Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про виселення відповідачів, посилаючись на те, що [PERSON] разом зі членами родини проживає за зареєстрованим місцем у гуртожитку по [ADDRESS]. Право на проживання відповідачі отримали на підставі протоколу Наглядової ради Печерського району № 2 від 20.02.2015 року, оскільки [PERSON] був призначений на посаду першого заступника директора КП «УЗН Печерського району» та працював до 2016 року. В кінці 2016 року [PERSON] був звільнений з посади за власним бажанням. Посилаючись на положення ст. ст. 127 132 ЖК України, позивач просив задовольнити позовні вимоги та виселити відповідачів з займаного приміщення. У судовому засіданні представник позивача Печерської районної в м. Києві державної адміністрації вимоги заяви підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. У судовому засідання представник позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» вимоги, викладені в позовні заяві, підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. В своїх пояснення наголошував на тому, що ст. 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працюють за строковим договором, які припинила роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку по [ADDRESS] Представник відповідача та відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили суд в позові відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] не є особою, яка виконувала сезонні роботи чи була призначена на посаду за строковим договором. Крім того, наголосили, що дружина відповідача - [PERSON] також працює в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Представник третьої особи - Органу опіки та піклування, в судовому засіданні просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Представник третьої особи - комунального підприємства по утриманню зелених насаджень просив ухвалити рішення, виходячи з наявних у справі доказів та з урахуванням норм чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва, переданного до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації» будинок [ADDRESS] (гуртожиток), переданий на баланс коммунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Згідно з розпоряження Печерської районної в м. Києві державної адмінітсрації від 20.06.2014 року № 318 «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адмінітсрації від 20.09.2013 року № 509» житловий фонд, в тому числі і гуртожиток в [ADDRESS], який перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації закріплено за комуналним підприємством «Керуюча компанія з обслуговуавання житлового фонду Печерського району м. Києва» на праві господарського відання. Як вбачається з витягу Протокола № 2 від 20.02.2015 року засідання Наглядової ради Печерського району [PERSON] та його сім'ї рекомендовано виділити кімнату [ADDRESS], з метою приближення місця проживання до місця роботи. Згідно з довідки (форма №3) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають на адресою: [ADDRESS] Наказом КП по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва № 175 від 02.12.2016 року по особовому складу [PERSON] , першого заступника директора, звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 02.12.2016 року. Згідно ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі проживають в даному гуртожитку з 2015 року, іншого житла не мають, при цьому сплачують за комунальні послуги, підтримують кімнату в належному санітарному стані, не порушують громадського порядку. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Статтею 132 ЖК України визначений порядок виселення з гуртожитків. Так, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено з гуртожитку лише з наданням їм іншого жилого приміщення. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстави для виселення відповідачів на підставі ст. 132 ЖК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведено позивачем належними та допустимими доказами. Щодо заявлених вимог стосовно виселення неповнолітнього [PERSON], [INFO] суд приходить до наступних висновків. Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Реєстрація неповнолітнього [PERSON], за адресою [ADDRESS] була вчинена в 2015 році, за згодою всіх членів сім'ї, і це надає можливість батькам неповнолітньої дитини реалізовувати права на виховання, навчання та лікування своєї дитини за місцем реєстрації - у дитячих садочках, школах, лікарнях, тощо. В судовому засіданні встановлено та не заперечувався факт того, що мати дитини та відповідачка за позовом [PERSON] не має свого житла та не може, відповідно, забезпечити реєстрацію своєї дитини - неповнолітнього сина на теперішній час, а тому, в разі зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку в квартирі тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, тобто, це суперечить інтересам дитини, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed