Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до Кам'янобрідського районного суду м. Луганська із вищезазначеним позовом, який в подальшому було уточнено (а.с.8-9 т.1). В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 23.08.2013р. в період проведення чергової 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання депутат Луганської міської ради [PERSON] наніс йому публічну образу, яка порочить його честь та гідність. Перед початком сесії позивач звернувся до депутатів Луганської міської ради з колективним звернення громадян поставити на голосування питання про створення спеціальної комісії з урахуванням громадськості з вивчення питань законності підвищення тарифів ЖКХ у м. Луганську, передачі Луганською міською радою в приватну власність ДП «ЖЕК МЖК» комунального майна, а саме: нежилих приміщень, неподільного майна, прибудинкової території житлового будинку 1 по вулиці у місті Луганську. В дебатах по даному питанню виступив депутат Луганської міської ради [PERSON], який публічно заявив «На сегодняшний день, уважаемые депутаты, тут находится кучка «горлопанов»: здесь из дома всего четыре человека, а остальные группа поддержки. Господин [PERSON], я заявляю официально: Вы - мошенник и провокатор». Даний факт підтверджується статтею «[INFO]», опублікованою у міському щотижневику «Вострочный экспресс», звукозаписом 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання, а також випусками новин телевізійних компаній «ЛОТ» та «ЛКТ» від [INFO]. Таким чином [PERSON] публічно звинуватив [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ст. 190 КК України чим наніс позивачу публічну образу, яка паплюжить його честь та гідність. Незважаючи на грубе порушення депутатом [PERSON] ст. 9 Статуту територіальної громади міста Луганська, головуючий на пленарному засіданні мер міста Луганська Кравченко С.І. не відреагував на протиправну заяву депутата [PERSON] Висловлюваннями відповідача [PERSON] було заподіяно моральну шкоду яка виражається в підірвані його репутації та погіршенні стану його здоров'я. Розмір моральної шкоди позивачем оцінено у 10000,00 гривень. З огляду на викладене, позивач просив: зобов'язати громадянина [PERSON] на черговій сесії 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання, в міському щотижневику «Вострочный экспресс», телевізійних програмах «ЛОТ» та «ЛКТ» публічно спростувати відомості, які паплюжать його честь та гідність, а саме заяву: «На сегодняшний день, уважаемые депутаты, тут находится кучка «горлопанов»: здесь из дома всего четыре человека, а остальные группа поддержки. Господин [PERSON], я заявляю официально: Вы - мошенник и провокатор»; зобов'язати Луганську міську раду провести розслідування за даним фактом та ініціювати процедуру позбавлення депутатських повноважень депутата Луганської міської ради [PERSON] за порушення депутатської етики, про що письмово повідомити суд; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у сумі 10000,00 гривень та перерахувати дану суму на користь Луганського дитячого будинку №1, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволені, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. При цьому [PERSON] зазначив, що погіршення стану його здоров'я у зв'язку із заподіянням моральної шкоди, виразилося у фізичному нездужанні, підвищенні тиску, серцевому нападі. Однак у зв'язку з тим, що за медичною допомогою він не звертався, документальне підтвердження погіршення стану його здоров'я у зв'язку із висловлюваннями [PERSON] відсутнє. Крім того, у зв'язку з тим що виступ [PERSON] було поширено через засоби масової інформації, його висловлювання були доведені до відома значного кола осіб. Це призвело до погіршення репутації позивача, оскільки його знайомі зверталися до нього з метою з'ясування чи відповідають поширені [PERSON] висловлювання щодо [PERSON] дійсності. Розмір заподіяної моральної шкоди він оцінює у розмірі 10000,00 гривень, оскільки вважає зазначену суму співмірною із душевними стражданнями, заподіяними йому неправомірними висловлюваннями відповідача. Представник позивача [PERSON] надала суду аналогічні пояснення, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали у повному обсязі та заперечували проти їх задоволення, надавши письмові заперечення проти позову (а.с.37-40 т.1). В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що він публічно не звинувачував [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ст. 190 КК України. Також відповідач звернув увагу, що повний текст колективного звернення, на яке посилається [PERSON] у своєму позові, ним на 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання не оголошувався, а був зареєстрований завчасно у секретаріаті, будь-які «спеціальні комісії» Луганською міською радою з даного приводу не створювались. Позивач [PERSON] був зареєстрований для відвідування 28.08.2013р. пленарного засідання Луганської міської ради як публічна особа - голова Всеукраїнської громадської організації «Громадський контроль», а не як фізична особа. Перед своїм виступом [PERSON] повідомив, що перебуває у сесійній залі на вимогу громадян свого будинку, активістів та громадських організацій міста Луганська. В своєму виступі звертався до присутніх через займенник «мы», наприклад: «мы провели сборы граждан г. Луганска», «мы заставим Вас прислушаться к голосу общественности», «мы подготовили обращение». В своєму виступі [PERSON] закликав депутатів повторно перейти до розгляду питання щодо передачі інфраструктури будинку №1 по вулиці Оборонній у місті Луганську приватній особі, назвавши рішення судів різних інстанцій, який були прийняті з даного приводу, цинічними. [PERSON] як депутат Луганської міської ради та публічна особа, яка представляє інтереси територіальної громади, виборців свого виборчого округу побачив та почув у виступі [PERSON] дії, спрямовані на введення в оману присутніх у сесійній залі осіб та фактичний призив до невиконання ст. 124 Конституції України. На адресу голови ВГО «Громадський контроль» [PERSON] відповідач сказав: «Господин [PERSON], я заявляю официально: Вы - мошенник и провокатор». При цьому [PERSON] мав на увазі не ділову репутацію позивача, його честь та гідність як фізичної особи, а висловлював його думку відносно його діяльності як публічної особи - голови ВГО «Громадський контроль», який представляє інтереси громадськості. Висловлювання [PERSON] є оціночними судженнями, критикою та оцінкою дій публічної особи - голови ВГО «Громадський контроль» під час виступу 28.08.2013р. на 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання. У зв'язку з тим, що висловлювання відповідача були оціночними судженнями, моральна шкода позивачу його діями згідно Закону України «Про інформацію» заподіяна не була. Згідно словників російської мови (Словарь русского языка под редакцией С.И. Ожегова, Словарь русского языка издания Академии наук СССР в 4-х томах по редакцией А.П. Евгеньевой, Толковый словарь живого великорусского языка В.И. Даля, Словарь иностранных слов по редакцией И.В. Лехина, Ф.И. Петрова) слова «мошенник» та «провокатор» включають в себе більший обсяг понять, ніж визначення людини, яка скоїла злочин (шахрайство), та застосовуються, у тому числі, для визначення підбурювачів, нечесних осіб, дрібних людей, тощо. Таким чином, твердження [PERSON] про те, що [PERSON] публічно звинуватив його у вчинені злочину, передбаченого ст. 190 КК України не відповідають фактичним обставинам. Крім того, [PERSON] зазначив, що процедура позбавлення його депутатських повноважень за порушення норм депутатської етики Луганською міською радою не передбачена Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» та позивач не має права на таку ініціативу. Також, на думку відповідача, позивачем не вмотивовано, в чому саме полягає порушення його особистих немайнових прав та чим обумовлений саме такий розмір моральної шкоди. Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради не несе відповідальності за виступи та засіданнях ради та її органів. З урахуванням зазначеного, відповідач просив відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Луганська міська рада просила відмовити у задоволені позову. Згідно наданих Луганською міською радою заперечень (а.с.130-134 т.1), критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення вимог про спростування, оскільки примушення до спростування оціночних суджень порушило б гарантоване Конституцією України, міжнародно-правовими актами право вираження думок і поглядів і призвело б до встановлення опосередкованої цензури, що заборонено ст. 15 Конституції України. Крім того, представник Луганської міської ради звернула увагу, що вичерпний перелік підстав для дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради передбачений Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». Жодна із даних підстав не була зазначена [PERSON] в своєму позові та не мала місце в правовідносинах, які склалися між сторонами. Тобто, вимога позивача про зобов'язання Луганської міської ради провести розслідування та ініціювати процедуру позбавлення депутатських повноважень не може бути задоволена, оскільки вона не узгоджується з приписами законодавства та положеннями Статуту територіальної громади міста Луганська. Крім того, позивач в своєму позові не зазначає, у чому саме полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір її відшкодування, не наводить жодного доказу на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, у зв'язку з чим у задоволенні як даної позовної вимоги, так і позову в цілому має бути відмовлено за необґрунтованістю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державної організації Луганська обласна державна телерадіокомпанія, у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що телевізійна компанія має змогу надати ефірний час для спростування відомостей, у разі задоволення позовних вимог. Крім того, представник ДО ЛОДТРК зазначив, що згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» строк зберігання передач складає 2 тижні від їх трансляції, після чого матеріал знищується з метою забезпечення нормальної та ефективної роботи з відеозаписами; стенограми передач не ведуться (а.с.172 т.1). