Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що був членом колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця на час отримання вказаним підприємством 27 жовтня 1997 року Державного акта на право колективної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку не отримував. З метою захисту порушеного права на земельну частку просив визнати за ним право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4,76 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року до участі у справі як співвідповідача залучено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Коритище». В судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві в.о. голови адміністрації просив розгляд справи проводити у відсутності представника адміністрації, проти задоволення позову не заперечує. Не з»явився в судове засідання представник Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області. Сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Представник відділу Держземагентства у [PERSON] районі Київської області [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд цивільної справи без його участі. Представник сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві в.о. директора товариства просив розглядати справу у відсутності представника товариства, позовні вимоги вважає обґрунтованими. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ № 666/94), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю. Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Статтею 1 цього Указу передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. [PERSON] зі ст. 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Встановлено, що колективне сільськогосподарське підприємство імені Стрільця згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого 27 жовтня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 14, набуло права колективної власності на землю в межах Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області площею 1031,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До Державного акта на право колективної власності на землю додано список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на отримання земельних часток (паїв) при розпаюванні земель КСП імені Стрільця. Паювання земель було юридичним фактом, що тягне за собою передачу кожному з членів сільськогосподарського підприємства, якому виділена земельна частка (пай), права розпорядження нею. Позивач з 14 березня 1991 року по 05 березня 1996 року був членом колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця. Позивач набув права на земельну частку (пай) у вказаному підприємстві, оскільки був членом даного колективного підприємства на час отримання ним державного акта на право колективної власності на землю станом на 27 жовтня 1995 року та був включений до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який був додатком № 1 до Державного акта на право власності на землю, під номером 76. Вказані обставини підтверджуються копією Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданим КСП імені Стрільця 27 жовтня 1995 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 14, листом начальника відділу Держземагенства у [PERSON] районі Київської області без номера та дати, витягом із списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, копією трудової книжки позивача, довідкою СТОВ «Коритище» № 27 від 08 грудня 2015 року (а.с., а.с. 5,6, 8-15, 34). [PERSON] з технічної документації з паювання земель та розрахунку вартості земельної частки (паю) «КСП ім. Стрільця» по Коритищенській сільській раді вартість однієї земельної частки (паю), яка розташована на території Коритищенської сільської ради Миронівського району розміром 4, 76 в умовних кадастрових гектарах складає 149691 грн. (а.с.16). Колективне сільськогосподарське підприємство імені Стрільця було перетворене шляхом реорганізації в товариство з обмеженою відповідальністю «Коритище», що підтверджується довідкою товариства № 23 від 18 листопада 2015 року (а.с. 18). Сертифікат на право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця позивач не отримував. Порушене право позивача підлягає захисту. Паювання було здійснене державою, яка і повинна нести відповідальність за допущені при цьому порушення. Визнання права на земельну частку (пай) в землях, які були розпайовані, зачіпає права інших учасників паювання, тому право позивача має бути захищено у спосіб, якщо земельна ділянка в рахунок земельної частки (паю) буде надана не за рахунок розпайованих земель, а за рахунок земель запасу та резервного фонду, який відповідно до ст. 5 ЗК України в редакції 1992 року, відповідно до якої були утворені масиви земель резервного фонду, спеціально призначений для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням. Земельна частка (пай) являє собою умовну частку сільськогосподарських земель, розмір якої визначений як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах. На відміну від земельної ділянки, яка має чітко визначені межі й розмір у фізичних гектарах, місцезнаходження та межі земельної частки (паю) є невизначеними. Член господарства, якому надавалася земельна частка (пай), отримував державний документ, що посвідчує право на таку частку, сертифікат на право на земельну частку (пай). В сертифікаті зазначалися розмір частки в умовних кадастрових гектарах та вартість у грошовому вираженні, інших відомостей сертифікат не містив. З огляду на вказані правила вимоги позивача щодо зазначення у рішенні призначення земельної частки (паю) та її місце розташування не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 5 ЗК України в ред. 1992 року, ст. 152 ЗК України, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»,

Outcome: partial