Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 20_073 від 29.04.2013 станом на 13.09.2018 в сумі 16472,02 грн., в тому числі: борг за кредитом в розмірі 7847,61 грн.; проценти за користування кредитом за період з 03.02.2015 по 01.06.2016 в розмірі 3179,40 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з лютого 2014 року по серпень 2018 року в розмірі 4458,81 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 02.02.2015 по 12.09.2018 в розмірі 986,20 грн. Підставою свого позову позивач зазначив неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором №20_073 від 29.04.2013. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 10.01.2019 провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак останні до судового засідання не зявились, про наявність поважних причин для цього суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направили, відзиви на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не предявили. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - Позивач, Банк, Кредитор) та [PERSON] (далі - Відповідач-1, Позичальник, Боржник) був укладений Кредитний договір №20_073 від 29.04.2013 (далі - Кредитний договір). Відповідно п. п. 1.1.1.2 Кредитного договору, Банк зобовязався надати Позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 18000,00 грн., а Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 18000,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надається на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28.04.2016 на споживчі цілі. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору Позичальник зобовязався щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 500,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом не пізніше останнього робочого дня місяця наступного за звітним шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 28.04.2016. Пункт 1.6 Кредитного договору передбачає нарахування та сплату процентів за користування кредитом. Проценти нараховуються Банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. При нарахуванні процентів за платіжний місяць останній день місяця має включатися в розрахунок, крім випадків, коли звітна дата є датою закінчення операції. Всі готівкові платежі за цим Договором (погашення кредиту, сплата процентів за його користування, комісійних винагород, штрафних санкцій тощо) сплачуються Позичальником в касі Банку. Згідно п. п. 4.2.1, 4.2.2 Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобовязань по цьому Договору. При виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цих Договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно п. п. 4.3.1, 4.3.3, 4.3.6 Кредитного договору Позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим Договором. Позичальник зобовязаний повернути кредит в сумі 18000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому Договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Позичальник зобовязаний відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобовязаннях, що випливають з цього Договору. Крім того, згідно п. 4.3.8 Договору у тридцятиденний строк Позичальник повинен повідомити Банк про зміну реєстрації свого постійного місця проживання, зміни місця працевлаштування, прізвища, імені, по-батькові та інші обставини, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим Договором. За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України (п. 5.1. Кредитного Договору). Пункт 7.8 Кредитного договору передбачає збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 Цивільного кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобовязань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору. Відповідно до п. 8.1 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому Договору. В якості забезпечення виконання Відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором між Позивачем, Відповідачем-1 та [PERSON] (далі Відповідачем-2, Поручителем 1) був укладений Договір поруки №20_073/1 від 29.04.2013 (далі Договір поруки). Також, між Позивачем, Відповідачем-1 та [PERSON] (далі Відповідачем-3, Поручителем 2), був укладений Договір поруки №20_073/2 від 29.04.2013. Відповідно до п. 1.1 Договорів поруки, які є ідентичним за своїм змістом, поручителі зобовязуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором № 20_073 від 29.04.2013, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладеними в майбутньому. Згідно п. 2.1 Договору поруки у разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору поруки поручитель відповідає по зобовязаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобовязаними до тих пір, поки всі зобовязання по Кредитному договору не будуть виконані повністю. Згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.5 Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4 цього Договору, не предявить вимоги до поручителя. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання. Пунктом 5.4 Договору поруки передбачено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобовязань. Відповідно до п. 6.3 Договору поруки даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Відповідач [PERSON]\~зобовязання за\~кредитним договором\~належним чином\~не виконував,\~у звязку\~з чим\~станом на\~13.09.2018\~утворилася заборгованість\~за кредитним\~договором,\~яка складає\~16472,02 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 7847,61 грн.; проценти за користування кредитом за період з 03.02.2015 по 01.06.2016 в розмірі 3179,40 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з лютого 2014 року по серпень 2018 року в розмірі 3139,99 грн.; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з лютого 2014 року по серпень 2018 року в розмірі 1318,82 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період 02.02.2015 по 12.09.2018 в розмірі 701,73 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.02.2015 по 12.09.2018 в розмірі 284,47 грн. Судом встановлено, що Відповідачем-1 останню сплату за основним боргом здійснено 14.11.2014 в сумі 617,96 грн., а за процентами 14.11.2014 в сумі 382,04 грн., при цьому заборгованість за кредитом та процентами не погашено повністю. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписуючи кредитний договір, позичальник [PERSON] погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписання даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов'язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст. 1054 ЦК України. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 20_073 від 29.04.2013 у розмірі 16472,02 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 7847,61 грн.; проценти за користування кредитом за період з 03.02.2015 по 01.06.2016 в розмірі 3179,40 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з лютого 2014 року по серпень 2018 року в розмірі 3139,99 грн.; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з лютого 2014 року по серпень 2018 року в розмірі 1318,82 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період 02.02.2015 по 12.09.2018 в розмірі 701,73 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.02.2015 по 12.09.2018 в розмірі 284,47 грн. Що стосується вимог позивача до поручителів [PERSON] та [PERSON], суд зазначає наступне. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Із п.4.2 Договорів поруки, укладених 29.04.2013, вбачається, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього договору не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 5.4 вказаних Договорів поруки закріплено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов'язань поручителя. Таким чином, вказані умови Договорів поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України установлено саме цими договорами. Тому, в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Судом встановлено, що боржник [PERSON], а відтак і поручителі [PERSON] та [PERSON], узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28.04.2016, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів. Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Крім того, умовами Кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 500,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом не пізніше останнього робочого дня місяця наступного за звітним. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст.559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителів про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно з умовами кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця рівними частинами у розмірі та строки, визначені договором. Із системного аналізу умов Договорів поруки вбачається, що порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором. Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договорами поруки поручителі відповідають у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого договорами поруки трирічного строку для пред'явлення вимог до поручителів. Таким чином, якщо банк пред'явив вимоги до поручителів більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України та п.4.2 Договорів поруки порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. За таких обставин, аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно, у цьому разі закінчення трирічного строку, установленого договором поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договорами поруки відповідальність поручителів встановлена у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як у кредитному договорі. Звернувшись 27 листопада 2018 року із позовом (згідно штампу на конверті) ПАТ «Державний ощадний банк України» пред'явив вимоги до поручителів частково поза межами трьох років за кожним місячним платежем, у зв'язку із чим за платежами, які необхідно було здійснити боржнику до 27 листопада 2015 року порука припинилась, і відповідні суми стягненню з поручителів [PERSON] та [PERSON] не підлягають. При цьому, суд приймає до уваги відповідний правовий висновок, що міститься у постанові [PERSON] Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 408/8040/12. У зв'язку з викладеним, виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до поручителів [PERSON] та [PERSON] (з урахуванням припинення поруки щодо платежів, які необхідно було здійснити боржнику до 27 листопада 2015 року), які є солідарними боржниками з позичальником [PERSON], в частині стягнення з них заборгованості у розмірі 5219,90 грн., яка складається з: 3000,00 грн. - борг за кредитом; 880,40 грн.- відсотки за користування кредитом за період з 27.11.2015 по 01.06.2016; 758,50 грн. - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту з грудня 2015 року по серпень 2018 року; 312,15 грн. - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків з грудня 2015 року по серпень 2018 року; 190,07 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.12.2015 по 12.09.2018; 78,78 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.12.2015 року по 12.09.2018. За таких підстав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1203,80 грн., а з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 279,10 грн. з кожної.

Outcome: partial