Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.07.2018 року на трасі Київ-Одеса, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 11027» д.н.з. [NUMBER] на 19 км автодороги Київ-Одеса, не був уважним, не реагував на зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач, [PERSON] , спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження двного авто. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду від 17.09.2018 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача було пошкоджено, вартість майнового збитку склала 48037,71 грн. Цивільна відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/2593015 зі строком дії з 20.11.2017 р. до 19.11.2018 року, ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 100000, 00 грн., та відповідно, розмір франшизи становить 1000,00 грн. 16.08.2018 року на адресу ПрАТ «Київський страховий дім» позивачем направлено заяву про включення до реєстру кредиторів. Проте станом на час подання позову ПрАТ «Київський страховий дім» не виплачено жодних коштів. Позивач вважає, що вартість завданого матеріального збитку в розмірі 47037,71 грн. та 3% річних, інфляційні нарахування підлягає стягненню з страхової компанії, а з винуватця ДТП [PERSON] позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] розмір франшизи 1000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000, 00 грн., вирішити питання судових витрат. За ухвалою Шевченківського районного суду від 08.04.2019 р. було роз`єднано позов [PERSON] , виділивши в самостійне провадження позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП, і направивши дану позовну вимогу за підсудністю на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду. Хоча рішення щодо роз`єднання позову і виділення в самостійне провадження позову до [PERSON] , є недоцільним і не логічним, однак в силу ст. 32 ЦПК України, Білоцерківський міськрайонний суд прийняв до провадження дану справу. В судовому засіданні 16.09.2019р. позивач підтримав позов, на розгляд справи 25.10.2019 року не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позові вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без його участі. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 01.07.2018 року на трасі Київ-Одеса, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 11027» д.н.з. [NUMBER] на 19 км автодороги Київ-Одеса, не був уважним, не реагував на зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач, [PERSON] і який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду від 17.09.2018 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. (а.с.11). Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача було пошкоджено, вартість майнового збитку склала 48037,71 грн., що підтверджено Звітом незалежної експертної оцінки про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного ТЗ (а.с.16-29). Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/2593015, зі строком дії з 20.11.2017 р. до 19.11.2018 року, де страховиком є відповідач по справі. Відповідно до п. 4 полісу АМ/2593015 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт, відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 100000, 00 грн., а відповідно до п. 5 цього ж полісу розмір франшизи становить 1000, 00 грн. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Згідно ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяному майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. А відповідно до абзацу 2 п.12.1 ст. 12 цього ж Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» п.36.6. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, заданого власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку в результаті вказаної ДТП на дату оцінки складає 48037 грн.71 коп. (а.с.16-28). Таким чином, розмір страхового відшкодування має наступний вигляд ( 48037 грн.71 коп. - 1000 грн.00 коп.(франшиза) = 47037 грн.71 коп.) З урахуванням вищенаведеного франшиза у розмірі 1000,00 грн. має бути компенсована позивачу за рахунок [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» відповідно до полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № [NUMBER] . У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, але відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи_розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд вважає що внаслідок зазначеної ДТП позивачу було спричинено моральну шкоду, однак, з урахуванням встановлених обставин, обгрунтувань даної вимоги, що викладені в позовній заяві, - розмір в 5000,00 грн. є недостатньо обґрунтованим та, на думку суду, є завищеним, а тому підлягає відшкодуванню позивачу моральна шкода в сумі 2 000 грн. Матеріали справи містять дані щодо сплати позивачем [PERSON] судового збору в розмірі 768,40 грн. за розгляд позову Шевченківським районним судом із загальною ціною даного позову в 65516,55 грн. Білоцерківському міськрайонному суду не відомо, яким чином було визначено чи зменшено розмір судових витрат. З урахуванням поданих суду даних, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню розмір судових витрат саме в дохід держави, оскільки справа не містить доказів оплати позивачем судового збору за позовну вимогу про стягнення з [PERSON] суми франшизи і моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial