Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що 10.12.2014 він зареєстрував шлюб з відповідачкою у виконавчому комітеті Кислівської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 3. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу протилежні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2020 року. Тому, позивач просить розірвати шлюб між подружжям, неповнолітніх дітей залишити проживати з ним. Крім того, просить не надавати строку для примирення. В судове засідання позивач не з`явився, про час, день розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки до суду не повідомив, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 10.12.2014 було зареєструвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] у виконавчому комітеті Кислівської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 3. Від даного шлюбу сторони по справі мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з батьком. Причиною розірвання шлюбу є різні характери та протилежні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя, а тому його слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи інтереси малолітніх дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, суд прийшов до висновку, що дітей слід залишити проживати з батьком, позивачем по справі. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведене,

Outcome: approved