Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року в смт.Миколаївка Білопільського району Сумської області померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну ділянку, розміром 3,363 га. Як спадкоємець померлої за заповітом він звернувся до Путивльської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але йому було відмовлено у зв'язку зі спливом шестимісячного строку. Посилаючись на те, що пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин - через те, що перебував на тимчасових роботах в Російській Федерації, а також через необізнаність зі спадковим законодавством, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини як спадкоємцю за заповітом після смерті матері [PERSON] тривалістю в три місяці, а судові витрати покласти на нього. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутності (а.с.26). Представник відповідача надав суду письмову заяву про визнання позову, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.24). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити чи зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною 1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставина бо добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Підтверджено матеріалами справи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області 10.06.2008, зареєстрованим в реєстрі за №90 після померлої [INFO] в смт.Миколаївка Білопільського району Сумської області матері [PERSON], яка все належне їй майно заповідала позивачу (а.с.6,8,9). Відповідно до довідки Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області №528 від 07.12.2017 видно, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] (а.с.10). За наданими Путивльською районною державною нотаріальною конторою 19.12.2017 відомостями спадкоємці за її прийняттям не звертались, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, заповіт не складався (а.с.11,12). Крім того інформація про прийняття спадщини особами, які постійно на час смерті спадкодавця проживали разом з нею та вважаються такими, що прийняли спадщину, відсутня. Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. З такою заявою Бунякинська сільська рада, якій було відомо про смерть [PERSON] [INFO], до суду не зверталась. Згідно з ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/ «законні сподівання» вчиняти певні дії. Зокрема, у рішенні у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X, що згодом відображено і у рішенні «Сук проти України», заява №10972/05, пункт 22, ECHR 2011, встановлено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу. Зважаючи на викладене відповідні дії позивача є правомірними, а тому у нього виникли правомірні очікування щодо відповідного спадкового майна. Наявність саме таких очікувань суд визнає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи те, що відповідач Новослобідська сільська рада, яка є правонаступником Бунякинської сільської ради, позов визнала, а також виходячи з засад справедливості, виваженості та розумності, суд вважає можливим визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася, інші особи, в тому числі територіальна громада на спадкове майно не претендують, а тому визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved