Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 травня 2016 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (на даний час - АТ «Державний ощадний банк України) та відповідачем [PERSON] , шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). За умовами вказаного договору банк відкрив відповідачу поточний рахунок в гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний», видав платіжну картку та встановив на цьому рахунку кредитний ліміт у сумі 1500,00 грн, з процентною ставкою 30 % річних. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 30 листопада 2020 року його заборгованість за договором становить 3351,41 грн, яка складається з: 1493,12 грн - заборгованість по основному боргу, 1141,11 - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 440,52 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 47,62 грн - сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу, 90,45 грн - сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентам за користування кредитом, 138,59 грн - інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості по процентам за користування кредитом. У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 3351,41 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов; відповідач відзив на позов суду не надав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 травня 2016 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (на даний час - АТ «Державний ощадний банк України) та відповідачем [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті, оформив і видав платіжну картку та встановив на цей рахунок кредитний ліміт у сумі 1500,00 грн, з процентною ставкою 30 % річних, зі строком користування кредитом, що відповідає строку дії платіжної картки (а.с. 9-14). Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 30 листопада 2020 року його заборгованість, згідно розрахунку позивача, становить 3351,41 грн та складається з: 1493,12 грн - заборгованість по основному боргу, 1141,11 - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 440,52 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 47,62 грн - сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу, 90,45 грн - сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентам за користування кредитом, 138,59 грн - інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 7-8, 17-20). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених витрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19 жовтня 2016 року в справі № 6-2129цс16. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку і жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3351,41 гривню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2270 грн.

Outcome: approved