Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В позовній заяві та в уточненій позовній заяві позивач просив стягнути з[PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 14.11.2005 року у розмірі 25904,81 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1600 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 14.11.2005 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, відповідно до заяв просив суд розглядати справу за його відсутності. Надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, як заперечував сам факт отримання кредитної картки та кредитних коштів. Зазначив, що з моменту видачі сумнівного наказу Кіровським районним судом минуло десять років. Наказ на виконання позивачем не подавався. В наявній в матеріалах справи заяві зазначено строк кредиту рівним строку дії картки, а строк дії картки встановлений до вересня 2007 року. Просив суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки спливу строків позовної давності. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 14.11.2005 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору б/н від 14.11.2005 року заборгованість за мінусом стягнених наказом Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2008 року станом на 30.09.2017 року склала 25904,81 грн., де: 24195,06 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1209,75 грн. - штраф (процентна складова). Судовим наказом Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2008 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 4813,94 грн., яка складається з: 3673,99 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 1139,95 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою\~ про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з\~правовою позицією Європейського суду з прав людини, висвітленою в рішенні\~ «Стаббініс та інші проти Сполученого\~ Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує\~ кілька\~ важливих цілей, а саме забезпечує правову\~ визначеність і\~ остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко\~ спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо\~ подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати\~ ненадійними\~ і недостатніми.\~ Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу\~ позовної давності повязується\~не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах\~позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13,\~та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 14.11.2005 року, строк дії договору до 14.11.2007 року, при цьому відповідачем не здійснювалося погашення заборгованості, що підтверджується виписками по рахунку, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в квітні 2008 року, а з даним позовом в жовтні 2017 року, через майже девять років після винесення наказу, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого кредитним договором. Статтею 81 ЦПК України\~на сторони покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів в розумінні\~ст.ст. 79-78 ЦПК України, якими би спростовувалися доводи відповідача. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає необхідним застосувати до позовних вимог\~ позивача наслідки пропуску строку позовної давності.\~ Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed