Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив суд: розірвати договір банківського вкладу [NUMBER]; Стягнути з ПАТ «Банк «Михайлівський» на користь [PERSON] кошти у розмірі 142 881,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.12.2014 р. між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір №980-002-000031837 на суму 48 500,00 грн.; 19.12.2014 р. укладено договір №980-002-00032429 на суму 43 000,00 грн.; 22.12.2014 р. укладено договір №980-002-00032685 на суму 46 000,00 грн.; 29.12.2014 р. укладено договір №980-002-00034279 на суму 100 000,00 грн. В подальшому усі рахунки позивача були зведені у рахунки [NUMBER] у розмірі 238 148,44 грн. та [NUMBER] у розмірі 4 146,9 доларів США. Позивач звертався до банку з листами про повернення суми вкладів, однак отримав відмову, у зв'язку із пропущенням строку звернення. Та після введення в банку тимчасової адміністрації, позивач отримав гарантовану суму вкладів у розмірі 200 000,00 грн., валютний рахунок [NUMBER] був закритий, а на рахунку [NUMBER] залишилися кошти у розмірі 142 881,62 грн. Враховуючи викладене, позивач зазначає, що незаконними діями банку, він був позбавлений права розпоряджатися своїми коштами. Відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у своєму відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачу була виплачена гарантована сума вкладу у розмірі 200 000,00 грн., а в банку було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює будь-яке стягнення коштів з банку, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідач ПАТ «Банк «Михайлівський» у своєму відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивачу була виплачена гарантована сума вкладу у розмірі 200 000,00 грн., а в банку було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює будь-яке стягнення коштів з банку, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також вказує, що заява позивача про задоволення кредиторських вимог на суму 142 881,62 грн. була подана позивачем 27.07.2017 р., з пропуском визначеного законодавством строку для заявлення кредиторських вимог. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк «Михайлівський» проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного. Судом встановлено, що 18.12.2014 року між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» було укладено договір № 980-002-000031837, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди, позивач передав ПАТ «Банк Михалівський» у власність грошові кошти в сумі 48 500,00 грн. на строк користування не більше 540 днів під 31,33 % річних, що складає 26,01 % річних після утримання податку з таких процентів. Відповідач зобов'язався повертати кошти позивачу на рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський»; 19.12.2014 року між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» було укладено договір № 980-002-000032429, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди, позивач передав ПАТ «Банк Михалівський» у власність грошові кошти в сумі 43 000,00 грн. на строк користування не більше 540 днів під 31,33 % річних, що складає 26,01 % річних після утримання податку з таких процентів. Відповідач зобов'язався повертати кошти позивачу на рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський»; 22.12.2014 року між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» було укладено договір № 980-002-000032685, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди, позивач передав ПАТ «Банк Михалівський» у власність грошові кошти в сумі 46 000,00 грн. на строк користування не більше 540 днів під 31,33 % річних, що складає 26,01 % річних після утримання податку з таких процентів. Відповідач зобов'язався повертати кошти позивачу на рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський»; 29.12.2014 року між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» було укладено договір № 980-002-000034279, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди, позивач передав ПАТ «Банк Михалівський» у власність грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. на строк користування не більше 540 днів під 31,33 % річних, що складає 26,01 % річних після утримання податку з таких процентів. Відповідач зобов'язався повертати кошти позивачу на рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000,00 грн. 27.07.2017 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкову О.Ю. із досудовою вимогою про повернення коштів. Листом №ЗГЗ 14992 від 31.07.2017 року, позивачу відмовлено поверненні коштів, у зв'язку із пропуском строку для заявлення кредиторських вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Положеннями частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23.05.2016 року № 812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора», яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.2016 року до 22.06.2016 року. Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 від 12.07.2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П. строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 265 від 24.01.2017 року делеговані повноваження уповноваженої особи Фонду Волкову О.Ю. з 25.01.2017 року визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивачем наказ Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.06.2016 року № 42/2 не оскаржено у встановленому порядку. Слід зазначити, що процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. За таких обставин, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час введення тимчасової адміністрації не застосовується: примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів,пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не нараховується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може привести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відповідно до ч.2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Так, частинами 4 та 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів. Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості. Задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку, Законом не передбачено. Як встановлено судом, позивач у встановленому порядку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку в зазначений строк не заявив, оскільки заява позивачем була подана тільки 27.07.2017 р. Також, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15: «Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Враховуючи те, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом стягнення з банку суми коштів порушує порядок здійснення ліквідаційної процедури та суперечить положенням Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed