Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання за ним права власності на домоволодіння та приватизовану присадибну земельну ділянку, посилаючись на те, що в травні 2013 року йому стало відомо, що [PERSON] має намір продати домоволодіння з присадибними земельними ділянками, розташоване по [ADDRESS] Магдалинівського району Дніпропетровської області, які належать йому на праві приватної власності, в зв'язку з чим, 10 травня 2013 року він уклав із [PERSON] угоду купівлі-продажу належних йому на праві приватної власності житлового будинку з господарськими спорудами та приватизовані земельні ділянки, на яких він розміщений, розташованого по [ADDRESS] Магдалинівського району Дніпропетровської області, при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння та присадибних земельних ділянок, зокрема, щодо ціни, передачі житла у власність, виготовлення документів на домоволодіння та присадибні земельні ділянки, оформлення договору в нотаріальній конторі за їх кошти. На підтвердження укладеної угоди 10 травня 2013 року ним було сплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто власноручно [PERSON] Після сплати ним грошей, він від [PERSON] отримав ключі і документи на належне йому домоволодіння та земельні ділянки, зробив у ньому ремонт та став в ньому проживати, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не бажає з'являтись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу домоволодіння, часто хворіє та має тяжке матеріальне становище, будучи пенсіонером і особою похилого віку та вважає, що право власності на належне йому домоволодіння і присадибні земельні ділянки, після сплати ним йому грошей перейшло до нього. Позивач вважає, що зі своєї сторони він виконав всі покладені на нього обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатив всю обумовлену суму вартості домоволодіння та земельних ділянок, безперешкодно користується будинком та земельними ділянками, а у зв'язку з небажанням відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння та присадибних земельних ділянок, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не бажає, тому він звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача - адвокат [PERSON], що діє на підставі угоди про представництво клієнта адвокатом від 19 серпня 2014 року (а.с. 25, 26), будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву (а.с. 28), згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач, будучи належними чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 29), згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що в травні 2013 року позивачу [PERSON], [INFO] (а.с. 4) стало відомо, що [PERSON], [INFO] (а.с. 30) має намір продати домоволодіння з присадибними земельними ділянками, розташоване по [ADDRESS] Магдалинівського району Дніпропетровської області, які належать йому на праві приватної власності (а.с. 6-9, 10, 11), в зв'язку з чим, 10 травня 2013 року позивач уклав із [PERSON] угоду купівлі-продажу належних йому на праві приватної власності житлового будинку з господарськими спорудами та приватизовані земельні ділянки, на яких він розміщений (а.с. 12, 13, 14), розташованого по [ADDRESS] Магдалинівського району Дніпропетровської області, при цьому сторони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння та присадибних земельних ділянок, зокрема, щодо ціни, передачі житла у власність, виготовлення документів на домоволодіння та присадибні земельні ділянки, оформлення договору в нотаріальній конторі за їх кошти. На підтвердження укладеної угоди 10 травня 2013 року позивачем було сплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто власноручно [PERSON] (а.с. 5). Після сплати позивачем грошей, останній від [PERSON] отримав ключі і документи на належне йому домоволодіння та земельні ділянки, зробив у ньому ремонт та став в ньому проживати, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не бажає з'являтись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу домоволодіння, часто хворіє та має тяжке матеріальне становище, будучи пенсіонером і особою похилого віку та вважає, що право власності на належне йому домоволодіння і присадибні земельні ділянки, після сплати позивачем йому грошей перейшло до позивача. Позивач вважає, що зі своєї сторони він виконав всі покладені на нього обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатив всю обумовлену суму вартості домоволодіння та земельних ділянок, безперешкодно користується будинком та земельними ділянками, а у зв'язку з небажанням відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння та присадибних земельних ділянок, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не бажає, тому позивач звернувся з даним позовом до суду (а.с. 1, 2-3). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК України. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором, при цьому якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідною для їх обслуговування. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт неможливості нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved