Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним договору позики від 11 березня 2014 року, укладений між ним та відповідачем, оскільки ніяких грошових коштів у розмірі 147\~165 євро він від останньої не отримував та письмових розписок, щодо зазначених обставин, не давав та не підписував. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач та її представники вимоги позову не визнали, просили відмовити в задоволенні позову через його безпідставність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст.ст.2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод\~ чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~ родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження\~ укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Положеннями ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень ч.ч.1 і 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів, такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року.\~ Положеннями п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.\~ Судом достовірно встановлено, що відповідно до розписки від 11.03.2014 року позивач [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] гроші в борг для бізнесу з 30.09.2012 року до 01.10.2014 року в розмірі 147156 євро з кінцевим строком їх повернення 01.10.2014 року (а.с.5). Відповідно до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/8-4/308-СЕ/17 від 16.11.2017 року, рукописні записи та підпис від імені позивача [PERSON] в розписці від 11 березня 2014 року виконані, саме заявником «Шаманом Миколою Сергійовичем» (а.с.127-137). Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що при укладанні оспорюваного договору сторонами було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені їх згодою, та враховуючи підтвердження експертним висновком виконання боргової розписки від 11 березня 2014 року позивачем [PERSON], вважає, що вимоги позову в судовому засіданні не доведені та спростовуються зібраними у справі доказами, а тому, в задоволені позову необхідно відмовити. \~ На підставі наведеного та

Outcome: dismissed