Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт володіння на праві приватної власності земельною часткою (паєм) загальною площею 2,326 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на полі № 6 ділянка № 35 у КПС «Україна» с. Градениці Біляївського району Одеської області його матірю [PERSON], померлою 21 січня 1999 року та визнати за ним, [PERSON], право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 21 січня 1999 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері він, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 802/02-14 від 16 березня 2016 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на імя [PERSON] після її смерті. У звязку з викладеним він звернувся з позовом до суду. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не зявився, але надіслав заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю і просить справу розглянути без його участі. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 21 січня 1999 року померла [PERSON] мати позивача, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 11). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) площею 2,326 в умовних кадастрових гектарах без визначення між цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0279091, виданого 22 грудня 1999 року Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області (а.с. 8). Позивач є сином померлої [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с. 7), а тому згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) він являється спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч.1\~ст. 549 ЦК України\~(в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після її смерті. Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Позивач звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, але листом № 802/02-14 від 16 березня 2016 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на імя [PERSON] після її смерті (а.с. 4). Судом встановлено, що при житті [PERSON] володіла вказаною земельною часткою (паєм), що підтверджується рішенням Біляївської райдержадміністрації від 12 грудня 1997 року № 362/97. 22 грудня 1999 року, тобто після смерті [PERSON], на її імя був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Україна», розміром 2,326 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої в с. Градениці Біляївського району Одеської області (а.с. 8). П. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~«Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право позивача, як спадкоємця, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки [PERSON] при житті не отримала правовстановлюючий документ на це майно, що є перешкодою позивачу у нотаріальному оформленні спадщини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки факт володіння на праві приватної власності земельною часткою (паєм) [PERSON] знайшов своє підтвердження, а також враховуючи, що право [PERSON] на вказану земельну частку (пай) на момент її смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачем право власності на земельну частку у порядку спадкування за законом. При цьому, суд вважає, що належність [PERSON] земельної частки (паю) загальною площею 2,326 га, що розташована на полі № 6 ділянка № 35 у КСП України с. Градениці Біляївського району Одеської області у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, а тому право власності має бути визнано на земельну частку (пай) площею 2,326 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) на землях колишнього КСП «Україна» в с. Градениці Біляївського району Одеської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0279091, виданого 22 грудня 1999 року Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області.

Outcome: partial