Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, якою просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 966 696,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.01.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір довірчого управління грошима № 1412160119, відповідно до якого Установником (позивачем) було надано Управителю (Відповідачу) кошти у розмірі 20 000 доларів США, про що було підписано акт прийому-передачі від 16.01.2019. Згідно умов договору Установник управління має право на отримання дивідендів у розмірі 6% від загальної суми грошей, які було передано в управління щомісячно. Договір діяв до 16.01.2020, проте гроші не повернуто, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем на даний час з урахуванням відсотків, інфляційних витрат, пені та 3 % річних становить 966 696,00 грн. Ухвалою суду від 05.05.2021 позовна заява прийнята до розгляду в загальному позовному провадженні. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою суду від 05.08.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з наведених підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Згідно приписів ч. 1 ст. 1030 ЦК України предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Водночас, відповідно до імперативних вимог ч. 2 ст. 1030 ЦК України не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. За змістом ст. 192 ЦК України до грошей (грошових коштів) належать грошова одиниця України - гривня та іноземна валюта. Суд вважає, що з матеріалів справи не можливо встановити наявність у відповідача права здійснювати управління грошовими коштами, а тому позивачем не доведено виникнення між ним та відповідачем зобов`язальних правовідносин саме з управління майном. Суд позбавлений можливості робити інші правові оцінки фактам передання (чи не передання) позивачем відповідачу грошових коштів згідно наданий актів прийому - підписання, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставинах у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. Понесені позивачем судові витрати слід, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід покласти на останнього.

Outcome: dismissed