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Обласне об'єднання «Луганське кабельне телебачення» у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Згідно листа ОО «ЛКТ» №1621 від 24.12.2013р. запис засідання 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання від 28.08.2013р. було знищено у зв'язку із ненадходженням заяв про порушення прав громадян або юридичних осіб протягом 14 днів з дня його поширення (а.с.174 т.1). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, міський щотижневик «Вострочный экспресс», у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналогічні норми викладені в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р., відповідно до якого вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р., при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У судовому засіданні встановлено, що 28.08.2013р. відбулося засідання 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання в якому, у тому числі, прийняли участь депутат Луганської міської ради [PERSON] та позивач [PERSON], який перед початком свого виступу представився як голова ВГО «Громандський контроль» (Пряма мова: «Я [PERSON], председатель «Громадського контроля» - есть такая общественная организация. Мы провели сборы граждан города Луганска, сегодня мы провели митинг и подготовили коллективне звернення до 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання…»; «Я по требованию граждан своего дома (ул.Оборонная, д.1), активистов города Луганска, общественных организаций высказываю свое отношение к работе Луганского городского совета…»; «Мы с активистами прошли до высших судебных инстанций, мы получили отказы на наш взгляд в нарушении логики, здравого смысла, просто циничные решения наших судов. Я не буду их комментировать. Все Вы знаете как работают суды…»; «Мы подписали меморандум общественных организаций и мы заставим Вас прислушиваться к голосу общественности...»). Зазначене свідчить про те, що позивач [PERSON] прийняв участь у засіданні 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання саме як голова Всеукраїнської громадської організації «Громадський контроль», та будучи особою, яка відіграє певну роль у економічному та соціальному житті міста, виступав від імені жителів міста Луганська, активістів, громадських організацій, що, згідно зазначеної вище Декларації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, визначає [PERSON] саме як публічну особу. Посилання позивача на ту обставину, що він фактично не є головою Всеукраїнської громадської організації «Громадський контроль», а лише керівником Ленінського відділення Луганської обласної організації ВГО «Громадський контроль» (посвідчення №00017 від 01.10.2009р.-а.с.183 т.1) суд вважає безпідставними, оскільки дана обставина не змінює суті та характеру його виступу як публічної особи. При цьому суд враховує, що в якості голови ВГО «Громадський контроль» який приймає участь в засіданні сесії від імені жителів Луганська, представив себе сам позивач [PERSON] та самостійно зазначив себе в заяві про реєстрацію для відвідування пленарного засідання як «[PERSON], «Громадський контроль». Про те, що позивач позиціонує себе як голова ВГО «Громадський контроль» Ленінського району міста Луганська свідчить також його передвиборна програма як кандидата в депутати Ленінської районної ради по виборчому округу №17 (а.с.85 т.1), а також наявні в матеріалах справи витяги із публікацій в пресі та соціальних мережах, які свідчать про сприйняття громадськістю громадянина [PERSON] саме як публічну особу, яка, займаючи активну життєву позицію, виборює та захищає права жителів Луганська та членів громадської організації, відділення якої він очолює. Підсумовуючи виступ [PERSON] на засіданні 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання, яке відбулося 28.08.2013р., депутат Луганської міської ради [PERSON] допустив висловлювання: «Господин [PERSON], я заявляю официально: Вы - мошенник и провокатор». Факт виступу [PERSON] та [PERSON] 28.08.2013р. на засіданні 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання та здійснення ними відповідних висловлювань, визнано у судовому засіданні самими сторонами та підтверджено свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON], яка за правилами ст. 184 ЦПК України була допитана у якості свідка по справі. Крім того, даний факт підтверджується прослуханим у судовому засіданні офіційним аудіозаписом 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання, наданим Луганською міською радою (диск - а.с.168 т.1), а також переглянутим відеозаписом новин з логотипом телевізійної компанії ЛОТ (ДО ЛОДТРК) (диск - а.с.203 т.1). Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доводи позивача про публічне звинувачення його депутатом Луганської міської ради [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ст. 190 КК України, суд вважає безпідставними, оскільки у зазначеному у позові вигляді дана фраза під час пленарного засідання 28.08.2013р. відповідачем не озвучувалась, а сам зміст слів «мошенник» та «провокатор» згідно етимології російської мови є ширшим на включає в себе поведінкову характеристику людей без обов'язкової вказівки на вчинення ними злочину, передбаченого ст. 190 КК України. З огляду на викладене, оскільки висловлювання депутата Луганської міської ради [PERSON]: «Господин [PERSON], я заявляю официально: Вы - мошенник и провокатор» не містить фактичних даних про вчинення злочину з зазначенням його конкретних обставин та за своєю суттю є критикою виступу позивача та оцінкою його дій як публічної особи, воно, згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію», підлягає визнанню оціночним судженням. Факти, які б доводили, що згадане вище висловлювання мотивовано цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, відсутні. Таким чином, у зв'язку з тим, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, у задоволенні позову у частині зобов'язання громадянина [PERSON] на черговій сесії 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання, в міському щотижневику «Вострочный экспресс», телевізійних програмах «ЛОТ» та «ЛКТ» публічно спростувати відомості, які паплюжать його честь та гідність позивача, а саме заяву: «На сегодняшний день, уважаемые депутаты, тут находится кучка «горлопанов»: здесь из дома всего четыре человека, а остальные группа поддержки. Господин [PERSON], я заявляю официально: Вы - мошенник и провокатор» має бути відмовлено, що не позбавляє права позивача скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних недоліків, є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумачення положень ст. 10 Конвенції. Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Аналогічні положення визначені в п.19 (абзац 5) Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (зі змінами), передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у зв'язку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, оскільки, незважаючи на оціночність суджень відповідача [PERSON] відносно [PERSON] на засіданні 36 сесії Луганської міської ради 6 скликання від 28.08.2013р., його суб'єктивна думка за допомогою мовно-стилістичних засобів була висловлена у брутальній формі, що принижує гідність та честь [PERSON] у зв'язку з чим на нього має бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує, що позивачем [PERSON] у судовому засіданні не було надано жодного доказу на підтвердження погіршення стану його здоров'я, пов'язаного з висловлюваннями [PERSON] відносно нього, а також погіршення його ділової репутації. Однак, враховуючи характер та обсяг страждань (душевних та психічних), яких зазнав позивач [PERSON], суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 1000 гривень, розмір якої є співмірним з стражданнями та негативними явищами, що зазнав позивач. Оскільки будь-яких повноважень щодо представництва в суді інтересів Луганського дитячого будинку №1 позивачем [PERSON] надано не було, вимоги щодо перерахування стягнутих на його користь грошових коштів на рахунок зазначеної установи суд вважає безпідставними, у зв'язку з чим у задоволенні позову в даній частині має бути відмовлено. Дана обставина не перешкоджає позивачу розпорядитися стягнутими на його користь грошовими коштами відповідного до його внутрішнього волевиявлення, в тому числі і шляхом їх перерахування на особовий рахунок дитячого будинку або будь-якої іншої соціальної установи. Приходячи до зазначеного вище висновку суд також враховує, що згідно системного аналізі положень пунктів 9 та 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р., у разі, якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації. У випадку поширення інформації з посиланням на особу, яка є джерелом інформації (в даному випадку - [PERSON]), ця особа також є належним відповідачем. При цьому, якщо позивач заявляє вимоги лише до одного з належних відповідачів, питання щодо можливості залучення до участі у справі інших співвідповідачів, вирішується у разі неможливості розгляду справи без їх участі. Щодо вимог про зобов'язання Луганської міської ради провести розслідування за фактом висловлювань відповідача та ініціювати процедуру позбавлення депутатських повноважень депутата Луганської міської ради [PERSON] за порушення депутатської етики, суд виходить з наступного. Належним відповідачем за даною вимогою є Луганська міська рада, яка зазначена у позові у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Відповідно до ст. 33 ЦПК України (в редакції Закону №2453-VI від 07.07.2010р.) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Тобто у даному випадку визначення кола осіб, які мають відповідати за позовом, віднесено виключно до компетенції позивача по справі. Таким чином, оскільки Луганська міська рада не була заявлена позивачем в якості відповідача по справі, враховуючи відсутність закріпленої на законодавчому рівні можливості суду здійснити вказані дії з власної ініціативи, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, в даній частині позову має бути відмовлено за необґрунтованістю саме у зв'язку з пред'явленням позову не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом, що не позбавляє позивача права на повторне звернення з аналогічною вимогою із зазначенням в якості сторін по справі всіх учасників спірних правовідносин. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 1000,00 гривень. В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню понесені [PERSON] та документально підтверджені витрати з оплати судового збору с сумі 229,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial