Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач вихованням доньки не займається, не утримує її та не спілкується з ним, а перебуває з березня 2015 року в іншому місті. У нього створені необхідні умови для життя та навчання дитини, він має самостійний дохід, постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, добре ставиться до дитини, піклується про неї, а тому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з собою з 09 березня 2015 року, звільнення від сплати аліментів на користь відповідача та стягнути з відповідача на його користь безпідставно стягнуті аліменти та судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позовні вимоги визнала. Представник органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судовому засіданні підтримала позовну заяву в частині визначення місця проживання дитини. Представник органу опіки та піклування Димитровської міської ради в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, та висновок, згідно якого проживання неповнолітньої дитини в сім'ї батька відповідає інтересам дитини. Неповнолітній [PERSON], будучи допитаним в порядку ст. 182 ЦПК України, в судовому засіданні пояснив, що він бажає проживати разом з батьком. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10 червня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 11.07.2002 року. З Акту обстеження умов проживання від 12 березня 2015 року вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], з 09 березня 2015 року проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та у дитини є окрема кімната, яка обладнана диваном, письмовим столом, комп'ютером. Згідно висновку виконавчого комітету Селидівської міської ради від 09.07.2015 року № 02-23/5-515 орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у батька [PERSON], оскільки дитина бажає проживати з батьком. Згідно висновку виконавчого комітету Димитровської міської ради від 15.07.2015 року № 02-23/5-515 орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у батька [PERSON], оскільки таке проживання відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Враховуючи вищезазначене, згідно поданих документів, обстеження умов проживання, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, висновки органу опіки та піклування Селидівської та Димитровської міських рад, суд вважає доцільним проживання дитини з позивачем. У разі визначення місця проживання дітей з батьком суд вважає необхідним скасувати сплату аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно постанови Димитровського міського суду від 07 березня 2002 року у справі № 2-525/2002 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 26.02.2002 року та до повноліття. Рішенням Димитровського міського суду від 04 грудня 2007 року розмір аліментів, що стягнуті за постановою суду від 07.03.2002 року, зменшений з ? до 1/6 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Юридичною підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача було те, що неповнолітні діти після розлучення батьків залишилися проживати з матір'ю. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з батьком та перебуває на його утриманні, що підтверджене матеріалами цивільної справи. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. У чинність ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу даної норми вбачається, що одним із способів захисту порушеного права у разі зміни обставин, що впливають на визначені розміри періодичних платежів, є звільнення від них. За таких підстав, враховуючи, що змінилося сімейне становище платника аліментів, тому як неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, а тому відпали юридичні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини, а тому суд вважає, що достатнім для захисту прав позивача буде звільнення його від обов'язку сплати аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дитина [PERSON], [INFO], з 09 березня 2015 року проживає разом з батьком та з цього часу перебуває на його утриманні. З довідок ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» вбачається, що в період з березня 2015 року по травень 2015 року включно з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 6 064,89 грн., хоча в даний проміжок часу дитина проживала з батьком та перебувала на його утриманні. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 487, 20 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved