Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором № BLаЖГА00052882 від 15 липня 2011 року у розмірі 42247,09 грн., яка складається з: - 7425,40 грн. прострочена до повернення сума кредиту; - 1118,55 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; - 1881,25 грн. комісія за РО; - 31821,89 грн. плата за пропуск платежів, посилаючись на такі обставини. 15 липня 2011 року сторони уклали кредитний договір № BLаЖГА00052882, за умовами якого позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 21500,0 гривень на споживчі цілі на строк користування кредитними коштами до 15 липня 2014 року включно зі сплатою 10,0% річних за користування кредитними коштами та 1,75% комісія за управління кредитом, а відповідач зобовязався сплачувати платежі, встановлені договором. У звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 17 серпня 2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, що становить: - 42247,09 грн., яка складається з: - 7425,40 грн. прострочена до повернення сума кредиту; - 1118,55 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; - 1881,25 грн. комісія за РО; - 31821,89 грн. плата за пропуск платежів. На підставі цього позивач вимагає стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував про заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання з'явився, надав до суду заперечення, в яких просив застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ „ВіЕйБі Банк про стягнення заборгованості, яка складається з плати за пропуск платежів у розмірі 31821,89 грн. та наслідки спливу зазначеного строку, та відмовити ПАТ „ВіЕйБі Банк у задоволенні позову, посилаючись на таке. На даний час несплаченою залишається: - сума кредиту - 7425,40 грн.; - відсотки - 1118,55 грн.; - комісія за розрахункове обслуговування - 1881,25 грн. Що стосується плати за пропуск платежів у сумі 31821,89 грн. остання нарахована банком неправомірно. Позивачем не конкретизовано, які саме складові (наприклад, неня, штраф) входять до складу плати за пропуск платежів. Сума нарахованої позивачем неустойки 31821,89 грн. перевищує суму основної заборгованості за кредитом в три рази та є непомірною для відповідача з урахуванням доходу у розмірі мінімальної заробітної плати. Вимога позивача, про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦКУ засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача,та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків банком як кредитором. У будь-якому випадку ПАТ «ВіЕйБі Банк» пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені чи штрафу за умовами укладеного кредитного договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Кінцевим строком повернення кредиту згідно договору є 15 липня 2014 року. Строк позовної давності щодо стягнення, неустойки (штрафу, пені), нарахованої щодо усіх прострочених платежів, в тому числі останнього, який мав відбутися згідно графіку 15 липня 2014 року, сплив 15 липня 2015 року. Позовну заяву про стягнення заборгованості датовано 19 серпня 2015 року, що свідчить про те, що банком пропущено річний строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представника позивача, представлених письмових доказів. 15 липня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (зараз - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (ПАТ „ВіЕйБі Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № BLаЖГА00052882, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 21500,0 гривень на споживчі цілі на строк користування кредитними коштами до 15 липня 2014 року включно зі сплатою 10,0 % річних за користування кредитними коштами та 1,75% комісія за управління кредитом, а відповідач зобовязався сплачувати платежі, встановлені договором. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, які передбачені п. 3.3. кредитного договору. Згідно п. 4.2 кредитного договору, за неналежне виконання зобовязань, позичальник сплачує банку штраф, передбачених п. 14 договору у розмірі 25% від суми неналежного виконання грошового зобовязання. У звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 17 серпня 2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № BLаЖГА00052882 від 15 липня 2011 року, що становить: 42247,09 грн., з яких: - 7425,40 грн. прострочена до повернення сума кредиту; - 1118,55 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; - 1881,25 грн. комісія за РО; - 31821,89 грн. плата за пропуск платежів. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, подана позовна заява ґрунтується на вимогах чинного законодавства та кредитного договору. При цьому, суд має при ухваленні рішення застосувати положення глави 19 Позовна давність Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність тривалістю в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) згідно графіку погашення, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Згідно позиції Верховного Суду України, викладено в постанові суду від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами 15 числа кожного поточного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Кінцевим строком повернення кредиту є 15 липня 2014 року. Строк позовної давності щодо стягнення, неустойки (штрафу, пені), нарахованої щодо усіх прострочених платежів, в тому числі останнього, який мав відбутися згідно графіку 15 липня 2014 року, сплив 15 липня 2015 року. Позовну заяву про стягнення заборгованості датовано 19 серпня 2015 року, що свідчить про те, що банком пропущено річний строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в сумі 10425,20 грн., та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. В решті вимог щодо стягнення пені в розмірі 31821,89 грн. суд має відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial