Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду 11.04.2016р. з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO]., в розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи позивач змінив розмір позовних вимог і просив визначити аліменти в розмірі 30% з усіх видів доходів відповідачки щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги і наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала повністю та зауважила, що аліменти згідна сплачувати і в добровільному порядку. Обставини, викладені в позовній заяві обидві сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Зокрема, ухвалюючи рішення суд виходить з того, що сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO].. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідачка проживає окремо і в добровільному порядку не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання сина. Сторони працевлаштовані і мають стабільний дохід. Розмір заробітної плати позивача в середньому складає 1500грн на місяць, відповідачки - 1300грн на місяць. Відповідачка не має на утриманні інших осіб, окрім того, що надає допомоги своєму старшому повнолітньому сину. Тож між сторонами існує спір з сімейних правовідносини з приводу забезпечення утримання дітей, який регулюється Сімейним кодексом України (далі - СК). Згідно ч.4 ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 СК передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, коли розмір аліментів визначається в твердій грошовій сумі. Зазначена норма закону має імперативний характер, а тому має застосовуватись судом, в кожному випадку визначення аліментів в частині від доходів платника. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в повному обсязі і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved