Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначає, що він проходив військову службу на території Афганістану у періоди з серпня 1979 року по червень 1981 року. Наслідками виконання позивачем військових службових обов'язків за час перебування у Афганістані є множинні вогнепальні осколкові поранення, чисельні травми та захворювання, яку турбують позивача і по сьогоднішній день. Перебування на стаціонарному лікуванні призводило до нетривалого позитивного покращення та в подальшому стан здоров'я позивача не покращувався, внаслідок травм отриманих під час проходження військової служби позивач тривалий час вимушений знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки він отримав чисельні поранення та захворювання, основним з яких є контузія головного мозку, саме наслідком цього є встановлення йому 3 групи інвалідності 31.03.2015 року. Позивача постійно, щоденно турбують головні болі, які підсилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, крім зазначеного позивач хворіє на невроз, який розвинувся внаслідок сильного хвилювання під час проходження служби, де велись бойові дії, він неодноразово знаходився на лікуванні в неврологічному відділі та психоневрологічному диспансері, лікування дає лише тимчасове полегшення, проте позивач через деякий час знову відчуває сильний психологічний дискомфорт, страх та тривогу, його турбують головні болі, запаморочення та відчуття розпачу. Наслідками такого хвилювання та контузії головного мозку є нестабільний артеріальний тиск, який постійно та різко підвищується, до того ж через отримані значні ушкодження спини та нижніх кінцівок останні постійно страждають від набряків. У зв'язку з захворюванням, отриманих під час проходження військової служби порушено нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у позивача постійно виникають складнощі у зв'язку з болем та постійними спазмами. Позивач не може вільно пересуватись, після ходіння впродовж 3-4 годин він має 2-3 дні перебувати у постільному режимі, оскільки відчуває сильний біль. Всі ці фактори позначились на його сні, за останній рік позивач страждає на безсоння, не спить по 4 дні, потім 1,5-2 години поверхневого сну, і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів. Позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною, усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. Статтею 11 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на своєму позові, просили його задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що згідно виписки із акту огляду Запорізької медико-соціальної експертної комісії від 31.03.2015 року позивачу була встановлена третя група інвалідності первічно внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням військових обов'язків у країнах, де велися бойові дії (а.с. 13). Відповідно до переліку, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року, на території Афганістану у період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велися бойові дії. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ст., ступінь -3, ризик 3, СН ІІ ФК, СН ІІ Аст. ІІ ФК, наслідки перенесення ЗЧМТ (1980 рік контузія головного мозку), посттравматичний, церебрастенічний, вестибулярний синдром, гіпертензионий вираженим синдромом, гострий бронхит. Стійкі залишкові явища перенесеної ЗЧИТ у вигляді післятравмотичної та дисциркуляторної енцефалопатія ІІ - ІІІ ст., прогресуючого, кризового перебігу з вираженим церебрастенічним синдромом, з двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, з частинами (1-2 рази на тиждень) з судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебро-базилярні), мне стичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю. Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-динамічним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральну вестибулярну дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом ( а.с. 14-25). Ухвалюючи рішення, суд виходить з положень ст.ст.\~23,\~1167 ЦК України, встановивши наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки сам факт захворювання, одержаного в період проходження військової служби та наслідки такого захворювання, спричинили позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров'ї позивача. Відповідно до\~ст. 17 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року\~із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1\~статті 1168 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав позивач під час проходження військової служби, пов'язане з її проходженням. Причинний зв'язок встановлено наданими медичними документами. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує ступінь моральних страждань позивача. Суд зазначає, що протягом багатьох років позивач\~\~щодня переживає душевні страждання та у зв'язку з хворобою позбавлений нормального життя. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~та п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Статтею 170 ЦК України\~передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України „Про Збройні Сили України\~передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для судів. Оскільки судом встановлено, що встановлена позивачеві група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, суд дійшов висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, яка була заподіяна позивачеві внаслідок втрати здоров'я, необхідно врахувати глибину моральних страждань та враховувати принцип розумності та справедливості, суд вважає достатнім розмір відшкодування 30 000 грн.

Outcome: partial