Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики № 37 від 21.02.2018 року в розмірі 12000,00 гривень, суму сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 гривень та 1800,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на те, що 21.02.2018 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики № 37. В пункті 6.3 договору зазначено, що сума позики повинна бути повернута в м. Мелітополі. Відповідно до п. 1.1. договору кредитор зобов'язується надати позичальнику безвідсоткову позику, а позичальник зобов'язується використовувати її за цільовим призначенням та повернути у визначений цим договором строк. Пунктом 3.1. договору передбачено, що розмір позики за цим договором складає 12000,00 гривень. Відповідно до п. 4.1. договору, кредитор зобов'язується надати позику протягом п'яти днів з моменту підписання даного договору. Так, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 23.02.2018 року № 403, відповідно до якого відповідач отримала позику у розмірі 12000,00 гривень. Згідно пункту 5.1 договору, відповідач зобов'язалася повернути суму позики до 01.04.2018 року. Проте відповідач свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконала, в обумовлений договором строк кошти не повернула, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомої суду причини. Судова повістка надсилалась їй за її зареєстрованим місцем проживання. Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, вислухавши пояснення позивача, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 21.02.2018 року між позивачем ПАТ «Мелітопольський м'ясокомбінат» та [PERSON] укладено договір позики № 37 /а.с.4/. Пунктом 6.3 договору передбачено, що сума позики повинна бути повернута в м.Мелітополі. Відповідно до п. 1.1. договору кредитор зобов'язується надати позичальнику безвідсоткову позику, а позичальник зобов'язується використовувати її за цільовим призначенням та повернути у визначений цим договором строк. Пунктом 3.1. договору передбачено, що розмір позики за цим договором складає 12000,00 гривень. Відповідно до п. 4.1. договору, кредитор зобов'язується надати позику протягом п'яти днів з моменту підписання даного договору. Так, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 23.02.2018 року № 403, відповідно до якого відповідач отримала позику у розмірі 12000,00 гривень /а.с.5/. Згідно пункту 5.1 договору, відповідач зобов'язалася повернути суму позики до 01.04.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В частині 2 ст. 615 Цивільного кодексу України зазначено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, на підставі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, тому вважає необхідним задовольнити вказаний позов повністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір на суму 1762, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ПП-265973 від 06.04.2018 року /а.с.1/, тому суд вважає необхідним стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача. Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1800,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved