Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати договір про надання юридичних послуг від 06.06.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 229-230 ЦК України, стягнути з відповідача на його користь збитки у подвійному розмірі від сплаченої за недійсним договором про надання послу захисника від 06.06.2014 року суми, а саме: 6 000 гривень; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 6 000 гривень. позовна заява обґрунтована тим, що 06.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг захисника, предметом якого є представництво інтересів обвинуваченого з питання порушення щодо нього кримінальної справи за ч. 3 ст. 185 КК України. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу обумовлену договором суму у розмірі 3 000 гривень. Однак, відповідач не виконав жодної дії на виконання договору, а також не мав законних підстав на здійснення визначених у договорі послу,0 оскільки на момент укладання договору він не був внесений до Єдиного реєстру адвокатів України, у зв'язку з чим не міг виступати як захисник обвинуваченого у зазначеному кримінальному провадженні. Тому вважає, що відповідач навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення. На підставі викладеного вважає, що його права порушені, а тому просить задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника за дорученням - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та розгляду справи, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення про вручення йому судової повістки, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 06.06.2014 між [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про надання послуг захисника /а.с. 5/. Відповідно до вказаної угоди, а саме: п. 3 позивач повинен виплатити виконавцю винагороду за представництво на досудовому слідстві у розмірі 3 000 гривень. Згідно власноручної розписки, зробленої у договорі, відповідач отримав від позивача винагороду у розмірі 3 000 гривень /а.с. 5 зворот/. Відповідно до постанови про відмову участі захисника за угодою при проведенні слідчих (розшукових) дій від 06.06.2014 року адвокату [PERSON] було відмовлено від подальшій участі як захисника підозрюваного [PERSON] під час проведення процесуальних дій. Зазначена постанова мотивована тим, що відомості про адвоката [PERSON] не внесені до Єдиного реєстру адвокаті України, у зв'язку з чим він не може виступати як захисник [PERSON] у кримінальному провадженні /а.с. 6/. Вказана постанова ніким не оскаржена. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що на момент укладення договору, відповідач адвокат [PERSON] не був внесений до Єдиного реєстру адвокатів, що свідчить про те, що відповідач не виконав обов'язків, передбачених угодою. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно з ч. 3 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач навмисно не сповістив позивача про те, що він не має повноважень на представництво підозрюваного, а тому вважає, що з нього підлягає стягненню збитки у подвійному розмірі у сумі 6 000 гривень. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Так, відповідно до п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне, з урахуванням часткового задоволення позову, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 730 гривень 80 копійок.

Outcome: partial