Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги аргументує наступним. 29.10.2013 року року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №1891. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя не склалося із-за різних поглядів на життя, сварок, які часто виникали з даного приводу. Сторони проживали разом на орендованій квартирі. Шлюбні відносити між ними фактично припинені з січня 2015 року. З даного часту позивач переїхав проживати до своєї матері. Спільне господарство не ведуть. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Також не заперечував щодо розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованого 29.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №1891, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.09.2007 року. З обставин, наведених у позовній заяві та пояснень позивача судом встановлено, що подружжя від шлюбу дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки фактично припинені, позивач не вбачає можливості примирення та збереження сім'ї. Причиною розпаду сім'ї є різні погляди на життя, із-за яких постійно виникали сварки. Сторони проживали разом на орендованій квартирі. Шлюбні відносити між ними фактично припинені з січня 2015 року. З даного часту позивач переїхав проживати до помешкання своєї матері. Спільне сімейне господарство подружжя не веде. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст. 56 СК). Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого є незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.ст.55-56 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що збереження сім'ї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.55-56, 110, 112 СК України та

Outcome: approved