Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-10), та просить постановити рішення про визнання за ним права власності на: - 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], як за членом колгоспного двору; - 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, проте не може у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на спадщину, що відкрилася після її смерті, оскільки за свого життя матір не оформила правовстановлюючого документу на належні їй 2/3 часток житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами № [ADDRESS], 1/3 частку з яких померла успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, а 1/3 частка належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Також, оскільки станом на 14 квітня 1991 року вищезазначене домоволодіння відносилось до типу колгоспного двору, тому позивач просить визнати за ним право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, як за членом колгоспного двору. Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з тих підстав, що відсутністю правовстановлюючого документу, тому він звернувся до суду. Позивач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.50, 53). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.9). Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача (а.с.128). На задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.128). Відповідач Городненська сільська рада Болградського району Одеської області до суду також не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.50,54). Позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила справу розглянути без участі їх представника, про що надав заяву до суду (а.с.108). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] (помер [INFO] року), [PERSON] (померла [INFO] року) та [PERSON], позивач по справі (а.с.19). Згідно довідки КП «Болградське БТІ» за №256 від 15.11.2017 року, що станом на 31.12.2012 року, інформація про реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] Рішення Городненською сільською радою Болградського району Одеської області про визнання права власності на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] - не приймалося протягом 1991 - 2018 року. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/3 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що також підтверджується довідкою № 692 від 17.04.2018 року, виданою Городненською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі запису в погосподарській книзі за особовим рахунком № 505 (а.с.19). В судовому засіданні встановлено, що позивач мав намір зареєструвати право власності на свою частку зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 13.04.2018 року відмовила позивачу у реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачем права власності на частки житлового будинку за названою адресою (а.с.41). Також постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 30.01.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючого документу. Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], не може зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються його права як власника, що підлягають захисту в судовому порядку. [INFO] року помер [PERSON] (запис акту про смерть №51 від 24 липня 2001 року, складений виконавчим комітетом Городненської сільської ради Болградського району Одеській області) та видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] Вказану спадщину прийняла його дружина та мати позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.03.2003 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1063 (а.с.17). За наявними матеріалами спадкової справи № 174/2003, заведеної Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що дружина померлого [PERSON] 13.03.2003 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті чоловіка (а.с.116-126). Таким чином, [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, вважається такою, що прийняла спадщину, що відкрилася після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, [PERSON] набула право на це майно, тобто на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] Одеська область, хоча і не закінчила оформлення своїх прав на цю частку домоволодіння. Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). [INFO] року померла [PERSON] (запис акту про смерть №36 від 12.01.2016 року складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції в Одеській області) та видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.18). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 2/3 частки (1/3 +1/3) житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] За свого життя спадкодавець [PERSON] розпорядилася належним їй майном в частині житлового будинку, склавши заповіт 12.08.2013 року на ім'я свого сина [PERSON], що був посвідчений секретарем Городненської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.22). Спадкоємець за заповітом [PERSON] на час смерті спадкодавця не проживав та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем в спадковому домоволодінні (а.с.21). Згідно матеріалів спадкової справи № 190/2016, заведеної Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] вбачається, що [PERSON], онук померлій та [PERSON] син померлій [INFO] року звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті мати та бабусі (а.с.56-106). Разом з цим, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння, який би підтверджував право власності померлого на спадкове майно (а.с.43). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за заповітом, позивач набув право на це майно, тобто на 2/3 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме слід визнати за ними право власності на 1/3 частку на назване домоволодіння як за членом колгоспного двору, та за позивачем визнати право власності, крім цього, ще і на 2/3 частки домоволодіння як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері.

Outcome: approved