку) щомісячно, до 02.09.2027р. Для примусового виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження. У звязку з тим, що відповідач ухилявся від виконання даного рішення суду позивач просить стягнути з нього неустойку(пеню) за кожен день прострочення сплати аліментів за період з травня 2015р. по червень 2018р. у загальному розмірі 21698,34грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав.. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, відзиву на позов не надавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2014р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх доходу(заробітку) щомісячно, починаючи з 01.10.2014р. та до 25.11.2019р., а далі у розмірі 1/4 частини від усіх доходу(заробітку) щомісячно, до 02.09.2027р. Відповідач в період з травня 2015р. по червень 2018р. ухилявся від виконання зазначеного вище рішення. Дані обставини підтверджуються копією розрахунків заборгованості по сплаті аліментів від 31.07.2017р., від 15.02.2018р., від 02.05.2018р., від 01.06.2018р., від 26.07.2018р. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачих аліментів за кожен день прострочення. При визначенні наявності вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментах суд виходить з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобовязання, крім того відповідач не надав суду будь-яких доказів про відсутність вини в несплаті аліментів. Розрахунок позивача щодо неустойки(пені) за прострочення по сплаті аліментів за період з травня 2015р. по червень 2018р. перевірений судом, є правильним та таким, що відповідає вимогам СК України та ЦПК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 21698,34грн. неустойки(пені) за кожен день прострочення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,8грн. На підставі ст.ст.180,185,ч.1 ст.196 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2010р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 30.03.2010р. та до їх повноліття. Для примусового виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання даного рішення суду позивач просить стягнути з нього неустойку(пеню) за кожен день прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 1526840,64грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача індексацію розміру аліментів в розмірі 91882,55грн. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за місцем його реєстрації в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2010р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 30.03.2010р. та до їх повноліття. Відповідач ухиляється від виконання зазначеного вище рішення. Дані обставини підтверджуються копією розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.08.2018р. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачих аліментів за кожен день прострочення. При визначенні наявності вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментах суд виходить з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, крім того відповідач не надав суду будь-яких доказів про відсутність вини в несплаті аліментів. Крім того, відповідно до ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Розрахунок позивача щодо неустойки(пені) за прострочення по сплаті аліментів та індексації станом на 28.01.2019р. перевірений судом, є правильним та таким, що відповідає вимогам СК України та ЦПК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1526840,64грн. неустойки(пені) за кожен день прострочення, а також 91882,55грн. індексації. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 9605,00грн. На підставі ст.ст.180,184,185,ч.1 ст.196 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.03.2004р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі ј частини від усіх видів заробітку(доходу), починаючи з 19.02.2004р. та до повноліття дитини, а саме до [INFO] . Для примусового виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання даного рішення суду в нього виникла заборгованість в розмірі 117902,5грн., яку позивач просить суд стягнути. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за місцем його реєстрації в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси №2-2282/04 від 22.03.2004р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку(доходу)щомісячно, починаючи з 19.02.2004р. та до повноліття дитини, а саме до [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання зазначеного вище рішення та в нього виникла заборгованість станом на 01.05.2019р. в розмірі 117902,5грн. Дані обставини підтверджуються копією розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.05.2019р. Згідно ч.1,2 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 117902,5грн. заборгованості по аліментах. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1179,03грн. На підставі ст.194 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно укладеного договору № 003-21911-211010 від 21.10.2010 року [PERSON], отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 30000 грн. У порушення зазначених норм відповідач належним чином не виконує умови договору. У зв'язку з чим, станом на 22.04.2014 року має заборгованість 8169 гривень 11 копійок. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, відповідно до розрахунку, що додається до матеріалів справи, та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить стягнути заборгованість з відповідача у сумі 8169 гривень 11 копійок за кредитним договором та судові витрати. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № 003-21911-211010 від 21.10.2010 року [PERSON], отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 30000 грн. Вказаний кредит позивачем було надано шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії та ліміт визначався позивачем самостійно. За умовами договору кредитні кошти мали б використовуватися для розрахунків за товари чи послуги, зняття готівки та вчинення інших операцій. Пунктом 2.1 цього договору було встановлено, що моментом надання Банком кредиту є день здійснення відповідачем операції за допомогою картки, за умови відсутності на рахунках останнього власних коштів. За умовами договору, відповідач зобов'язувався щомісячно здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, оплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та овердрафтом. Однак станом на 22.04.2014 року за відповідачем виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов'язань в сумі 8169 гривень 11 копійок. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає, що коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення виконання чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Також відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно укладеного договору № 004-21501-201211 від 20.12.2011 року [PERSON], отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. У порушення зазначених норм відповідач належним чином не виконує умови договору. У звязку з чим, станом на 14.05.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 14115, 42 грн. Просить стягнути з [PERSON], заборгованість за кредитним договором, відповідно до розрахунку, що додається до матеріалів справи, та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить стягнути заборгованість з відповідача у сумі 14115, 42 гривень за кредитним договором та судові витрати, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON],в судове засідання не зявилася, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № 004-21501-201211 від 20.12.2011 року [PERSON], отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Вказаний кредит позивачем було надано шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії та ліміт визначався позивачем самостійно. За умовами договору кредитні кошти мали б використовуватися для розрахунків за товари чи послуги, зняття готівки та вчинення інших операцій. Пунктом 2.1 цього договору було встановлено, що моментом надання Банком кредиту є день здійснення відповідачем операції за допомогою картки, за умови відсутності на рахунках останнього власних коштів. За умовами договору, відповідач зобовязувався щомісячно здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, оплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та овердрафтом. Однак станом на 14.05.2015 року за відповідачем виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань в сумі 14115, 42 грн. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає, що коли договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення виконання чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Також відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved