Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує наступним. 11 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АТ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 183/08, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 20 000 доларів США на строк з 11.08.2008 року по 10 серпня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 13,8 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором в цей же день між банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 183/08-02 від 11.08.2008, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Крім цього, 11 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком, як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки № 183/08-01 від 11.08.2008р. За вказаним Договором в іпотеку передано нерухоме майно житловий будинок за №117 під літ. А, АІ, в цілому складається з двох кімнат, Б - сарай котельня, Д - літня кухня, Г - убиральня, 1 -2 - огорожа, І-ІІ - споруди, загальною площею 79, 3 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] , - земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер - 2110100000:63:001:0101, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою 07.05.1981 року за реєстраційним номером 2-3429 (1/4 частки будинку), та на під Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою 25.03.1992 року за реєстраційним номером 3-2503 (3/4 частки будинку). Земельна ділянка належить Відповідачу 3 на підставі державного акту про право приватної власності землю серії ЯЕ №450133 від 18.07.2008 року, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 26.03.1997 року згідно рішення №47. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором №183/08 від 11.08.2008р. виконав належним чином. Згідно меморіального валютного ордеру №TR. 1953.1.119 від 11.08.2008р. Банк відповідності до умов Кредитного договору видав Відповідачу 1 (Позичальнику) 20 000 доларів США кредитних коштів шляхом їх перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника №2620417163.840. Зі змісту позову слідує, що Позичальник (Відповідач 1) не виконує належним чином зобов`язання за Кредитним договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує проценти у розмірах і у строки, передбачені договором. Взяті договірні зобов`язання не виконуються належним чином і Відповідачем 2 [PERSON] та Відповідачем 3 [PERSON] , які згідно з умовами договорів забезпечення несуть спільну відповідальність з Відповідачем 1 перед Позивачем за невиконання зобов`язань по кредитному договору. Не виконуються зобов`язання і Відповідачем 3, як майновим поручителем, щодо умов кредитного договору та договору іпотеки, які полягають у порушенні ним зокрема п.3.3.4 договору іпотеки щодо страхування на період дії договору предмету іпотеки. Зокрема, починаючи з 05.02.2015 року договірні зобов`язання по сплаті чергових платежів щодо страхувач предмета іпотеки та страхування життя - не виконує, а саме, після закінчення 04.02.2015р. договору добровільного страхування заставного майна № 04-0701-14-00003 від 03.02.2014 року не укладає новий договір страхування заставного майна та не оформляє договір страхування життя. Згідно п 4.2. договору іпотеки за невиконання чи неналежне виконання п.п.3.3.4. 3.3.4 цього договору Іпотекодавець сплачує на користь Позивача штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки. При цьому сплата штрафу не звільняє [PERSON] (Іпотекодавця) від виконання своїх зобов`язань. Згідно, п.2.3 договору іпотеки заставлене майно (домоволодіння) прийнято в іпотеку за узгодженою вартістю 192 230,00 грн. Таким чином, сума штрафу складає 9 611,50 грн. У зв`язку з невиконанням взятих на себе договірних зобов`язань Позивачем на адресу Відповідачів були направлені письмові вимоги про належне виконання взятих на себе зобов`язань. Зокрема, їм було надіслано претензії (вимоги) за вих. №2226-2228 від 05.11.2015р повідомленнями про вручення даних претензій. Однак, протягом відведеного терміну зазначеного у претензіях (30 календарних днів) для виконання зобов`язань і до цього час заборгованість Позивачу не відшкодована, страхові платежі не сплачено. Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість Відповідача-1 Позивачу за кредитним договором становить - 14 194,84 дол. США (що еквівалентно 361 910.95 грн.) та 35 704,53 гри в тому числі: 11 866,00 дол. США - строкова заборгованість по кредиту. 437,75 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту 156,70 дол. США - поточна заборгованість по процентам 734,39 дол. США - прострочена заборгованість по процентам 18 177,34 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту. 17 527,19 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Станом на \~ \~ \~ \~31 жовтня 2016 року \~ \~ \~ \~заборгованість Відповідача-2 перед Позивачем за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором поруки, крім суми основного боргу становить 17 676,08 грн. штрафних санкцій, в тому числі: 10 528,04 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту. 7 148,04 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Станом на \~ \~ \~ \~31 жовтня 2016 року \~ \~ \~ \~ заборгованість \~ \~ \~ \~Відповідача-3 \~ \~ \~ \~перед Позивачем \~ \~ \~ \~за належне виконання взятих на себе зобов`язань за договором іпотеки, крім суми основного боргу, становить 18 570,23 грн. штрафних санкцій, в тому числі: 11 128,98 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту. 7\~441, 25 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути достроково солідарно з [PERSON] (РНОКІІП [NUMBER] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНОГО БАНКУ УКРГАЗБАНК заборгованість за кредитним договором №183/08 від 11 серпня 2008 року у розмірі - 14 194 дол. США 84 центи та 35 704 грн. 53 коп., з яких 11 866,00 дол. США - строкова заборгованість по кредиту, 1 437,75 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту, 156,70 США - поточна заборгованість по процентах, 734,39 дол. США - прострочена заборгованість по процентах, 18 177,34 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 17 527,19 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Також просить стягнути з [PERSON] на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНОГО БАНКУ УКРГАЗБАНК пеню за невиконання договору поруки №183/08-02 від 11.08.2008р. у сумі 17\~676,08 грн. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] ) на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» штраф за невиконання умов договору іпотеки (без оформлення заставної) №183/08-01 від 11.08.2008р. у розмірі 9 611,50 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №183/08 від 11 серпня08 року в сумі 380 481,18 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: - житловий будинок за №117 під літ. А, АІ, в цілому складається з двох кімнат, Б - сарай, В котельня, Д літня кухня, Г - убиральня, 1-2 - огорожа, І-ІІ - споруди, загальною площею 79,3 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] ; - земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер - 2110100000:63:001:0101, надана для будівництва та Услуговування житлового будинку, господарських будівель, яка знаходиться в знаходиться в [ADDRESS] , які належать Відповідачу 3 - [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою 07.05.1981 рок за реєстраційним номером 2-3429 (1/4 частки будинку), Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою 25.03.1992 року за реєстраційним номером 3-2503 (3/4 частки будинку) та державного акту про право приватної власності на землю серії ЯЕ №450133 від 18.07.2008 року, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 26.03.1997 року згідно рішення №47. Реалізацію предмету іпотеки заставною вартістю 192 230,00 грн. провести шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час про ведення виконавчих дій. Стягнути з Відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відповідно 2 077,33 грн., 2 342,47 грн. та 1 953,75 грн. понесених Позивачем збитків при поданні позовної заяви, а саме, витрат по сплаті судового збору у розмірі 6 373,55 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.02.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 04.04.2019 року визначено головуючим суддею у справі суддю Бедьо В.І. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позов та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду. Суд констатує, що дана справа перебуває на розгляді в суді 30.01.2017 року, матеріали справи містять письмові заперечення представника відповідача [PERSON] проти позову. Також суд звертає увагу на те, що суд багаторазово відкладав судові засідання у даній справі за клопотанням сторони відповідача, в тому числі і для можливості врегулювання спірних правовідносин. У зв`язку з тим суд вважає за можливе провести розгляд даної справи на підставі наданих сторонами письмових доказів по справі. Вивчивши зміст позову та додані до нього письмові докази, суд встановив наступні обставини. 11 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АТ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 183/08, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 20 000 доларів США на строк з 11.08.2008 року по 10 серпня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 13,8 % річних. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов цього договору (у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день), що випливають з цього договору, зокрема: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини та/або будь-якої іншої заборгованості, що може виникнути згідно з умовами цього договору) банк має право на свій розсуд розірвати цей договір в односторонньому порядку. Про внесення відповідних односторонніх змін (доповнень) до цього договору, включаючи його розірвання банк попереджає позичальника не менше, ніж за сім календарних днів із зазначенням, які саме зміни (включаючи розірвання цього договору) до цього договору будуть внесені банком в односторонньому порядку. Зміни (включаючи розірвання цього договору), внесені банком в односторонньому порядку, набирають чинності у строки, визначені банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише зі спливом семиденного терміну з дня надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесення банком в односторонньому порядку змін (включаючи розірвання цього договору) до цього договору. У пункті 5.1 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов`язань, банк має право розірвати цей договір, при цьому позичальник зобов`язаний відшкодувати банку збитки у розмірі неповерненої суми кредиту, процентів за користування кредитом, належних до сплати комісій та витрат, понесених банком за цим договором та будь-яку іншу заборгованість позичальника за цим договором. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором в цей же день між банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 183/08-02 від 11.08.2008, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Також 11 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком, як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки № 183/08-01 від 11.08.2008р. За вказаним Договором в іпотеку передано нерухоме майно житловий будинок за [ADDRESS] під літ. А, АІ [ADDRESS] , - земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер - 2110100000:63:001:0101, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за реєстраційним номером 2-3429. \~ У зв`язку з невиконанням взятих на себе договірних зобов`язань позивачем на адресу Відповідачів були направлені письмові вимоги про належне виконання взятих на себе зобов`язань. Зокрема, їм було надіслано претензії (вимоги) за вих. №2226-2228 від 05.11.2015р з повідомленнями про вручення даних претензій ( а.с. 226 Кредитної справи), зі змісту яких вбачається, що Банк попереджав відповідачів про наслідки у випадку неповернення простроченої заборгованості. Також матеріали цивільної справи містять копії претензій від 13.12. 2016 року ( а. с.39-40), надіслані позивачем по справі на адресу відповідачів щодо дострокового повернення заборгованості по кредиту в сумі 14\~194, 84 доларів США та сплати штрафних санкцій у розмірі 35\~704, 53 грн. та вимогу від 13.12. 2016 року про усунення порушень в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Зі змісту позову слідує, що протягом відведеного терміну зазначеного у претензіях (30 календарних днів) для виконання зобов`язань і до цього час заборгованість Позивачу не відшкодована, страхові платежі не сплачено. В якості доказів стороною позивача надано розрахунки заборгованості за кредитним договором № 183/08 від 11.08.2008 року ( а.с. 7- 17), згідно яких станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість Відповідача-1 Позивачу за кредитним договором становить - 14 194,84 дол. США (що еквівалентно 361 910.95 грн.) та 35 704,53 грн в тому числі: 11 866,00 дол. США - строкова заборгованість по кредиту. 437,75 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту 156,70 дол. США - поточна заборгованість по процентам 734,39 дол. СІ1ІА - прострочена заборгованість по процентам 18 177,34 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту. 17 527,19 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Станом на \~ \~ \~ \~31 жовтня 2016 року \~ \~ \~ \~заборгованість Відповідача-2 перед Позивачем за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором поруки, крім суми основного боргу становить 17 676,08 грн. штрафних санкцій, в тому числі: 10 528,04 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту. 7 148,04 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Станом на 31 жовтня 2016 року \~ \~ \~ \~ заборгованість \~ \~ \~ \~Відповідача-3 \~ \~ \~ \~перед Позивачемза належне виконання взятих на себе зобов`язань за договором іпотеки, крім суми основного боргу, становить 18 570,23 грн. штрафних санкцій, в тому числі: 11 128,98 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту. 7\~441, 25 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів. У зв`язку наведеним 30.01.2017 року банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про дострокове стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача [PERSON] згідно доданих до справи заперечень на позов та заяв заперечила проти задоволення позову з тих підстав, що відповідачем були сплачені значні кошти, які не відображені в наданого Банком розрахунку. Відтак відповідач вважає недоведеною суму боргу, зазначеною у позові. Також сторона відповідача вважає неправомірними вимоги Банку щодо одночасного стягнення пені та штрафі, розцінюючи вказані дії позивача, як подвійне стягнення. Окрім того вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду з доданим позовом, що відтак на її думку є підставою для відмови від позову. Надавши оцінку доводам відповідача щодо необґрунтованості вказаної у позові суми заборгованості, суд приходить до переконання, що всупереч вимог ст. 81 ЦПК України представник відповідача [PERSON] не довела обставини щодо невірності наданих позивачем розрахунків боргу, на які посилається в запереченнях, та не надала жодних доказів щодо вчинення будь-яких порушень при розрахунку заборгованості, зокрема не довела, що Банком не були враховані всі сплачені відповідачем кошти на виконання кредитних зобов`язань. З огляду на зазначене суд вважає доведеними вимоги банку щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 194,84 дол. США (що еквівалентно 361 910.95 грн.) та 35 704,53 грн. Вивчивши аргументацію сторони відповідача щодо пропуску позивача строків звернення до суду з доданим позовом, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 546\~ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно із частиною четвертої статті 559\~ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя. Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050\~ЦК України\~шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту. Як вбачається\~зі змісту\~позовної заяви\~та матеріалів\~справи та\~вже \~попередньо встановлено\~судом \~у зв`язку\~з невиконанням\~взятих на\~себе договірних\~зобов`язань позивачем\~на адресу\~Відповідачів були\~направлені письмові\~вимоги про\~належне виконання\~взятих на\~себе зобов`язань.\~Зокрема,\~їм було\~надіслано претензії\~(вимоги)\~за вих.\~№2226-2228\~від 05.11.2015р\~ з\~повідомленнями про\~вручення даних\~претензій (\~а.с.\~226\~Кредитної справи),\~зі змісту\~яких вбачається,\~що Банк\~попереджав відповідачів\~про наслідки\~у випадку\~неповернення простроченої\~заборгованості. Зі змісту вказаних вимог вбачається, що банк просить, протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги, сплатити заборгованість за простроченими та поточними нарахуваннями за кредитом та процентами за користування кредитом. Також матеріали цивільної справи містять копії претензій від 13.12. 2016 року ( а. с.39-40), надіслані позивачем по справі на адресу відповідачів щодо дострокового повернення заборгованості по кредиту в сумі 14\~194, 84 доларів США та сплати штрафних санкцій у розмірі 35\~704, 53 грн. та вимогу від 13.12. 2016 року про усунення порушень в порядку ст.. 35 ЗУ «Про іпотеку». Отже саме зверненням 13.12. 2016 року до позичальника та поручителів з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050\~ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).\~\~\~\~ Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Звертаючись до суду з указаним позовом 30.01.2017 року ПАТ АТ «Укргазбанк» просило стягнути з відповідачів, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 31.10.2016 року, пеню за несвоєчасну сплату процентів та за несвоєчасне повернення кредиту.\~\~ З матеріалів справи вбачається, що банк не нараховував проценти на прострочену суму кредиту та неустойку після зміни умов основного зобов`язання у зв`язку з використанням свого права вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а тому обґрунтованість позову в цій частині на думку суду не підлягає перевірці. Разом з тим суд приходить до переконання, що доводи сторони відповідача про те, що банк пропустив строк звернення до суду з доданим позовом, є безпідставними, оскільки досліджені в судовому засіданні попередньо витребувані матеріали кредитної справи підтверджують, що на адресу відповідачів надсилалась вимоги про усунення\~порушень та\~виконання зобов`язань\~за кредитним\~договором в різні періоди, зокрема в 2011 році, 2015 року та ін., а відповідно з вимоги про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом вже були надіслані позивачем 13.12.2016 року. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 30.01.2017 року, (тобто через 47 днів після надіслання вимоги відповідачам про дострокове повернення кредиту), ним не пропущено строку позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що сторона відповідача вважає неправомірними вимоги Банку щодо одночасного стягнення пені та штрафів, розцінюючи вказані дії позивача, як подвійне стягнення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідальність боржників, яка запроваджена двома різними умовами договору, але водночас надає підстави для її застосування за одне й те саме правопорушення, що полягає у сплаті неустойки (окремо й штрафу, й пені) у випадку прострочення зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та штрафних санкцій у строки, визначені цим договором. Дана позиція (однак різними формулюваннями) висловлена в рішеннях суду касаційної інстанції, зареєстрованих під №72044204, 72102583, 73304582, 73660797 та ін. у ЄДРСР. Окрім цього, у рішенні №76596860 у ЄДРСР, Верховний суд встановив, що в жодному нормативно-правовому акті та акті судової практики не закріплено висновку про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню, у разі посилання суду на ст. 61 Конституції України, та який критерій має бути застосовано для його вибору. Водночас, суд приходить до висновку, що тлумачення ст. 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Тому в кожному випадку окремо необхідно визначати, стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, в тому числі, з урахуванням їх розміру. Разом з тим зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач ставить вимогу до відповідача [PERSON] про дострокове солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору, в тому числі і пеню, а також додатково просить стягнути пеню в розмірі 17\~676, 08 грн., яка згідно змісту позову фактично є штрафними санкціями. Тому у даному випадку на думку суду має місце застосування Банком подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що заборонено чинним законодавством. З цих підстав суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНОГО БАНКУ УКРГАЗБАНК штрафу за невиконання договору поруки №183/08-02 від 11.08.2008р. у сумі 17\~676,08 грн., та відповідно відмовляє в цій частині. Зі змісту позову слідує, що відповідач [PERSON] , яка виступає майновим поручителем у вказаних кредитних правовідносинах не виконує зобов`язання щодо умов кредитного договору та договору іпотеки, які полягають у порушенні нею зокрема п.3.3.4 договору іпотеки щодо страхування на період дії договору предмету іпотеки. Зокрема, починаючи з 05.02.2015 року договірні зобов`язання по сплаті чергових платежів щодо страхувач предмета іпотеки та страхування життя - не виконує, а саме, після закінчення 04.02.2015р. договору добровільного страхування заставного майна № 04-0701-14-00003 від 03.02.2014 року не укладає новий договір страхування заставного майна та не оформляє договір страхування життя. Жодних доказів на спростування вказаних фактичних даних відповідачами не надано, тому суд задовольняє вимогу позову щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» штраф за невиконання умов договору іпотеки №183/08-01 від 11.08.2008р. у розмірі 9 611,50 грн. Надавши оцінку вимозі позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить із наступного. Відповідно до статей 12 і 33\~Закону України\~«Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя(частина третя статті 33 Закону). З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час про ведення виконавчих дій. Зі змісту договору іпотеки № 18308-01 від 11.08.2008 року вбачається, що сторонами в п. 6.3 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін. Тобто у вказаному пункті договору сторони досягли домовленості про позасудовий та судовий способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону). Згідно з частиною першою статті 33\~Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 6ЦК\~України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 Закону). Суд встановив, що сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36\~Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем (пункт 6.4 договору іпотеки) або шляхом укладення довіреності на реалізацію предмету іпотеки (пункт 6.4 договору іпотеки). У пункті 6.2 договору іпотеки сторони встановили, що у разі, якщо визначені цим договором та/або чинним законодавством заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. Також п. 6.4.1. вказаного договору сторони погодили, що відповідно до п.3.1.5. дійсного договору Іпотекодатель на вимогу Іпотекодержателя повинен передати останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності предмет іпотеки ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ зобов`язаний відшкодувати ІПОТЕКОДАВЦЮ перевищення 90% (відсотків) вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЯ. У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України Про іпотеку. При цьому ціна продажу предмета встановлюється за згодою сторін між ІПОТЕКОДАВЦЕМ і ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЕМ або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Договір ПОЗИЧАЛЬНИКА по кредитному договору вважається погашеною в день отримання ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЕМ від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета в повному обсязі. Суд акцентує увагу на тому, що сторони погодили способи задоволення вимог іпотеко держателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем або шляхом укладення довіреності на реалізацію предмету іпотеки. Також сторони погодили, що відповідно до п.3.1.5. дійсного договору Іпотекодатель на вимогу Іпотекодержателя повинен передати останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до Іпотекодателя з вимогою про передачу йому права власності на предмет іпотеки. Натомість в даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки третій особі порядку, встановленому статтею 38 Закону, тоді як позивач фактично не використав способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені сторонами у договорі іпотеки. На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39\~Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38\~вказаного Закону (Такий висновок Верховного Суду України, формульований у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16). В даному висновку Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39\~Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотеко держателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17). Згідно з частиною першою статті 35\~Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35\~Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України). Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Велика Палата Верховного Суду вважає, що за змістом припису частини другої статті 35\~Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону). З огляду на наведені висновки суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних\~торгів у\~межах процедури\~виконавчого провадження\~з тих\~підстав,\~що сторони передбачили у договорі іпотеки застереження, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, відтак позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя. На підставі викладеного вище суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Вимоги позивача задоволені частково, отже з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial