Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що йому та його синам [PERSON], [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], з 2005 року у квартирі на реєстраційному обліку перебуває бувша невістка позивача [PERSON] та його внуки [PERSON] і [PERSON] [INFO], в 2008 році його син [PERSON] розірвав шлюб з відповідачкою, з того часу вона забрала всі свої речі, виїхала разом з дітьми за іншою адресою, їхня реєстрація створює ряд незручностей та проблем для позивача, особливо коли це стосується комунальних послуг та оформлення субсидії. Позивач просив суд визнати відповідача разом з дітьми такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою № 442 в будинку № 161 по вулиці Таращанській в місті Білій Церкві Київської області В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час розгляду справи повідомлялася за місцем її проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. 3-ї особи - [PERSON], [PERSON] до суду не зявилися, надали письмові заяви щодо розгляду даної справи без їхньої участі, в яких просили суд позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради за довіреністю просить суд відмовити в задоволенні позову щодо визнання втратившими право на користування житлом малолітніх дітей, оскільки батько дітей [PERSON], який є співвласником квартири, має велику заборгованість по аліментах, зняття з реєстрації дітей надасть можливість співвласникам продати цю квартиру, оскільки арешт на частку боржника не накладений, щодо самої відповідачки, то у вирішенні спору представник 3-ї особи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу, [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.04.2000 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2002 року після смерті [PERSON], яка померла 23.07.2001 року, що стверджується копіями цих правовстановлюючих документів. В судовому засіданні також встановлено, що в цій квартирі зареєстровані позивач, його сини [PERSON] та [PERSON], колишня невістка [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON] обоє [INFO], [PERSON] [INFO], що слідує з довідки про місце проживання та склад сімї від 10.06.2016 року № 1020, яку видано управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сином позивача та [PERSON] розірвано 02.09.2008 року. З пояснень позивача слідує, що відповідач з дітьми за вказаною вище адресою зареєстровані, але з моменту розірвання шлюбу тут не проживають, участі в утриманні житла відповідач не приймає, житлом не цікавиться, реєстрація її з дітьми у вказаному вище житловому приміщення створює для позивача цілий ряд незручностей, він не має змоги оформити субсидію, оскільки не може вказати місце проживання відповідачки з дітьми, надати для цього необхідні документи, крім того, вони тривалий час з 2008 року не спілкуються, стали чужими людьми. Ті обставини, що відповідач з дітьми не проживають за вказаною вище адресою з 2008 року, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] сусіди позивача. З матеріалів справи також вбачається, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2014 року по справі № 357/13721/14-ц 2/357/4096/14 за позовом [PERSON] [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] [INFO], що слідує з копії цього рішення. Судом під час розгляду вказаної справи було встановлено, що [PERSON] з дітьми фактично проживають за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач з дітьми були зареєстровані і набули права на користування житловим приміщенням вказаної вище квартири як члени сімї співвласника житла, тривалий час з моменту реєстрації , тобто, більше року не проживають без поважних причин у квартирі, але залишаються зареєстрованими по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації відповідач не знялася, її реєстрація з малолітніми дітьми створює перешкоди для позивача, як співвласника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном. А тому суд вважає, що відповідач дійсно без поважних причин не користується вказаним вище житловим приміщенням, тобто, вона втратила право на користування квартирою № 442 по вулиці Таращанській,161 в місті Білій Церкві. Вирішуючи питання про визнання втратившими право на користування житлом онуків позивача, суд виходить з наступного. За ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Як встановлено судом і вказано вище, місцем проживання малолітніх дітей у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання їхніх батьків або одного з них, батько малолітніх [PERSON] та [PERSON] позбавлений батьківських прав, діти проживають з матірю, а тому місцем проживання дітей є місце проживання відповідачки по справі. Крім того, згідно положень ст.167 СК України якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Заперечуючи проти позову щодо визнання втратившими право на користування житлом малолітніх дітей, представник органу опіки та піклування посилалася на те, що оскільки батько дітей [PERSON], який є співвласником квартири, має велику заборгованість по аліментах, зняття з реєстрації дітей надасть можливість співвласникам продати цю квартиру, арешт на частку боржника не накладений. Як вбачається з копії рішення суду про позбавлення батьківських прав [PERSON], на яке вказано вище, він мав заборгованість по аліментах станом на 01.07.2014 року в сумі 59 000 грн., виконавчий лист про стягнення з нього аліментів знаходиться на виконанні у міському відділі ДВС, а тому відповідач не позбавлена можливості звернутися до державного виконавця із заявою про накладення арешту на майно боржника у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи все наведене, суд вважає за можливе визнати відповідача разом з дітьми такими, що втратили право на користування квартирою № 442 в будинку № 161 по вулиці Таращанській в місті Білій Церкві, співвласником якої є позивач, оскільки вони не проживають тут більше року на не користуються цим житлом без поважних причин, відповідач з дітьми проживають за іншою адресою.

Outcome: approved