Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: вул. Миру, 4, смт. Новопсков, Луганська область, та зняти відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, а також стягнути судові витрати з відповідача. В обрунтування своїх вимог позивач зазначив, що їм на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: вул.Миру, 4, смт. Новопсков, Луганська область. За даними домової книги на зазначене домоволодіння за даною адресою зареєстрована відповідач по справі невістка позивача [PERSON] Дозвіл на реєстрацію відповідача за даною адресою давала позивач, оскільки на той момент [PERSON] перебувала у шлюбі з її сином, [PERSON], проте фактично відповідач ніколи не проживала за даною адресою, її речей у будинку немає. На даний час вона проживає в с.Герасимівка Станично Луганського району Луганської області. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву від 19.05.2016, в якій просила розглянути справу без її участі. У заяві від 19.05.2016 відповідач просила відмовити в задоволенні позову, так як з 2011 року вона з чоловіком та дитиною проживали за адресою: [INFO]. З 2011 року по 2015 рік вони всі зароблені гроші витрачали на ремонт будинку за адресою: вул. Миру, буд. 4, смт. Новопсков Луганської області, проводили воду, газ, світло, поставили паркан, так як планували, що цей будинок буде їхнім після ремонту. З 2011 року по листопад 2015 року вона сплачувала комунальні платежі. В листопаді 2015 року приїхала позивач та почала вчиняти сварки та бійки в сімї, внаслідок чого відповідач була змушена виїхати з дитиною із зазначеного будинку. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 572094, виданого Новопсковською селищною радою Луганської області на підставі рішення виконкому Новопсковської селищної ради №7/120 від 14 липня 2009 року [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: смт.Новопсков, Луганська область, вул. Миру, 4. Те ж саме підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Новопсковського районного бюро технічної інвентаризації №23650076 від 25.08.2009 (а.с.6-7). Згідно домової книги для реєстрації громадян, які проживають в [INFO], за даною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], з 15.12.2011 та [PERSON], [INFO], з 15.03.2012 (а.с. 9). Згідно свідоцтва про шлюб серії 179154, виданого повторно відділом ДРАЦС Новопсковського районного управління юстиції 18.03.2014, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 02.12.2011 (а.с.10). 03.03.2016 [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.13). Як вбачається з акту підтвердження проживання, виданого виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Луганської області 02.03.2016, за адресою: вул. Мира, 4, смт.Новопсков, Луганська область, фактично ніхто на даний час не проживає (а.с.12). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з позовної заяви, відповідач [PERSON] з дати реєстрації і по теперішній час в житловому будинку за адресою: вул. Миру, 4, смт. Новопсков, Луганська область, не проживає та не зявляється. ЇЇ фактичне місце проживання с. Герасимівка, Станично Луганський район, Луганська область. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] дійсно не проживає в зазначеному житловому будинку з осені зими 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, відповідач не проживає в будинку за адресою: вул. Миру, 4, смт. Новопсков, Луганська область, та була відсутня за даною адресою на час розгляду справи понад 6 місяців, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надала, суд вважає відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. Суд не приймає доводи відповідача про те, що вона разом з чоловіком сплачували витрати за комунальні послуги, оскільки доказів на підтвердження цього відповідач не надала. Також відповідач не довела факт проживання за адресою: [INFO], з осені 2015 на час розгляду справи. До того ж, в своїй заяві від 19.05.2016 відповідач зазначила, що з 2011 року по 2015 рік проживала за адресою: [INFO]. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем доведено факт непроживання відповідача за адресою: вул.Миру, буд. 4, смт. Новопсков, Луганська область, протягом 6 місяців, натомість відповідачем цей факт не спростовано. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, яка просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Миру, 4, смт. Новопсков, Луганська область, та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON], якою було сплачено судовий збір при зверненні до суду в сумі 551,20 грн., підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved