Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив (а.с. 50 - 51, т.1). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] було укладено відповідний кредитний договір, для забезпечення виконання якого між сторонами 25.01.2008 року також було укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1474 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована під [ADDRESS]. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та НБ України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого були передані права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й за вищезазначеними кредитним та іпотечним договорами. З витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.10.2014 року позивачу стало відомо про те, що на вищезазначену земельну ділянку постановою Відділу ДВС по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області від 13.06.2013 року по ВП № 38273033 було накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 16594022. Крім того, 10.12.2014 року позивачем було повторно отримано витяг з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого стало відомо, що 12.11.2014 року постановою Відділу ДВС по Тростянецькому районі Вінницької області по ВП № 40512603 було накладено ще один арешт на майно [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 7682276. Таким чином, наявність арешту унеможливлює реалізацію іпотечного майна, у зв'язку з чим позивач як іпотекодержатель та стягувач змушений звернутись до суду із відповідною позовною заявою для скасування арештів іпотечного майна. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Левадська А.В. позов підтримала на підставах, викладених в ньому, також пояснила, що договір іпотеки був укладений до моментів накладення арештів на земельну ділянку [PERSON] Представник відповідача ВДВС по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, попередньо через канцелярію суду надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання 14.05.2015 року не з`явилася, хоч в установленому порядку повідомлялася про час і місце судового розгляду, попередньо нею через канцелярію суду було подано заяву про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Представник відповідача Управління СБУ у Вінницькій області в судове засідання 14.05.2015 року не з`явився, хоч належним був повідомлений про час і місце судового засідання. В судовому засіданні 27.02.2015 року представник Управління СБУ у Вінницькій області за довіреністю Пугач С.В. заперечив проти задоволення позову на підставах, викладених в письмовому запереченні, так як 08.06.2012 року слідчим слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області на земельну ділянку підозрюваної [PERSON] було накладено арешт. 13 липня 2012 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, а 29 січня 2013 року вироком Вінницького міського суду [PERSON] було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки та з позбавленням права займати посаду строком 3 роки. Відповідно до п.8 ч.1 ст.324 КПК України, постановляючи вирок, суд повинен вирішити певні питання, одне з яких: що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Тому позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки всі дії УСБУ у Вінницькій області здійснені відповідно до вимог чинного законодавства. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Представник третьої особи ПАТ «Банк «Київська Русь» в судове засідання 14.05.2015 року не з`явився, хоч належним був повідомлений про час і місце судового засідання. В судовому засіданні 27.02.2015 року представник ПАТ «Банк «Київська Русь» за довіреністю Мандер М.О. заперечив проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що існують певні невідповідності в кредитному договорі та договорі про передачу активів, а саме в сумі боргу. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення та позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Відповідно п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що 25.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 60-0021001/ФКВ-08 (а.с.6-9, т.1). В забезпечення виконання кредитного договору між сторонами 25.01.2008 року також було укладено договір іпотеки № 60-0021001/ZФКBin-08, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,1474 га, кадастровий номер: [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована під [ADDRESS] та належить їй на підставі Державного акта на право власності серії [NUMBER] від 03.04.2007 року. 25.01.2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу, на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням цього договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки, яка належить [PERSON], до припинення договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за № 84 (а.с.10-12, т.1). Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого були передані права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й за вищезазначеними кредитним та іпотечним договорами, укладеними з гр. [PERSON] (а.с.15-17, т.1). Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2014 року по справі № 127/29420/13-ц було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та солідарно стягнуто з них на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором кредиту № 60-0021001/ФКВ-08 від 25.01.2008 року в розмірі 241077,43 грн. та 2410,77 грн. судового збору. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2014 року вбачається, що крім зазначеного договору іпотеки, на все майно відповідача [PERSON], в тому числі й на земельну ділянку, яка перебуває в іпотеці, постановами Управління СБУ у Вінницькій області від 08.06.2012 року також накладено арешти, реєстраційні номери обтяжень 12594056 та 12594118. Крім того, підставами виникнення обтяжень є також постанова Відділу державної виконавчої служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 38273033 від 13.06.2013 року, що зареєстрована в реєстрі 15.07.2013 року, та постанова Відділу державної виконавчої служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 40512603 від 12.11.2014 року, що зареєстрована в реєстрі 13.11.2014 року (а.с.40-42, т.1). Стягувачем по ВП 38273033, відповідно до виконавчого листа № 212/10783/2012, виданого у кримінальній справі № 212/10783/2012, є ТОВ «Вінницька обласна станція насінництва кормових культур», що підтверджується копією зазначеного виконавчого провадження (а.с.149-205, т.1). Стягувачем по ВП 40512603, відповідно до виконавчого листа № 225/2073/12, виданого у цивільній справі № 225/2073/12, є ПАТ «Банк «Київська Русь», що також підтверджується копією виконавчого провадження (а.с.207-245, т.1). Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, позивач вважає, що його права як іпотекодержателя порушені, оскільки наявність арешту унеможливлює реалізацію майна, що перебуває під іпотекою. Крім того, в порушення норм чинного законодавства України ні Відділом державної виконавчої служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції, ні Управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області не було повідомлено позивача, як іпотекодержателя вказаного майна, про накладення на це майно арешту в інтересах іншого стягувача. Відповідно до ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Тому Відділ державної виконавчої служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції не має правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Крім того, під час судового слідства судом встановлено, що на земельній ділянці, яка передана боржником [PERSON] в іпотеку ТОВ «Український промисловий банк» по вищезазначеному іпотечному договору, знаходиться об'єкт незавершеного будівництва, що не заперечується сторонами. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них. Обтяження об'єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15 грудня 1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Крім того, згідно ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на іпотечне майно має позивач. Враховуючи вищезазначене, а також те, що [PERSON] має заборгованість перед позивачем в розмірі 241077,43 грн. за невиконання зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки в забезпечення грошових вимог, порушує майнові інтереси позивача, тобто позбавляє його можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у випадках, передбачених кредитним договором та договором іпотеки, в зв'язку з чим наявні підстави для звільнення вказаного вище майна з-під арешту, накладеного вищезазначеними постановами Відділу державної виконавчої служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції та Управління Служби безпеки України у Вінницькій області. Крім того, відповідно до ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити певні питання, одне з яких: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт. Відповідно до ч.1 ст.324 КПК України в редакції 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити певні питання, одне з яких: що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Постановляючи 29 січня 2013 року вирок по кримінальній справі, яким [PERSON] засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки та з позбавленням права займати посаду строком 3 роки, Вінницький міський суд Вінницької області не вирішив питання щодо майна [PERSON], на яке в ході досудового слідства було накладено арешт, що не відповідає вимогам законодавства, чинного на час винесення вироку. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved