Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, у якому просить зняти арешт з належної йому квартири, яка розташована в [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що державним виконавцем на виконання постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення суми переплаченої пенсії з [PERSON], накладено арешт на вказану квартиру, водночас на думку позивача такий арешт накладено безпідставно, оскільки він є власником цієї квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.2014р., а тому враховуючи, що виконавче провадження завершено, арешт повинен бути знятий. Представником відповідача надані суду письмові заперечення, в який він посилаючись на безпідставність заявлених вимог та на те, що дані правовідносини допускають правонаступництво, просив відмовити у задоволенні позову. Позивач у судове засідання не зявився, натомість його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2013р. стягнуто з [PERSON] на користь Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м. Дніпропетровська суму незаконно отриманої пенсії у розмірі 65\~602,88 коп. (а.с.6-7). З позовної заяви та заперечень відповідача вбачається, що на виконання вказаного рішення суду Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист №\~2а/205/134/2013 від 12.11.2013р., а з метою його виконання постановою державного виконавця № 42156918 від 24.02.2014р. накладено арешт на належну [PERSON] квартиру, розташовану в [ADDRESS]. [PERSON] померла 06.01.2014р., що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач з 22.07.2014р. є власником квартири, розташованої в [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно з ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, на момент накладення державним виконавцем арешту на спірну квартиру позивач не був її власником, а відтак арешт було накладено правомірно. З відповіді Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 29.07.2014р. № 36188 вбачається, що вищевказане виконавче провадження 24.07.2014р. зупинено у звязку зі смертю боржника (а.с.5). Доказів завершення вказаного виконавчого провадження позивачем суду не надано. Відповідно до ч.4 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану. Враховуючи, що виконавче провадження № 42156918 від 24.02.2014р. зупинено, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на положення ч.4 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення судові витрати понесені позивачем не компенсуються.

Outcome: dismissed