Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому просить визнати незаконним його звільнення за наказом відповідача від 24.04.2015 р. № 189-к з посади начальника дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури КП «Київпастранс», поновити його на роботі у вказані посаді з 29.04.2015 р. та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3 938,2 грн. Позов мотивований тим, що в КП «Київпастранс» він працював безперервно з 31.03.2003 р., при цьому з 20.05.2013 р. - на посаді директора Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури, аз 17.11.2014 р. - на посаді заступника начальника Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури КП «Київпастранс». Наказом № 189-к від 24.04.2015 р. був звільнений зі вказаної посади заступника начальника Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури КП «Київпастранс» з 28.04.2015 р. в зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Звільнення вважаю незаконним за таких підстав. 27.02.2015 р. йому було вручене повідомлення № 6 від 26.02.2015 р. про наступне звільнення з посади заступника начальника Дирекції зі вказуванням на те, що відповідне звільнення відбудеться у зв'язку із змінами в організації праці (згідно з наказом від 05.01.2015 р. № 1) та скороченням штату працівників Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури (на підставі наказу від 12.01.2015 р. № 2). Між тим, зі вказаними наказами його ознайомлено не було, але йому стало відомо про залишення і існування в Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури, після скорочення штату працівників і запровадження змін в організації праці, на момент його звільнення посад, які відповідають професії та кваліфікації, зокрема - посади начальників служб Дирекції. Вказана посада йому не була запропонована. Крім того, він мав переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці з тривали безперервним стажем роботи на цьому підприємстві, оскільки його загальний стаж роботи складає понад 30 років, за час роботи на підприємстві до дисциплінарної відповідальності не притягався, має вищу будівельну освіту, тому має і достатній освітній рівень для виконуваної роботи. Оскільки відповідач незаконно його звільнив, тому з 29.04.2015 р. він перебуває у вимушеному прогулі, за який відповідач повинен сплатити йому середній заробіток, який на час звернення до суду складає 3 938,2 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, збільшивши їх в частині розміру середнього заробітку за час вимушено прогулу, який просив стягнути в розмірі 9 845 грн., та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що з 28.05.2015 р. перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримав статус безробітного. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що відповідачем були порушені норми КЗпП України, оскільки не були запропоновані вакансії, які відповідали позивачу. Тому, сторона позивача вважає, що звільнення останнього було незаконним. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та надала письмові заперечення, посилаючись на таке. З 17.11.2014 р. [PERSON] працював на посаді заступника начальника Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту га допоміжної інфраструктури КП «Київпастранс», з якої був звільнений наказом від 28.04.2015 р. № 189-к у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до пункту 7.3 Статуту КП «Київпастранс» забезпечення організаційної діяльності Підприємства здійснює Дирекція Підприємства, структуру і штатний розпис якої затверджує генеральний директор. Наказом КП «Київпастранс» від 31.12.2014 р. № 331 «Про затвердження змін до штатного розкладу» було внесено зміни до штатного розпису Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури КП «Київпастранс». Наказом Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури від 05.01.2015 № 01 «Про зміни в організаційній структурі Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорт) га допоміжної інфраструктури» проведено скорочення та виведення із штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури, зокрема, скорочено посаду заступника начальника Дирекції. На виконання вимог статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівники Дирекції персонально попереджалися за два місяці. Відділом кадрів Підприємства було підготовлено повідомлення від 26.02.2015 про наступне вивільнення, з яким позивач ознайомився 27.02.2015 р., до якого було додано перелік наявності вакантних посад у філіях та відокремлених підрозділах КП «Київпастранс». У відділі кадрів позивачеві було запропоновані всі наявні вакансії, які були на той час, але тих, які відповідали позивачеві за фахом, не було. Відповідно до повідомлення про наступне вивільнення від 26.02.2015 № 6, позивач протягом трьох робочих днів з моменту вручення повідомлення мав письмово повідомити відділ кадрів Дирекції підприємства про прийняте рішення, а у випадку відмови - в той же термін повідомній про прийняте рішення і зробити відмітку на другому примірнику повідомлення. Однак, [PERSON] проігнорував зазначене у повідомленні прохання та не повідомив відділ кадрів про прийняте рішення. Оскільки ніяких дій щодо переведення її на іншу посаду позивач не вчинив, відповідачем 24.04.2015, у відношенні [PERSON], було видано наказ № 189-к «Про припинення трудового договору» у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Позивачеві були запропоновані всі вакансії, які існували на день звільнення, то підприємство виконало всі свої обов'язки, передбачені ст.49-2 КЗпП України. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 21.05.2012 № 80/06/187-12, законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією га продуктивністю прані. Позивач не надав доказів, що підприємством були залишені особи, які мали гірші показники продуктивності праці і кваліфікації, а за рівних умов - докази на підтвердження того, що такі співробітники на відміну від позивача не відповідають вимогам, переліченим у п.п. 1-8 частини 2 статті 42 КЗпП України. Тому позивача необґрунтовано посилається щодо належного йому переважного права на залишення на роботі. Наполягала, що КПІ «Київпастранс» було додержано всіх вимог закону щодо порядку проведення звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 31.03.2000 р., в т.ч. з 17.11.2014 р. займав посаду заступника начальника Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту га допоміжної інфраструктури КП «Київпастранс». Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 24.04.2015 р. № 189-к позивач був звільнений відповідачем у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з 28.04.2015 р. Відповідно до пункту 7.3 Статуту КП «Київпастранс» забезпечення організаційної діяльності Підприємства здійснює Дирекція Підприємства, структуру і штатний розпис якої затверджує генеральний директор. Наказом КП «Київпастранс» від 31.12.2014 р. № 331 «Про затвердження змін до штатного розкладу» було внесено зміни до штатного розпису Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури КП «Київпастранс». Наказом Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури від 05.01.2015 р. № 1 «Про зміни в організаційній структурі Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури» проведено скорочення та виведення із штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури, зокрема, скорочено посаду заступника начальника Дирекції. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівник попереджається персонально не пізніше ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу та тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. В судовому засіданні встановлено, що про звільнення із займаної посади позивача було повідомлено позивача 27.02.2015 р. із врученням повідомлення № 6 від 26.02.2015 р. про наступне звільнення з посади заступника начальника Дирекції зі вказуванням на те, що відповідне звільнення відбудеться у зв'язку із змінами в організації праці (згідно з наказом від 05.01.2015 р. № 1) та скороченням штату працівників Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури (на підставі наказу від 12.01.2015 р. № 2) з наданням переліку вакантних посад. Як вбачається з довідки про наявні вакантні посади у філіях та відокремлених підрозділах КП «Київпастранс» станом на 26.02.2015 р., яка була надана позивачеві, ні одна із пропонованих посад не відповідала освіті та фаху позивача. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» звернуто увагу судів, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Представник позивача наполягав в судовому засіданні на тому, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. Між тим, в судовому засіданні наданими представником відповідача на виконання ухвали від 13.07.2015 р. про витребування доказів документами достовірно встановлена наявність вакантних посад в Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури, які відповідали освіті, фаху та досвіду позивача, але не були запропоновані позивачеві, а саме: начальник відділу з утримання транспортної інфраструктури, начальник дільниці та начальник служби з виконання підрядних робіт. Позивач в судовому засіданні посилався на те, що, в разі пропонування відповідачем однієї з цих посад, він би погодився на переведення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач мав можливість перевести позивача на іншу роботу на тому ж підприємстві. Відповідно до ст.40 ч.2 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що при звільненні позивача відповідачем були порушені вимоги ст.40 ч.2 КЗпП України. Тому звільнення позивача за наказом № 189-к від 24.04.2015 р. з посади заступника начальника дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури комунального підприємства «Київпастранс» є незаконним, в зв'язку з чим він підлягає поновленню на попередній посаді. Оскільки судом достовірно встановлена ця підстава для поновлення на роботі, суд не перевіряв наявність згоди профспілкової організації на звільнення позивача на підставі ст.40 ч.1 КЗпП України, обов'язковість якої передбачена ст.43 ч.1 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами про поновлення на роботі у строк, встановлений ст.233 ч.1 КЗпП України, подавши позовну заяву поштою. Встановлено, що останнім робочим днем для позивача був 28.04.2015 р. Відповідно до ст..235 ч.1 КЗпП України в разу звільнення працівника без законної підстави, він повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає судовий спір. Позивачем не ставиться питання про скасування наказу від 24.04.2015 р. № 189-к про його звільнення, тому суд, діючи в межах заявлених позивачем вимог, вважає необхідним визнати незаконним звільнення позивача за цим наказом та поновити позивача на роботі з 29.04.2015 р., а похідним обов'язком для відповідача при виконанні вказаного рішення буде самостійне скасування вищевказаного незаконного наказу. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання судом його звільнення незаконним підлягає задоволенню, оскільки в цій частині позов є обґрунтованим та заснованим на законі, знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Розглядаючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з такого. На підставі ст.235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Встановлено, що позивач мав 5-денний робочий тиждень, його середньоденна заробітна плата складала 196,9 грн. Як вбачається з матеріалів справи, Оболонським районним центром зайнятості м.Києва з 04.06.2015 р. позивачу призначена допомога по безробіттю. Тому період вимушеного прогулу для позивача складає з 29.04.2015 р. (дати поновлення на роботі) по 03.06.2015 р. (включно), з яких, з урахуванням 5-денного робочого тижня, 23 - робочі дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу для позивача за цей період, з урахуванням середньоденної заробітної плати, складає 4 528,7 грн. (23 дні х 196,9 грн.). Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку, які збільшені позивачем до розміру 9 845,0 грн, підлягають частковому задоволенню, оскільки сума за вказаний період, який є для позивача періодом вимушено прогулу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.235 ч.5 КЗпП України, ст.367 ч.1 п.4 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст.367 ч.1 п.2 ЦПК України підлягає негайному виконанню і рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за 1 місяць. Тому суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в цій частині. Відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України, з урахуванням вимог ст.6 ч.3 Закону України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн. (з яких 243,6 грн. - за позовні вимоги за поновлення на роботі, як вимоги немайнового характеру, та 243,6 грн. - вимоги про стягнення середнього заробітку, як вимоги майнового характеру). На підстав викладеного, ст.43 Конституції України, ст.ст.40, 49-2, 235 КЗпП України,

Outcome: partial