Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 09.02.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 18.10.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 23803,76 гривень. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.02.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2019 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду відзив, посилаючи на те, що в позові позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.02.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти, що не відповідає дійсності. Згідно надаваного позивачем тарифного плану кредитки «Універсальна» п.7 передбачено, що базова процентна ставка на залишок заборгованості (після закінчення пільгового періоду) складає 2.5 відсотка на місяць, тобто 30 відсотків на рік. На підтвердження суми заборгованості позивачем надано розрахунок на суму заборгованості із застосування відсоткової ставки 36 відсотків, 30 відсотків, 38.4 відсотків, 46,8 відсотків на рік, тобто процентна ставка постійно змінювалась в односторонньому порядку, що суперечить законодавству. Про зміну процентної ставки відповідача не повідомлялося. Крім того, сума кредитного ліміту у розмірі 2000 грн. повністю не використовувалась, також банком не було враховано повернення кредитних коштів з урахуванням пільгового періоду, нарахування відбувались у подвійному, потрійному розмірі. Посилання позивача на п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися за умови інформування позичальника в односторонньому порядку не відповідають ч.4 ст.1056-1 ЦК України, відповідно до якої, умова про змінювану процентну ставку повинна мати ряд особливостей, а саме: визначена періодичність змінювання, як збільшення, так і зменшення, порядок розрахунку зміни процентної ставки, який би дозволяв точно встановити розмір процентної ставки на будь-який момент часу. Таким чином, виходячи з ч.3 ст.1056-1 ЦК України, умови про підняття процентної ставки є нікчемними (недійсними), оскільки вони не відповідають принципу формування змінюваної процентної ставки. З огляду на наведене вбачається, що позивачем надано безпідставний та необґрунтований розрахунок з яким відповідач не згоден. При вирішенні справи відповідач просив врахувати наданий ним розрахунок та застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ «Акцент-Банк» щодо стягнення з відповідача 2900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1109,70 грн. - штраф (процентна складова). В іншій частині позивних вимог відмовити за необґрунтованістю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 09.02.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитомна суму залишку заборгованості за кредитом. Розмір відсотків за користування кредитом не зазначений. Згідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно п.1 ст.634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, тому між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з п.3.2, 3.3«Умов та Правил надання банківських послуг», клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Згідно з п.5.3 «Умов та Правил надання банківських послуг», передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. У разі незгоди зі змінами «Умов та Правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.6.4 Договору. За змістом ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 18.10.2016 року, за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 23803,76 грн., яка складається з наступного: - 1562,41 гривень - заборгованість за кредитом; - 17731,65 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. - 2900,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8,6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована складова); - 1109,70 гривень - штраф (процентна складова). Проте, зазначена заборгованість за кредитним договором погашена не була. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням вищенаведених норм права, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 1562,41 грн., що підтверджується наявним у справі розрахунком. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позивач не надав належних доказів того, що він у встановленому порядку проінформував відповідача про зміну процентної ставки. Так, згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З матеріалів справи, що з моменту укладання договору позивачем, починаючи з 09.02.2012 року була змінена процентна ставка до 30,00% на рік на суму заборгованості, в подальшому до 38,4% та 46,8%. Згідно розрахунку заборгованості, сума заборгованості за тілом кредиту складає 1562,41 грн., а в результаті збільшення позивачем процентної ставки з 09.02.2012 року заборгованість по процентам складає 17731,65 грн., що перевищує заборгованість за тілом кредиту. Відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований. Позивачем не надано доказів того, що Банк повідомив відповідача про зміну процентної ставки за кредитним договором та відповідач таке повідомлення отримав. За таких обставин, підстав для застосування підвищеної процентної ставки немає. Окрім того, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором від 09.02.2012 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. До того ж, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (09.02.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01.11.2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифів Банку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, скріпленої їхніми підписами, про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У вказаному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1562,41 грн. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 1562,41 гривень, що складає 6,56% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 23803,76 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає, стягненню судовий збір у сумі 90,40 гривень, що відповідає 6,56% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 1378,00 гривень.

Outcome: partial