Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11.02.2016 року помер його вітчим [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, земельної ділянки площею 0,5112 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вулиці Новоселиця,15 в селі Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області, а також земельної ділянки площею 3,0852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 032397, який видано 16.06.2004 року Білоцерківським райвідділом земельних ресурсів Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3220484400:03:002:0027. Спадкодавець залишив заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів [PERSON], позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину, нотаріусом йому видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, земельну ділянку площею 0,1147 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 0,5112 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вулиці Новоселиця,15 в селі Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області, але нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку площею 3,0852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, оскільки прізвище спадкодавця «Хмель», а у державному акті на право власності на вказану земельну ділянку прізвище власника «Хміль». А тому позивач просив суд встановити факт належності [PERSON], який помер 11.02.2016 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 032397, який видано на ім.»я [PERSON] 16.06.2004 року Білоцерківським райвідділом земельних ресурсів Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3220484400:03:002:0027; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 3,0852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 11.02.2016 року [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району та про визнання позову. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 11.02.2016 року помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про його смерть. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] заведено 25.04.2016 року спадкову справу № 525/2016 у Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43697762 від 25.04.2016 року. Згідно матеріалів вказаної спадкової справи, копію якої надіслано на запит суду, спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняв позивач [PERSON], подавши 25.04.2016 року до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; спадкоємець за законом дружина спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за законом, подавши до нотаріальної контори заяву 21.06.2016 року. В судовому засіданні також встановлено, що 03.09.2015 року [PERSON] залишив заповіт, згідно якого належні йому житловий будинок з надвірними спорудами, земельну ділянку площею 0,1147 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку площею 0,5112 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вулиці Радянській,15 в селі Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області, заповів [PERSON], що стверджується копією заповіту, посвдченого секретарем виконавчого комітету Олійниково-Слобідської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 19. 06.06.2013 року від імені [PERSON] було посвідчено заповіт, згідно якого він заповів [PERSON] земельну ділянку /пай/ розміром 3,0852 га, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ № 032397 від 16.06.2004 року, що стверджується копією цього заповіту, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Олійниково-Слобідської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 20. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру /заповіти/спадкові договори/ від 25.04.2016 року № 43697379, вказані вище заповіти є чинними. 31.01.2017 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори видано позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлого 11.02.2016 року [PERSON], яке складається: з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, земельної ділянки площею 0,5112 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки площею 0,1147 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, що розташовані по вулиці Новоселиця /колишня вулиця Радянська/, 15 в селі Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області, що стверджується копіями даних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які зареєстровані в реєстрах № № 7-89, 7-90, 7-91. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.01.2017 року № 650/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку згідно державного акту серії КВ № 032397 від 16.06.2004 року, яка розташована в межах Олійниково-Слобідської сільської ради, оскільки неможливо встановити факт належності спадкодавцю вказаного спадкового майна: спадкодавець [PERSON], правовстановлюючий документ оформлено на ім.»я [PERSON]. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що право власності на вказану вище земельну ділянку було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 032397, оформленого на ім.»я [PERSON], який зареєстровано 16.06.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010402900211. Позивач просить суд встановити факт належності померлому 11.02.2016 року [PERSON] даного державного акту. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Факт належності саме [PERSON], який помер 11.02.2016 року, вказаного вище державного акту на право власності на земельну ділянку стверджується дослідженими в суді доказами. Так, саме [PERSON] заповів [PERSON] спірну земельну ділянку, на що вказано вище в рішенні. Згідно довідки Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 20.05.2016 року № 110, [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа. Позивачем надано експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 05.07.2016 року № 056/470-а, відповідно до якого українські записи прізвища [PERSON] та [PERSON] є ідентичними; розбіжності між записами виникли внаслідок неправомірного застосування етимологічного принципу при міжмовних перетвореннях прізвища через неврахування його походження, що є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності. А тому з врахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON], який помер 11 лютого 2016 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 032397, оформленого на ім.»я [PERSON], який зареєстровано 16.06.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010402900211. Позивач також просить суд визнати за ним право власності на дану земельну ділянку. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,0852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, право власності на яку посвідчено державним актом серії КВ № 032397, оформленого на ім.»я [PERSON], який зареєстровано 16.06.2004 року. Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON], оскільки позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку.

Outcome: approved