Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 2009 року стоїть на обліку лікаря-ендокринолога з приводу захворювання на «цукровий діабет 2 типу» як працюючий на ДП «Придніпровська залізниця» як інсулінонезалежний. Кожен рік при проходженні чергового медогляду лікар-ендокринолог визнає його придатним до роботи в якості стрільця ВОХОР, вказуючи при цьому діагноз: «цукровий діабет 2 типу» середньої ступені тяжкості. 27.12.2011 року при проходженні чергового періодичного медогляду, членами медкомісії ДЗ «Вузлова лікарня ст.. Синельникове 2» надали медичний висновок придатний до роботи стрільцем та встановили дату наступного періодичного медогляду 27.12.2012 року. Цей медичний висновок він надав адміністрації ДП «Придніпровська залізниця» і тому у відповідача не було і не могло бути правових підстав по відстороненню його від роботи без збереження заробітної плати для проведення йому позачергового медогляду, згідно наказу № 96/НОР 1 від 06.04.2012 року, на підставі діагнозу «цукровий діабет 2 типу», обґрунтовуючи цей наказ тим, що цей діагноз нібито є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад, посилаючись при цьому на ст.. 15 дод. № 17 «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту…», згідно наказу МТЗУ від 29.04.2010 року № 240. Але, аналізуючи на цей час посилання відповідача на вказану ст.. 15 дод. № 17 Порядку, можливо зробити висновок, що це стосується тільки тих хворих на цукровий діабет 2 типу, в яких є тяжка форма захворювання та тих, які є інсулінозалежними. Відповідач, посилаючись на цей Порядок умисно порушує вимоги п. 2.11 Порядку, а саме, абзацу 3, в якому вказано «періодичність проведення медичного огляду може змінюватись у разі, якщо є обґрунтована підозра, що стан здоровя працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обовязки за поданням роботодавця та погодженням з профспілковою організацією, членом якої є працівник. Не надання відповідачем подання до ЛЕК на проведення йому позачергового медогляду, з обґрунтуванням своєї підозри, що стан його здоровя нібито не дозволяє йому виконувати його трудові обовязки, грубо порушує вимоги вказаного п. 2.11 Порядку, так як у відповідача не було і не могло бути будь-якої обґрунтованої підозри на нібито незадовільний стан його здоровя. Відсутність таких підстав та відсутність подання від роботодавця з обґрунтуванням своєї підозри про нібито незадовільний стан його здоровя, який не дозволяє йому виконувати свої трудові обовязки, унеможливлює ЛЕК в проведенні йому позачергового медогляду. Його діагноз «цукровий діабет 2 типу» не є загальним медичним протипоказанням до роботи всіх груп, професій і посад, на час його відсторонення від роботи без збереження заробітної плати і проведенню йому позачергового медогляду за свій рахунок, а сам діагноз не може бути обґрунтованою підозрою, що стан його здоровя не дозволяє йому виконувати свої трудові обовязки, для направлення його на позачерговий медогляд. Просить суд визнати діагноз «цукровий діабет 2 типу», на який посилається відповідач в наказі № 96/НОР 1 від 06.04.2012 року, для працюючого стрільця ВОХОР [PERSON] станом на 06.04.2012 року таким, що не є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад, згідно «Порядку проведення медичних оглядів…», затвердженого наказом МТЗУ від 29.04.2010 року № 240, для поновлення його на роботі і виплаті заробітної плати за вимушений прогул. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги повністю та пояснив обставини справи таким чином, як вони викладені вище. Просив суд їх задовольнити. Також надав письмові пояснення, мотивуючи тим, що згідно довідки № 5 від 23.02.2016 року, виданої лікарем-ендокринологом та заступником головного лікаря з поліклінічної роботи дорожньої клінічної лікарні ст.. Дніпропетровськ, діагноз «цукровий діабет 2 типу, середнього ступеню тяжкості, стадія субкомпенсації» - не є медичним протипоказанням до роботи працівникам гр. IV.2 (стрільця ВОХОР) за наказом МТЗУ від 29.04.2010 року № 240, згідно ст.. 15В додатку № 7. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, оскільки рішенням апеляційного суду від 20.03.2013 року наказ № 96/НОР 1 від 06.04.2012 року визнаний обґрунтованим та законним, а тому й посилання в наказі на діагноз позивача, який став приводом до направлення його на позачерговий медогляд, також є обґрунтованим. Просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Надав суду письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов такого висновку. 06.04.2012 року начальником загону [PERSON] був виданий наказ № 96/НОР 1 про відсторонення від роботи стрільця СК 2 [PERSON], мотивуючи його тим, що 02.04.2012 року та 06.04.2012 року до начальника першого загону воєнізованої охорони з рапортами звернувся начальник СК 2 [PERSON] з пропозицією відсторонити позивача від виконання обовязків стрільця СК 2, у звязку з тим, що він ухиляється від проходження позачергового обовязкового медогляду. В період з 16.03.2012 року по 30.03.2012 року стрілець СК 2 [PERSON] був непрацездатний. 02.04.2012 року [PERSON] став до роботи та надав начальнику СК 2 [PERSON] листок непрацездатності, в якому вказано діагноз цукровий діабет 2 типу. В цей же день начальник СК 2 [PERSON] звернувся з рапортом до начальника Першого загону воєнізованої охорони, де зазначив про необхідність направити стрільця [PERSON] на позачерговий медогляд, у звязку з тим, що згідно ст. 15 додатку № 7 до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженого наказом МТЗУ від 29.04.2010 року № 240 такий діагноз є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад. Даний наказ також обґрунтований п. 2 ч. 3, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», абзацу 3 п. 2.11, п. 2. 22 даного Порядку, ст.. 46 КЗпП. У звязку з цим позивач з 06.04.2012 року без збереження заробітної плати був відсторонений від виконання обовязків стрільця стрілецької команди № 2 ст. Дніпропетровськ першого загону воєнізованої охорони для проходження позачергового обовязкового медичного огляду; була призупинена дія наказу від 05.03.2012 року «Про продовження терміну дії стажування позивача» на час відсутності стрільця СК 2 [PERSON]; зобовязати стрільця СК 2 [PERSON] пройти у встановленому порядку позачерговий обовязковий медогляд та надати у термін до 19.04.2012 року до відділу кадрів медичну довідку про проходження позачергового медогляду з висновком медичної комісії; попередити [PERSON], що у випадку не проходження ним позачергового медогляду у встановлені терміни, його буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно чинного законодавства. Згідно довідки № 5 від 23.02.2016 року, виданої лікарем-ендокринологом та заступником головного лікаря з поліклінічної роботи дорожньої клінічної лікарні ст.. Дніпропетровськ, діагноз «цукровий діабет 2 типу, середнього ступеню тяжкості, стадія субкомпенсації» - не є медичним протипоказанням до роботи працівникам гр. IV.2 (стрільця ВОХОР) за наказом МТЗУ від 29.04.2010 року № 240, згідно ст.. 15В додатку № 7. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2013 року встановлено, що дії адміністрації відповідача щодо видачі наказу № 96/НОР 1 від 06.04.2012 року, який містить обґрунтування підстав відсторонення [PERSON] від роботи, а саме, що згідно ст. 15 додатку № 7 до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженого наказом МТЗУ від 29.04.2010 року № 240, діагноз цукровий діабет 2 типу є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад, не суперечить чинному законодавству та встановленим нормам, а саме, ст.. ст.. 46, 139 КЗпП України, ст.. 17 Закону України «Про охорону праці», Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженого наказом МТЗУ від 29.04.2010 року № 240. Таким чином, з урахуванням стану здоровя позивача та його захворювань, особистих скарг на стан здоровя, наявних медичних документів вбачаються підстави для обовязкового направлення позивача на медичний огляд, що не суперечить ст.. 15 додатку № 7 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженого наказом МТЗУ від 29.04.2010 року № 240. Відповідно до ст.. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно п. 2.11 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України № 240 від 29.04.2012 року, періодичність проведення медичних оглядів може змінюватися у разі, якщо є обґрунтована підозра, що стан здоров'я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки, за поданням роботодавця та погодженням з профспілковою організацією, членом якої є працівник. Відповідно до довідки № 5 від 23.02.2016 року діагноз позивача віднесено до групи IV.2 ст. 15В додатку 7 за наказом МТЗУ від 29.04.2010 року № 240. Додаток № 7 до Порядку… містить Перелік медичних протипоказань до роботи, пов'язаної із забезпеченням безпеки руху та обслуговуванням залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України. Стаття 15 даного Переліку… передбачає медичні протипоказання до груп професій і посад, робота на яких протипоказана для працюючих осіб, а саме: В цукровий діабет 2 типу легкого ступеню, без діабетичних ускладнень, коли ідеальний глікемічний контроль досягається застосуванням таблетованих цукропонижувальних препаратів або їх комбінації група І, для інших груп, у разі виконання робіт на висоті та при роботі з діючими електроустановками. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Правові висновки Верховного Суду України від 03.06.2014 року містять аналіз практики застосування судами ст. 16 ЦК України. Так, відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного зясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК. Згадані у ст.. 16 ЦК способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних субєктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Положення статей 4 ЦПК, 16 ЦК не узгоджуються зі ст. ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст. 3 ЦК про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обовязковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Позивач звернувся до суду з даною вимогою з метою поновлення його на роботі та виплаті заробітної плати за вимушений прогул. Вважає, що посилання в наказі від 06.04.2012 року на його діагноз, як такий, що є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад, що стало підставою для його направлення на позачерговий медогляд, є порушенням п. 2.11 Порядку проведення медичних оглядів…, затвердженого наказом МТЗУ № 240, та ст.. 15 додатку 7 до даного Порядку, а тому у відповідача не було і не могло бути правових підстав по відстороненню його від роботи без збереження заробітної плати, внаслідок чого відповідач порушує його цивільне право бути поновленим на роботі та отримати заробітну плату за вимушений прогул. Але, встановлені рішенням апеляційного суду від 20.03.2013 року обставини щодо законності дій відповідача по видачі наказу від 06.04.2012 року, які визнані такими, що не суперечать ст. 15 додатку 7 до Порядку проведення медичних оглядів… та не суперечать іншим, зазначеним в наказі, положенням трудового законодавства, свідчать про те, що діагноз позивача є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад. Крім того, даним судовим рішенням встановлена й правомірність дій відповідача щодо відсторонення [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати та необхідності в проходженні позивачем позачергового медогляду. Отже, заявлена позовна вимога не створює для позивача правових наслідків в частині поновлення його на роботі і виплаті заробітної плати за вимушений прогул, а тому обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У звязку з цими обставинами довідка № 5 від 23.02.2016 року не є підставою для задоволення позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, у звязку з чим у розумінні положень ст. 267 ЦК України позовна давність в даному випадку не застосовується. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України та вимог Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 350 грн, оскільки при зверненні до суду з даним позовом позивачем не було сплачено судовий збір та ухвалою суду від 01.03.2016 року розмір судового збору був зменшений до 350 грн. та його сплата відстрочена до ухвалення судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved