Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив, посилаючись на те, що 05 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики. Поручителем вказаного договору виступив батько позичальника - [PERSON], про що зазначено в договорі позики, де він підписався. Згідно даного договору відповідач[PERSON], позичив у позивача, строком з «05» червня 2013 року по «05» червня 2015 року, включно, грошові кошти в сумі 3 890 (три тисячі вісімсот дев'яносто) доларів США, що еквівалентно 31120 грн. (тридцять одна тисяча сто двадцять) гривень, по курсу продажу валют, встановленому Національним банком України на момент укладення даного договору. Після спливу вказаного строку, ні відповідачем, ні його поручителем борг не повернуто та на зв'язок вони не виходять. В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики, що складає остаточно з урахуванням поданих в судовому засіданні заяв, на день розгляду - 66 543, 60 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач та її представник даний позов, з урахуванням заяв про уточнення (зменшення, збільшення) розміру позовних вимог підтримали в повному обсязі, та просили його задовольнити. Також позивач вказала на те, що відповідач [PERSON] був винен їй грошові кошти в сумі 4 000 доларів США. 22.05.2013 року [PERSON] засуджено та стягнено на її користь грошові кошти в сумі 18 803,16 грн., це була не уся сума, яку їй винен [PERSON], тому з вироком вона була не згодна, хотіла подавати апеляцію, однак з метою врегулювання даного конфлікту, за проханням [PERSON] між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір від 05.06.2013 року про позику 3 830 дол. США, яка була отримана позичальником до укладення договору позики. Поручителем в даному договорі позики виступив [PERSON], однак кошти їй так і не повернено. Також пояснила, що кошти, зазначені в договорі позики були передані нею [PERSON] ще в 2008 році. Від суми позову нею відраховано, згідно поданої заяви, присуджена у вказаному вироку відносно [PERSON] сума коштів на її користь 18 803,16 грн. Просила стягнути на її користь остаточно суму з урахуванням курсу долара на день винесення рішення -21,94 грн. за 1 долар США, а всього суму 66 543,60 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] - являється її сином, а відповідач [PERSON] - її чоловіком. Її син займався видачею землі через інших осіб. 03.08.2008 року він узяв в [PERSON] грошові кошти в сумі 4 тис. дол. США для оформлення на його ім'я земельної ділянки. Декільком людям він зробив участки, а на одному попався та відносно сина [PERSON] була кримінальна справа і суд присудив потерпілим (багатьом людям) десь 50 тис. дол. США. [PERSON] за даним вироком було присуджено 18 803,16 грн. Тому цей позов є безпідставним, так як вдруге не може присуджуватись до стягнення одна і таж сама сума. ЇЇ син грошей за землю собі не брав. Йому тільки доставалось по 200 доларів, а все інше віддавав громадянам, що допомагали у вирішенні землі бажаючим особам. Спірний договір позики між [PERSON] та [PERSON] дійсно підписаний її сином, тоді коли [PERSON] хотіла писати апеляційну скаргу на вказаний вирок, та після укладення договору позики апеляцію вона не писала. Договір позики чоловік підписав для його для гарантії. Вона вважає, що даний договір позики є недійсним, однак в суд про визнання договору позики недійсним [PERSON] не звертався та звертатись не бажає. Вона перебуває в шлюбі із [PERSON], тому повинна була бути її згода щодо укладення договору поруки. Крім того договір поруки повинен бути оформлений окремим договором. Також підтримала надані суду письмові заперечення. Просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і надав суду письмові заперечення (а.с.27-28) згідно яких він позовні вимоги вважає безпідставними і необгрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, позивачем не подано доказів на підтвердження позовних вимог, а доводи є суперечливими. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 05 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] нібито позичив строком по 05 червня 2015 року, грошові кошти в сумі 31120 гривень. Поручителем вказаного договору нібито виступив [PERSON], він вважає, що дані твердження не відповідають дійсності, оскільки позивач не надає окремого письмово укладеного договору поруки, який би підтверджував, що він дійсно виступив поручителем по вище вказаному договору. Тому на думку відповідача [PERSON] зроблений запис в договорі позики не можливо розцінювати, як доказ на підтвердження того, що він нібито виступив поручителем по договору позики від 5 червня 2013 року. Заслухавши думку учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Так, матеріалами справи доведено, а саме договором позики та поясненнями сторін, їх представників, що 05 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики. Згідно договору [PERSON] позичив у [PERSON], строком з «05» червня 2013 року по «05» червня 2015 року, включно, грошові кошти в сумі 3890 (три тисячі вісімсот дев'яносто) доларів США, що еквівалентно 31 120 грн. (тридцять одна тисяча сто двадцять) гривень, по курсу продажу валют, встановленому Національним банком України на момент укладення даного договору та зазначено, що кошти позичальником отримано він позикодавця повністю до оформлення цього договору.(а.с.4,14). Відповідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2013 року, який набув законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 190 КК України, призначено покарання та з нього стягнено на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках матеріальну шкоду в сумі 18 803,16 грн. (а.с.41-56). Тому, позивачем і було зменшено суму розміру позовних вимог на суму присуджену вказаним вироком до стягнення з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами по справі, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов'язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Отже, враховуючи норми матеріального права, відсутність істотних умов договору поруки, а саме предмету договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору поруки, суд вважає, що договір поруки укладений між [PERSON] та [PERSON], є нікчемним, він повинен був бути укладений у письмовій формі, формі договору, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язань і при цьому водночас сама має зобов'язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов'язання та про договори, суд вважає, що в даному випадку солідарне стягнення заборгованості за договором позики не є можливе, тому вимога про стягнення заборгованості з [PERSON] не підлягає до задоволення. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення лише по стягненню суми позики від 05.06.2013 року з [PERSON] остаточно станом на день ухвалення рішення в сумі 66 543, 60 грн. з урахуванням курсу долару США - 21, 94 грн. за один долар та з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позову на суму присуджену до стягнення на його користь, згідно вироку суду (18 803,16 грн.), оскільки позивачем були передані кошти в доларах. Варте уваги й те, що представник відповідача вважає договір позики недійсним, однак доказів про його недійсність не надала, та пояснила в судовому засіданні, що [PERSON] не бажає звертатись до суду з позовом про визнання даного договору позики недійсним. Тому підстави невизнання позову зазначенні представником [PERSON] являються необґрунтованими належними доказами, і не приймаються судом. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, по сплаті судового збору з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог - 1% від стягненої суми заборгованості.

Outcome: partial