Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.01.2014р. за участю автомобіля «Мercedes-benz vito», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «hyundai І30», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], з наступним зіткненням вказаного автомобіля з автомобілем «Geely MR-7151A», реєстраційний номер [NUMBER], який належіть [PERSON], під керуванням [PERSON], будо пошкоджено останній автомобіль. Винним у вчинені даної ДТП визнаний [PERSON], якого постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 31.01.2014 р. притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу у дохід держави. Згідно страхового полісу сума франшизи складає 1000 грн., яка до теперішнього часу не сплачена. Крім того, з вини [PERSON] позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 2000 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача франшизу у розмірі 1000 грн., моральну шкоду 2000 грн. та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про час й місце розгляду справи повідомлена належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст.224 ЦПК України, заочно. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 31 січня 2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу у дохід держави в сумі 425 гривень. Постановою встановлено, що 10.01.2014р. [PERSON], керуючи автомобілем «Мercedes-benz vito», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по пр. Леніна у м. Маріуполя, не вибрав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «hyundai І30», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], з наступним зіткненням вказаного автомобіля з автомобілем «Geely MR-7151A», реєстраційний номер [NUMBER], який належіть [PERSON], під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги 13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 26.12.2012 року, виданого 1-шим ВРЕР м. Маріуполя при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області, власником «Geely MR-7151A», реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], право керувати має [PERSON] Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). На підставі зазначеного позивач має право вимагати відшкодування шкоди, завданої пошкодженому автомобілю «Geely MR-7151A», реєстраційний номер [NUMBER]. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 10 січня 2014 року з вини [PERSON]., яка встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, позивачу [PERSON] спричинена матеріальна шкода. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом, який на час ДТП був застрахований у АТ «Української охоронно-страхової Компанії». Згідно повідомлення від АТ «Української охоронно-страхової Компанії» від 07.07.2014 року №6017 страховою компанією прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 9809,87 грн., франшиза по полісу АС/9529314 становить 1000 грн. Статтями 22 та 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі (право власності, інше речове право, тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 29, 22.1, 12.1, 32.7) передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно із ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд вважає, що обов'язок з відшкодування заподіяної позивачу матеріальної шкоди, яка не охоплюється обов'язками страхової компанії, має бути покладений на володільця джерела підвищеної небезпеки - відповідача [PERSON], тому стягує з нього на користь [PERSON] майнову шкоду: різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою /франшизу/ у розмірі 1000 грн. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням зміни життєвого укладу позивача, ступеню та тривалості моральних страждань через неможливість тривалий час користування автомобілем, моральна шкода підлягає стягненню у розмірі 1000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тож з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 487,20 грн. за майнові та немайнові вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial