Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 10 травня 2007 року між ПАТ «Державним ощадним банком України» та відповідачем було укладено договір № 15, відповідно до умов якого відповідачеві банком було надано кредит в сумі 57 510,00грн., строком на 84 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5%. Відповідно до п.1.3 кредитного договору надання кредиту здійснюється одноразово з позичкою рахунку позичальника безготівковим перерахуванням протягом одного робочого дня. Згідно до п.1.5 кредитного договору, за користування кредитними коштами нараховуються проценти в порядку, розмірах та строки визначені кредитним договором, а саме проценти нараховуються по методу факт/факт на фактичну заборгованість за кредитом з моменту видачі до закінчення терміну на який було видано кредит. Відповідно до п.3.2 банк має право вимагати від позичальника виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором. При виникненні простроченої заборгованості за кредитом банк має право стягнути заборгованість у примусовому порядку. Згідно з п.3.3 кредитного договору, позичальник зобовязується належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, а саме використати кредит на цілі визначені кредитним договором та повернути кредит в сумі 57 510,00грн., здійснювати погашення кредиту в сумі 685,00грн. з 1 червня 2007 року, а в подальшому до 25 числа місяця наступного за звітним. Останнє погашення кредиту в сумі 655,00грн. та сплату відсотків здійснити не пізніше 9 травня 2014 року. Нараховані відсотки повинні сплачуватись позичальником до 25 числа кожного місяця. Перша сплата відсотків повинна бути здійснена до 25 травня 2007 року. Остання сплата відсотків повинна бути здійснена до 9 травня 2014 року. Відповідно до п.5.1 кредитного договору за неналежне виконання взятих на себе зобовязань по даному договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі. Згідно до п.4.1.1. кредитного договору, за порушенням взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основного боргу та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05% від суми платежу за кожен день прострочення. Однак відповідачем умови договору не виконувалися, у зв`язку з чим станом на 12.03.2018 року утворилась заборгованість в сумі 110622,93 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 55324,00грн., із заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках в сумі 38476,51грн., пені за порушення строків повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 12.03.2017 року по 13.03.2018 рік в розмірі 17112,42 грн. У зв`язку з цим просять стягнути з відповідача заборгованість за даним кредитним договором в сумі 110622,93грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог в повному обсязі, а також надав помісячний розрахунок заборгованості відповідача за кредитом, відсотками по кредиту та за пенею за період з 10.05.2007 року по 12.03.2018 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позов, в якому заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зважаючи на те, що до закінчення строку виконання останнього зобовязання за даним договором 08.09.2013 року кредитор вправі заявити вимоги про дострокове повернення тої частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також про стягнення не сплачених до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячних платежів в межах позовної давності щодо кожного з цих платежів, а також беручи до уваги те, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, надіславши йому 01.10.2013 року письмову вимогу № 26/463 про дострокове повернення суми кредиту вцілому протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги, вважає, що перебіг строку позовної давності розпочався з цієї дати і сплив 06.11.2016 року, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у справах № 303/1037/16-ц від 14.02.2018 року та № 711/1259/14-ц від 15.03.2018 року. А тому просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вивчивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом, між сторонами було укладено кредитний договір № 15 від 10.05.2007 року, згідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 57510,00 гривень строком на 84 місяці зі сплатою 17,5% річних. Як передбачено п.3.3.1 кредитного договору, позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором. Відповідно до п.3.3.4 кредитного договору позичальник зобовязується здійснювати погашення кредиту щомісячно в сумі 685,00 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахунків, при цьому перший платіж проводиться з 01.06.2007 року, а в подальшому не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітом. Останнє погашення кредиту в сумі 655,00 грн. та сплату відсотків слід здійснити не пізніше 09.05.2014 року. Згідно до п.3.3.5 цього ж договору, позичальник зобовязується здійснювати погашення відсотків за користування кредитом щомісячно не пізніше 25 числа місяця. Перша сплата проводиться до 25.05.2007 року, а останню сплату відсотків необхідно здійснити не пізніше 09.05.2014 року. Однак відповідачем умови договору не виконувалися, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 110622,93 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. А, згідно до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за цим же кредитним договором в сумі 106712,32 грн., який відповідно до рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.12.2013 року, що набрало чинності 16.12.2013 року, було задоволено в повному обсязі та звернено стягнення на майно [PERSON] у вигляді автомобіля [NUMBER], на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за цим же кредитним договором в сумі 106712,32 грн. А відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із зазначеного рішення випливає, що відповідно до п. 3.2.3 відповідачу 01.10.2013 року направлялася письмова вимога № 26/463 про дострокове повернення суми кредиту вцілому протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги. Таким чином, банк скористався своїм правом на дострокове стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання. Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Водночас у правовому висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1674цс17 встановлено наступне. Згідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Змінивши строк виконання основного зобов'язання, банк був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати, коли банк дізнався про порушення свого права. Виходячи з даного правового висновку, перебіг строку позовної давності за вище зазначеним кредитним договором розпочався після спливу 30 календарних днів з дати одержання відповідачем вимоги № 26/463 від 01.10.2013 року про дострокове повернення суми кредиту вцілому, тобто напочатку листопада 2013 року - дати невиконання боржником забезпеченого предметом застави зобов'язання. З урахуванням цього, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, на який посилається відповідач у своєму відзиві та у заяві про застосування строку позовної давності, сплив у листопаді 2016 року (точніше дату суд не може встановити через відсутність підтвердження дати отримання відповідачем вимоги банку № 26/463 від 01.10.2013 року. Карім того, що стосується стягнення заборгованості по відсотках, то відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Як встановлено судом та вбачається з розрахунку заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках, наданого позивачем, останній платіж по відсотках в сумі 422,18 грн. було проведено відповідачем у січні 2014 року, виходячи з чого строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках сплив у січні 2017 року. Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним факт пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого для звернення до суду з вказаним позовом, у зв`язку з чим в задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позову сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762,00 грн. також стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed