Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що17 лютого 2016 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі- продажу житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями та спорудами за адресою Запорізька область, Вільнянський район, с. Володимирівка, вул. Горького, 14, а також земельної ділянки площею 0,55 га. На виконання умов договору між сторонами був укладений договір купівлі- продажу та акт прийому передачі. Відповідач після отримання грошей в повному обсязі та укладанні угоди пообіцяв посвідчити договір нотаріально, але всупереч домовленостей до теперішнього часу це не зробив. Виявилося, що під час купівлі 31.01.2014 року вищезазначеного майна у попереднього власника [PERSON] в договорі купівлі - продажу земельної ділянки невірно зазначено її цільове призначення, замість надання частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вказано, що вся земельна ділянка площею 0,55 га налається для ведення особистого селянського господарства. За таких обставин неможливо вчинити нотаріальні дії по подальшому оформленні майна на іншого власника. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права, він не має можливості здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке набуте на підставі договору купівлі- продажу. В судовому засіданні представник позивача наполягає на позові, відповідач в судове засідання не з»явився, суд розглядає справу у порядку ст. 224 ЦПК України, про що не заперечує представник позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи 17 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі- продажу житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями та спорудами за адресою Запорізька область, Вільнянський район, с. Володимирівка, вул. Горького, 14, а також земельної ділянки площею 0,55 га. На виконання умов договору між сторонами був укладений договір купівлі- продажу та акт прийому передачі вищевказаного нерухомого майна. В нотаріальному порядку угоду неможливо вчинити та в подальшому оформлити майно на іншого власника з тієї підстави, що під час купівлі 31.01.2014 року вищезазначеного майна у попереднього власника [PERSON] в договорі купівлі - продажу земельної ділянки невірно зазначено її цільове призначення, замість надання частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вказано, що вся земельна ділянка площею 0,55 га налається для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається здійсненим в письмовій формі, якщо його текст зафіксовано в одному або декількох документах, якими обмінялися сторони. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до ст. 328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним; ч.2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Зазначені дії як з сторони позивача, так і зі сторони відповідача свідчать про те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу. На підставі вищезазначеного та у відповідності із ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. 16, ч.2 ст.218, ч.2 ст.220 ЦК України, суд

Outcome: approved