Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача, шлюб з яким розірвано 12.09.2020 року, однак в належній позивачу квартирі він не проживає та не користуються даною житловою площею з червня 2020 року. Відповідач не приймає участі у ведені спільного домашнього господарства, не приймають участі в оплаті комунальних платежів необхідних для утримання квартири, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача в її помешканні є перешкодою в реалізації нею прав власника квартири, а тому з відповідним позовом звернулася до суду. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за адресою [ADDRESS] . Просить суд стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, де просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча повістка надсилалася за адресою місця проживання зареєстрованою у встановленому порядку та повернулася до суду з поштовою відміткою про те, що адресат відсутній. Оскільки на підставі ст.130,131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстровано в реєстрі за №1848 (а.с.8) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ( а.с.9, 10). Згідно рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.08.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.13) Згідно довідки голови ОСББ «Гоголя 13» та довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради №2879 від 03.06.2021, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з червня 2020 року за вказаною адресою не проживає (а.с.11, 12). Як зазначено в позовній заяві, відповідач [PERSON] зареєстрований у належній на праві власності позивачу [PERSON] квартирі [ADDRESS] , однак з червня 2020 року по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги власника житлового приміщення щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за вище вказаною адресою. На підставі ст. 72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню повністю, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позову в розмірі 908 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 72, 150 ЖК України, ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved