Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому свої вимоги мотивує тим що він 17.09.2013 року уклав з відповідачем договір, згідно умов якого останній зобов'язувався виготовити фасади шафи-купе (системи «SYSKOR TR 19» для шафи купе та 3-дзеркал), а позивач в свою чергу 17.09.2013 року надав йому кошти у розмірі 5000,00 грн., які вважає завдатком для придбання вищезазначеної системи. 26.09.2013 року між сторонами був укладений ще один договір згідно умов якого відповідач зобов'язувався виготовити каркас та фурнітуру, а позивач оплатити вартість роботи в розмірі 3000,00 грн., які вважає завдатком. Позивач свої договірні зобов'язання виконав у повному обсязі, натомість відповідач неодноразово по телефону обіцяв виконати роботу, але до позивача не з'являвся, меблі не надав. На вимоги позивача повернути кошти, у зв'язку з відсутністю виготовленого замовлення, відповідач кошти не повернув. Позивач звертався до правоохоронних органів, але до кримінальної відповідальності відповідача притягнуто не було. Позивач вважає, що йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 3000, 00 грн., яка полягає в тому, що він укладаючи договір реально розраховував на отримання меблів, а з вини відповідача він відчуває постійні моральні страждання. За таких обставин [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь сплачений завдаток у сумі 8000,00 грн. і додатково суму в розмірі сплаченого завдатку на суму 8000,00 грн., пеню у розмірі 3 % вартості робіт в сумі 137 грн., а також компенсацію за моральну шкоду за невиконання договору в розмірі 3000,00 грн. В судовому засіданні позивач зменшив суму позову на 1500 грн., яку повернув йому відповідач. Позовні вимоги підтримує з врахуванням повернутої суми та просить позов задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, про причини неявки суд не сповістив. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 17.09.2013 року уклав з відповідачем договір, згідно умов якого останній зобов'язувався виготовити фасади шафи-купе (системи «SYSKOR TR 19» для шафи купе та 3-дзеркал), а позивач в свою чергу 17.09.2013 року надав йому кошти у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується власноручним підписом [PERSON] (а.с.5) 26.09.2013 року також між сторонами був укладений договір згідно умов якого відповідач зобов'язувався виготовити каркас та фурнітуру, а позивач оплатити вартість роботи в розмірі 3000,00 грн. (а.с.67) Позивач свої договірні зобов'язання виконав у повному обсязі надавши кошти відповідачеві, однак останній роботу не виконав, а всю суму коштів не повернув. Як вбачається з розписки від 23.12.2013 року укладеною сторонами, [PERSON] повернув [PERSON] грошову суму в розмірі 650,00 грн. (а.с.67) Як зазначив позивач в судовому засіданні, відповідач після цього йому повернув ще 850 грн. Таким чином, сума не повернутих коштів відповідача, яку необхідно повернути позивачу складає 6500,00 грн. (8000,00 грн.- 1500,00 грн.). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Угода про завдаток має бути укладена в письмовій формі. В такій угоді повинно бути чітко визначено, що сума, яка передається в рахунок належних за договором платежів, є саме завдатком. В разі, якщо це не буде встановлено, сплачена сума буде вважатися авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. В силу ст. 547 ЦК України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі. У разі недотримання вказаної вимоги правочин щодо встановлення забезпечення є нікчемним. Як вбачається з договору від 17.09.2013 року та від 26.09.2013 року (а.с.5,67), вони не містять умов, що сума коштів належних за договором платежів є саме завдатком. Відтак, суд приходить до висновку, що сума неповернутих коштів у розмірі 6500,00 грн. позивачу є саме авансованою і підлягає стягненню з відповідача. У випадку коли б сторони дійшли письмової згоди про тещо сума платежів є завдатком, в такому разі сума коштів підлягала стягненню з відповідача за правилами передбаченими ст. 570 ЦК України. Крім того, оскільки сума платежів не є завдатком, тому і вимога позивача про стягнення з відповідача додатково суми в розмірі 8000,00 грн. на підставі ст. 571 ЦК України задоволенню не підлягає. Відповідно до приписів ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Судом встановлено, що загальна вартість робіт за договорами від 17.09.2013 року та від 26.09.2013 року складає 9000,00 грн. При цьому кількість днів прострочення відповідача складає 186 днів. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві пеню у розмірі 3 % вартості робіт в сумі 137 грн. з розрахунку (9000,00 грн. х 0,03/365 х 186). Суд відмовляючи позивачеві в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди виходить з наступного. В судовому засіданні позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Як передбачено п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При цьому відшкодуванню підлягає моральна шкода, завдана небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. У даному випадку відповідач не виконав замовлення, про що зазначив і сам позивач, а отже і не має підстав на відшкодування моральної шкоди внаслідок недоліків продукції, яка є небезпечною для життя і здоров'я позивача. Крім цього, позивач для підтвердження своїх вимог не надав суду докази, які свідчили б про погіршення стану його здоров'я та членів його сім'ї після укладення договору з відповідачем. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Outcome: partial