Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу, по котрому просив стягнути на його користь шкоду в порядку регресу у сумі 7 746 грн. 61 коп. В обґрунтування позову вказано, що 11 серпня 2017 року о 15.00 год. в м. Одесі по вул. Пестеля, 3, автомобілем марки «Субару» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснено ДТП, у результаті якої застрахований позивачем автомобіль марки «Шкода», д/н [NUMBER] (договір страхування № 250545427.17) під керуванням [PERSON] , отримав механічні ушкодження. Відповідно до довідки ВДАІ про ДТП та постанови Приморського районного суду міста Одеси № 522/15398/17 від 11.09.2017 року ДТП мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Відповідно до умов договору страхування страховик оплачує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв`язку з чим Позивачем було виплачено страхове відшкодування на підставі рахунку-акту виконаних робіт № АТО 17009965 від 19 вересня 2017 р. у розмірі 7 746 гривень 61 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 11262 від 08.11.2017 р. Позивач надсилав Відповідачеві претензію № 754 від 02.03.2018 р. з пропозицією врегулювати питання в досудовому порядку. Претензія була вручена Відповідачеві 22.03.2018 р., однак, жодних виплат від Відповідача на користь Позивача не надходило. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 24 лютого 2020 року. У судове засідання 24 лютого 2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином. Розгляд справи було відкладено на 28 травня 2020 року з метою повторного повідомлення сторін. У судове засідання 28 травня 2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином. Розгляд справи було відкладено на 04 серпня 2020 року з метою повторного повідомлення сторін. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без особистої участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання 04 серпня 2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Про причини неможливості прибуття до суду не повідомили. З урахуванням наявності заяви представника позивача про розгляд справи без особистої участі сторони позивача та повторною неявкою належним чином сповіщеного відповідача суд розглянув справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, проте рекомендовані повідомлення поверталися до суду за закінченням терміну зберігання. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що 11 серпня 2017 року о 15.00 год. в м. Одесі по вул. Пестеля, 3, автомобілем марки «Субару» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснено ДТП, у результаті якої застрахований позивачем автомобіль марки «Шкода», д/н [NUMBER] (договір страхування № 250545427.17) під керуванням [PERSON] , отримав механічні ушкодження. Відповідно до довідки ВДАІ про ДТП та постанови Приморського районного суду міста Одеси № 522/15398/17 від 11.09.2017 року ДТП мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Відповідно до умов договору страхування страховик оплачує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв`язку з чим Позивачем було виплачено страхове відшкодування на підставі рахунку-акту виконаних робіт № АТО 17009965 від 19 вересня 2017 р. у розмірі 7 746 гривень 61 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 11262 від 08.11.2017 р. Позивач надсилав Відповідачеві претензію № 754 від 02.03.2018 р. з пропозицією врегулювати питання в досудовому порядку. Претензія була вручена Відповідачеві 22.03.2018 р., однак, жодних виплат від Відповідача на користь Позивача не надходило. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Згідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Отже, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право зворотної вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, з урахуванням встановленої вини з боку відповідача у ДТП та здійснення виплати з боку позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному розмірі. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved