Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 8,0073 га, яка розташована на території Березанської сільської ради, колишнє КСП Березань, частка (пай) № 203, після смерті [PERSON] Тимофіівної та яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 068175 від 4 березня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації № 858/2003 від 23 грудня 2003 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 340. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] померла 10.04.2004 року. На момент смерті їй належала вказана земельна ділянка, яку вона заповідала йому. На час складання заповіту [PERSON] мала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП Березань та належала їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД за № 0220071, виданого 04.01.1998 року Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області. Після її смерті позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дане майно. При оформленні земельної ділянки на своє ім'я в установленому законом порядку йому стало відомо, що згодом замість сертифікату на земельну частку пай [PERSON] 04 березня 2004 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД № 068175. Вказана обставина позбавляє його права зареєструвати право власності земельної ділянки на своє імя. В судове засідання позивач не зявився, але подав до суду заяву, в якій на позові наполягав та просив розглядати справу у його відносність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але направив заяву до суду про визнання позову та дав згоду на розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги заяви сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 10 квітня 2004 року. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 068175 від04.03.3004 року, виданого на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації № 858/2003 від 23 грудня 2003 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 340 вбачається, що їй належала земельна ділянка площею 8,0073 га, яка розташована на території Березанської сільської ради, колишнє КСП Березань, частка (пай) № 203 (а.с. 6). Відповідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.10.2004 року, виданого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області позивач є спадкоємцем вказаної земельної ділянки, яка належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД за № 0220071, виданого 04.01.1998 року Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області (а.с. 7). Сертифікат на земельну частку (пай) засвідчує право на земельну частку (пай) у землях, які перебувають у колективній власності відповідного підприємства, у вказаному розмірі в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З часу отримання державного акта на право приватної власності на землю власник сертифікату на право на земельну частку (пай) набуває статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто змінюється предмет, на який особа має право. При цьому сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачає чинність. На момент відкриття спадщини сертифікат на право на земельну частку (пай), що належав [PERSON], згідно п.17 Перехідних положень ЗК України втратив чинність у зв'язку з отриманням нею за час свого життя державного акта на право власності на землю. Відповідно до ст. 1218 вказаного Кодексу до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. В судовому засіданні було встановлено, що позивач відповідно положень ст. 1270 ЦК України своєчасно звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тобто вступив у володіння спадковим майном. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.2 ст. 1228 вказаного Кодексу право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Враховуючи викладене суд вважає права позивача порушеними, так як він позбавлений можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку на своє ім'я, а тому необхідно свідоцтво про право на спадщину за заповітом визнати частково недійсним в частині належності [PERSON] земельної ділянки на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) та визнати за позивачем право власності на спадкове майно, яке їй належало на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved