Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між АТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/87-3-1-00/04-598 від 03.04.2015 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 104 092 грн.70 коп. строком до 07.07.2021р. зі сплатою відсотків за користування кредитом 19 % річних. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони 10.04.2015 року уклали Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, на підставі якої з 06.04.2015 р. встановили відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 17 % річних та виклали у новій редакції графік погашення кредиту та розрахунок сукупної вартості кредиту. Позивач вказував на те, що 03.04.2015 року між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, яким забезпечуються вимоги АТ «[PERSON] Аваль», які виникають з умов кредитного договору, а також договору застави транспортного засобу, що можуть бути укладені в подальшому. У відповідності до кредитного договору, договору застави транспортного засобу кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обовязку за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості, звернути стягнення на заставлене за договором застави транспортного засобу майно, а також стягнути з позичальника суму основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та пенею. Позивач вказував на те, що позичальником не виконуються вищезазначені умови кредитного договору та додаткової угоди, не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 01.12.2016 року заборгованість по кредиту складає: 87 158 грн. 05 коп. А тому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/87-3-1-00/04-598 від 03.04.2015р. у сумі 87 158 грн. 05 коп. звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб: марки TOYOTA, модель FJ CRUISER легковий універсал-В, колір чорний, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рами) VIN JTEBU11F08KO15423 JTEBU11F08K015423, державний реєстраційний номер А [NUMBER], зареєстрований Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ УМВС України в Київській області, який належить заставодавцю на підставі договору купівлі-продажу №171 від 02.06.2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АІС 203288, виданим 03.06.2008 року Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ УМВС України в Київській області, - шляхом реалізації його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та стягнути судові витрати по справі. Позивач не направив в судове засідання свого представника, подали суду заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином,причина неявки суду не відома, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що між АТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/87-3-1-00/04-589 від 03.04.2015 року згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 104 092 грн.70 коп. строком до 07.07.2021р. зі сплатою відсотків за користування кредитом 19 % річних. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредитні кошти видались на рефінансування заборгованості позичальника перед кредитором за кредитним договором № 014/2080/73/[NUMBER] від 04.06.2008 року. Надання кредитних коштів проводилося відповідно до вимог ст.3 п. 3.1. кредитного договору шляхом перерахування у безготівковій формі кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний в п. 1.9. кредитного договору. Як зазначив позивач в позовній заяві, що з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в рамках кризових явищ в економіці України 03 квітня 2015 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 014/87-3-1-00/04-598/1, з укладенням якої сторони домовилися з 06.04.2015 року встановити відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 17 % річних та виклали у новій редакції Графік погашення кредиту та Розрахунок сукупної вартості кредиту. Встановлено, що 03 квітня 2015 року між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу за реєстровим номером 893, згідно умов якого виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено рухомим майном, а саме: транспортним засобом: марки TOYOTA, модель FJ CRUISER легковий універсал-В, колір чорний, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рами) VIN JTEBU11F08KO15423 JTEBU11F08K015423, державний реєстраційний номер А [NUMBER]. Відповідно до п. 1.3. договору застави зазначено, що предмет застави оцінюється сторонами в сумі 252 396 грн. 60 коп. Відповідно до умов п. 2.2. договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до умов вказаного договору застави, позивач набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета застави у випадку якщо кредит, проценти, комісійна винагорода, штрафні санкції, які були забезпечені заставою не будуть сплачені у строк, передбачений кредитним договором, або достроково у випадку порушення заставодавцем умов договору застави або кредитного договору. Встановлено, що всупереч умов кредитного договору та додаткової угоди відповідач [PERSON] не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розмірі, також має заборгованість зі сплати нарахованих процентів, а отже, відповідач порушує взяті на себе договірні зобовязання. Так, станом на 01.12.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 87 158 грн. 05 коп., яка складається з: 81 326 грн.83 коп. заборгованість за кредитом; 5 831 грн. 22 коп. заборгованість за відсотками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав вимогу банку про дострокове виконання грошових зобовязань у вересні 2016 року (а.с.39,40). При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. На підставі п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком. На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання обовязків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна. На підставі ст. ст. 20, 22 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на підставі рішення суду. Частина 3 ст. 577 ЦК України передбачає, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. У відповідності до вимог ст. 4 вказаного Закону, забезпечувальним є обтяження, яким встановлюється для забезпечення виконання зобовязання боржника перед обтяжувачем. Згідно зі ст. 5 Закону, предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Статтею 25 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачене, що до забезпечувальних обтяжень належить в тому числі «застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору». Таким чином, майно, що є предметом застави по Договору застави транспортного засобу є забезпечувальним обтяженням зобовязань відповідача перед позивачем за кредитним договором. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач, як обтяжувач має право в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого обтяженням одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Згідно ст.24 вищевказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється, окрім іншого, на підставі рішення суду. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 2976,36 грн., по 744,09 грн. з кожного.

Outcome: approved