Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказував, що він є власником житлового будинку за вказаною адресою. У будинку, окрім нього, зареєстровані його дружина, [PERSON], та онук, [PERSON] Останній за вказаною адресою не проживає з 2010 року за власною волею змінивши місце свого проживання. Адреса місця проживання онука позивачу невідома. Факт реєстрації місця проживання відповідача у належному йому житловому будинку зумовлює нарахування комунальних платежів у завищеному розмірі, чим порушуються його права. Відповідач участі в сплаті комунальних послуг не бере, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Між ними відсутні будь-які домовленості щодо порядку користування вказаним житловим приміщенням. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористалися. Від представника позивач до початку розгляду справи через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував (а.с.29-30,33). Відповідач у справі, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання (а.с.21), до суду повторно не з'явилася, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав (а.с.26,28). Третя особа: Радушненська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні, надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с.24). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити в справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням Криворізького БТІ від 22.08.1994 (а.с.12). Як вказував у позові позивач, у житловому будинку з його дозволу, як власника, зареєстрований онук, [PERSON] (а.с.14), але за вказаною адресою з 2010 року не проживає, про що свідчать відомості з Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 14.08.2018 (а.с.21) та акта від 18.06.2018 складеного депутатом цієї ж селищної ради та мешканцями смт Радушне, посвідченого секретарем селищної ради (а.с.17) Також позивач вказував, що місце проживання відповідача йому не відоме, за місцем своєї реєстрації останній не з'являється, добровільно не бажає її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачем щодо збереження за ним житлової площі на час його не проживання в будинку позивача не існує, позивач вимушений сам сплачувати комунальні платежі за нього, що негативно впливає на його матеріальний стан, та не дозволяє розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, а також значно обмежує його законні права користування та розпорядження власністю. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві приватної власності майном, у вигляді житлового будинку [ADDRESS], є неправомірними та такими, що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК України, громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідач своїми діями порушує законні права та інтереси позивача, згідно з ст. 391 ЦПК України, позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідач не проживає без поважних причин в будинку за вищевказаною адресою, який належить на праві приватної власності позивачу, понад 1 рік, не сплачує комунальні й інші платежі, будь-якої домовленості між сторонами про збереження житла за відповідачем на час його відсутності не встановлено, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за вказаною адресою.

Outcome: approved