Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним та просив суд зобов'язати [PERSON] звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку водного фонду, привести за власний рахунок зазначену земельну ділянку в придатний для використання стан, знести за власний рахунок металеву конструкцію, та повернути земельну ділянку до комунальної власності Кіровської селищної ради. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, але представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що прокуратурою Дніпропетровського району із залученням комісії Кіровської селищної ради проведено перевірку додержання вимог Земельного кодексу України, Водного кодексу України та іншого земельного законодавства при використанні земельних ділянок на території Кіровської селищної ради. Перевіркою встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №5959 від 12.09.2011 року та Державного акту серії ЯК .N9315111 (реєстраційний номер 122140001003213) є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:01:012:0216 на території Дніпропетровської області, Дніпропетровського району, в [ADDRESS]. При цьому встановлено, що [PERSON] самовільно, без жодного дозволу контролюючих органів та органів місцевого самоврядування встановила металеву конструкцію на відстані 05,5 м до узрізу води, що перешкоджає доступу до р. Оріль, чим порушила ст. ст. 87-89 Водного кодексу України та ст. ст. 60,61 Земельного кодексу України. Відповідно до п.2 ст. 121 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» на органи місцевого самоврядування покладається здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Згідно зі ст.ст. 116, 123-126 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації або отримання документа, підтверджуючого право власності чи постійного користування земельною ділянкою після його державної реєстрації. Відповідно до інформації Кіровської селищної ради та Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі, права на вищевказану земельну ділянку відповідачу не передавались. Приписами ст. 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Статтею 152 Земельного кодексу України закріплено право власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, включаючи відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. У відповідності до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved