Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 10.07.2006 року між відповідачем [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є за всіма правами та обов'язками AT «ОТП Банк», правонаступником якого у свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було укладено кредитний договір № CNL-007/565/2006, який складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно з п. 1. частини №1 кредитного договору. За умовами кредитного договору № CNL-007/565/2006 відповідачу було надано кредит в розмірі 98 000 доларів США на підставі кредитної заявки останнього від 10.07.2006 року, шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на його поточний рахунок, відкритий у банку, із сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 14% річних. Вказує, що відповідач за вищезазначеним договором зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором (п.2 частини №1), а також у строки, передбачені кредитним договором, зобов'язався здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту(згідно з п.1.11.1. частини №2). Звертає увагу суду на те, що у порушення вимог п.1.1.1., 1.5.1., 1.5.1.1. частини №2 кредитного договору № CNL-007/565/2006 відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного та повного повернення кредиту, процентів за користування кредитом. Крім того, вказує, що за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, відповідач зобов'язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п.4.1.1. частини № 2 кредитного договору. У зв'язку з вищевикладеним станом на 04.07.2014 року у відповідача за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року утворилась заборгованість перед банком в розмірі 68 136,64 доларів США, що еквівалентно 806 813,38 гривням за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та 2 944 868,89 гривень, що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 62 827,70 доларів США, що еквівалентно 743 949,64 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; заборгованості по відсоткам у розмірі 5308,94 доларів США, що еквівалентно 62 863,73 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 2 944 868,89 гривень. Крім того, вказує, що 10.07.2006 року між відповідачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено договір № 007/1406/05/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок і здійсноно кредитування поточного рахунку № [NUMBER] в розмірі ліміту овердрафта, який становить 48 900 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 36 % річних з розрахунку 365 днів у році за користування простроченим до повернення кредиту позичальнику. Відповідно до вищезазначеного договору № 007/1406/05/1 кошти призначені для здійснення відповідачем чи за його дорученням банком для безготівкових платежів з поточного рахунку для виконання позичальником своїх зобов'язань перед страховиком щодо сплати страхових премій (платежів) за договорами страхування; погашення відсотків за користування непростроченим кредитом; сплати комісій банку згідно затверджених тарифів за виконання операцій. Позичальник, у свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути вказані кредитні кошти у строки, визначені договором, а також сплатити платню за користування ним в порядку та на умовах, що визначені п.1.1 договору. Вказує, що відповідачем не було дотримано зазначених вище умов договору № 007/1406/05/1, у зв'язку з чим відповідно до п.8.1 останній має достроково виконати зобов'язань в цілому або у визначеній частині, оскільки стоном на 04.07.2014 року заборгованість складає: 7 044,48 гривень, а саме: залишку заборгованості за кредитом у сумі 4 414,59 гривень; суми несплачених відсотків за користування кредитом 2 629,89 гривень. Крім того, зазначив, що згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року, а також у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем. Згідно з умовами Договору факторингу від 27.04.2012 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги також за договором № 007/1406/05/1 від 10.07.2006 (овердрафт), укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року та договором № 007/1406/05/1 від 10.07.2006 року звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № CNL-007/565/2006 у розмірі 68 136,64 доларів США, що еквівалентно 806 813,38 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та 2 944 868,89 гривень, що разом складає 3 751 682, 27 гривні, суму заборгованості за кредитним договором № 007/1406/05/1 від 10.07.2006 (овердрафт) від 10.07.2006 року всього у розмірі 7 044,48 гривень гривні. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він безпідставно заявлений та не підтверджений належними доказами, оскільки розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позову, не відповідає дійсності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно зі ст. ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання та згідно ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2006 року між відповідачем [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір № CNL-007/565/2006, який складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно з п.1. частини №1 кредитного договору (а.с.7-8, 9-16). За умовами кредитного договору № CNL-007/565/2006 відповідачу було надано кредит в розмірі 98 000 доларів США на підставі кредитної заявки останнього від 10.07.2006 року 9а.с.17), шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на його поточний рахунок, відкритий у банку, із сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 14% річних. Відповідно до вищезазначеного договору відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором (п.2 частини №1), а також у строки, передбачені кредитним договором, зобов'язався сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту (згідно з п.1.11.1. частини №2). Погашення кредиту та нарахованих відсотків повинно було здійснюватись щомісяця відповідно до графіку, що є додатком №1 (а.с.18-20). Відповідно до вимог п.4.1.1. частини № 2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, відповідач зобов'язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року (а.с.36-43) ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем, у підтвердження чого позивачем було надано витяг з додатку 1 до договору купвлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року (а.с.44).Згідно з умовами договору факторингу від 27.04.2012 року (а.с.45-48) ПАТ «ОТП Ванк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за та договором № 007/1406/05/1 від 10.07.2006 (овердрафт), укладеним між АКБ Райффайзенбанк Україна» та відповідачем, у підтвердження чого позивачем було надано витяг з додатку : до договору факторингу № 007/1406/05/1 від 27.04.2012 року (а.с.49). У зв'язку з чим до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року та договором № 007/1406/05/1 від 10.07.2006 (овердрафт). Позивач у своєму позові посилається на ті обставини, що відповідач у порушення умов вищезазначеного договору, взяті на себе зобов'язань щодо повернення коштів не виконав, у зв'язку з чим станом на 04.07.2014 року за кредитним договором № CNL-007/565/2006 утворилась заборгованість перед банком всього у розмірі 2 944 868,89 гривень, у підтвердження чого було надано розрахунок заборгованості від 04.07.2014 року (а.с.21); за договором №007/1406/05/1 заборгованість складає: 7 044,48 гривень, у підтвердження чого було надано розрахунок заборгованості від 04.07.2014 року (а.с.27) не можуть бути прийняті до уваги як належний та допустимий доказ факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором та наявності у останнього заборгованості у розумінні ст.57-60 ЦПК України, у зв'язку з тим, що не містять посилань на умови договору, виписку по особовому рахунку та/або інших первинних фінансово-бухгалтерських документів. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором та наявності у останнього заборгованості у підтвердження позовних вимог до [PERSON] позивачем не надано. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором та наявності у останнього заборгованості, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договорами № CNL-007/565/2006 від 10.07.2006 року та №007/1406/05/1 від 10.07.2006 року не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 512, 514, 525-526, 530, 610-612, 625, 629, 1050, 1054, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України,

Outcome: dismissed