Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] м.Дніпропетровську, шляхом виділення йому та сину [PERSON] в користування житлової кімнати площею 12,5 кв.м., а відповідачу та доньці [PERSON] житлової кімнати, площею 15,4 кв.м. з прилягаючим балконом, а в спільному користуванні залишити коридор, кладову, кухню, туалет та вану; зобов'язати КП «Жилсервіс-2» укласти з власниками квартири окремі договори про надання послуг з обслуговування будинку, споруд, прибудинкових територій. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2014 року між сторонами поділено в рівних частках квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з: поз.1 - коридор, поз.2 - кладова, поз.3, 4 - житлові, поз.5 - кухня, поз.6 - туалет, поз.7 - ванна, а також балкон, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. 23 липня 2014 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська винесено рішення про розірвання шлюбу між ними. В квартирі зареєстровані та проживають сторони по справі та їх спільні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем має постійні конфлікти щодо користування житлом, сплати за комунальні послуги, у зв'язку з чим і звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, у зв'язку з чим, за згоди позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.07.2014 року №200/5081/14ц сторонам по справі належить по ? частці квартири [ADDRESS]. Позивачем вказане рішення зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.07.2014 року. Згідно паспортних даних позивач зареєстрований та проживає в [ADDRESS] Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], остання складається з: поз.1 - коридору, площею 8,6 кв.м., поз.2 - кладової, площею 2,0 кв.м., поз.3 - житлової площею 15,4 кв.м., поз.4 - житлової, площею 12,5 кв.м., поз. 5 - кухні, площею 7,6 кв.м., поз.6 - туалету, площею 1,2 кв.м., поз.7 - ванної, площею 2,6 кв.м., та балкону, який як вбачається з плану квартири прилягає до кімнати поз.3, площею 15,4 кв.м. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтв про народження. Згідно довідки КП «Жилсервіс-2» ДМР, станом на 28.08.2014 року в квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власником забезпечуються рівні мови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно положень ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст.359 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Таким чином, з огляду на виниклий між сторонами спір щодо порядку користування квартирою, що порушує права позивача як власника майна, а також обґрунтованість саме такого поділу житлової площі між сторонами проживанням з кожним з ним дитини відповідного стороні полу, суд вважає доцільним задовольнити вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою. Разом з цим, вимоги позивача про зобов'язання третьої особи укласти з позивачем та відповідачем окремі договори про надання послуг з обслуговування будинку, споруд, прибудинкових територій, задоволенню не підлягають, оскільки спір з КП «Жилсервіс-2» ДМР ще не виник, доказів відмови в укладенні таких договорів не представлено. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок відповідача, пропорційно задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial