Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що з 07.10.1999 р. він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У 2004 р. під час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS], право власності на яку за спільною згодою зареєстрували на відповідача. В подальшому їхні стосунки з відповідачем з незалежних від нього причин погіршувались, а згодом взагалі припинили шлюбні відносини. Причиною припинення шлюбних відносин з відповідачем стало те, що остання таємно від нього на протязі тривалого часу підтримувала стосунки з іншим чоловіком. На початку вересня 2016 р. відповідач звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. На даний час вказана справа знаходиться на розгляді у суді. Відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, а саме у його відсутність змінила замки у вхідних дверях квартири, перестала впускати його до квартири. На його неодноразові прохання не чинити йому перешкод у користуванні квартирою відповідач відмовила. Не бажаючи вчиняти сімейні сварки з цього приводу, він був вимушений тимчасово переселитись до місця мешкання його батьків у смт. Степанівка. Вважає, що він є законним співвласником квартири [ADDRESS], тому просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою та стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.10.1999 р. позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому Ковпаківським районним у м. Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1137 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно договору купівлі продажу квартири від 30.04.2004 р. серії ВВС № 722878 посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] відповідач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.15/. Тобто спірна квартира була придбана подружжям під час шлюбу. Правовідносини між сторонами щодо вищенаведеного нерухомого майна регулюються Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України, які набрали чинності з 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, зазначене нерухоме майно є спільним майном подружжя, а тому у порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. Щодо вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою № 48 у будинку № 3/1 по вул. Котляревського в м. Суми суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] не довів, що відповідач [PERSON] змінивши у вхідних дверях спірної квартири замки, порушила його права власника та що йому створені перешкоди для користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 48 Постанови пленуму ВССУ № 10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з угоди про надання правової допомоги № 10/2 від 07.10.2016 р. укладеної між адвокатом [PERSON] (Виконавець) та позивачем [PERSON] (Замовник), Замовник зобовязаний, зокрема, прийняти від Виконавця виконану роботу, підписавши відповідний акт виконаних робіт та в термін не пізніше 3-х діб сплатити Виконавцю гонорар згідно ч. 3 п. 1 даної Угоди. Однак у матеріалах справи відсутній відповідний акт виконаних робіт. Згідно ч. 2 Угоди про надання правової допомоги № 10/2 від 07.10.2016 р. Замовник доручає, а Виконавець зобовязується підготувати позовну заяву про визнання права на частку у спільному сумісному майні подружжя та прийняти участь як представник Замовника при розгляді даної заяви в суді з наданням Виконавцю всіх прав, передбачених ст.ст. 27, 31 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; така особа має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні; така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до п. 11 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. При розгляді справи у суді позивач [PERSON] не заявляв клопотання про допуск представника [PERSON] до участі у справі у якості особи, який надає правову допомогу. Отже [PERSON] фактично приймав участь при розгляді цієї справи в якості представника вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не можуть бути стягнені з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial