Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] із зняттям його з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є його сином. В 2006 році він вирішив жити окремо та виїхав з квартири . З цього часу він в спірному житлі не проживає, не несе витрат на оплату комунальних послуг і на теперішній час місце його знаходження невідоме. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2021 року провадження по справі відкрите. У вступному слові позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність. Третя особа [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Представник третьої особи Запорізької міської ради надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз`яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 212 ЦПК України щодо оцінки доказів. В ході розгляду справи встановлено, що позивач, третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира не приватизована, належить на праві власності Територіальній громаді м. Запоріжжя. Згідно пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2006 року, добровільно виїхав з квартири, в квартирі відсутні його особисті речі. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає доведеним, що [PERSON] не проживає в спірному житлі без поважної причини більше 6 місяців , а тому наявні підстави, визначені ст. 71 ЖК України для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Тобто, само по собі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: partial