Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,2237 га розташовану на території с. Звенигород Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку [NUMBER] площею 0,2488 га розташовану на території с. Звенигород Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку [NUMBER] площею 0,1300 га розташовану на території с. Звенигород Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER], що належала [PERSON], яка померла [INFO] року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON], яка при житті являлася власником вказаних вище земельних ділянок. Після смерті матері він у встановлений законом термін звернувся в Шосту Львівську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Але оформити право власності на вказані земельні ділянки він не може з причин відсутності державних актів про право власності на земельні ділянки виданих на ім'я матері, оскільки за життя вона не встигла їх виготовити. Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить справу слухати у його відсутності. Представник відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, від нього не надійшло будь-яке повідомлення про причину неявки і заяви про розгляд справи у його відсутності. Тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Так як в судове засідання не з»явилися всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ст.197 ЦПК України, не здійснювалось. З'ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів, з врахуванням вимог цивільного судочинства, суд вважає, що позов слід задовольнити в силу наступного. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю, серія [NUMBER] виданого на підставі рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 22.08.1996 року № 121, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 291, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6025 га, для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Судом встановлено, згідно договорів дарування земельної ділянки від 11.03.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Моісєєвою О.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 504 [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] площею 0,1300 га, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала дарувальнику на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серія [NUMBER] виданого на підставі рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 22.08.1996 року № 121. Судом встановлено, згідно договору дарування земельної ділянки від 11.03.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Моісєєвою О.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 501 [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] площею 0,2488 га, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала дарувальнику на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серія [NUMBER] виданого на підставі рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 22.08.1996 року № 121. Судом встановлено, згідно договору дарування земельної ділянки від 11.03.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Моісєєвою О.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 498 [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] площею 0,2237 га, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер [NUMBER], яка належала дарувальнику на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серія [NUMBER] виданого на підставі рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 22.08.1996 року № 121. [INFO] року [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, що видане Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. За життя [PERSON] заповіту не склала. У відповідності до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину є її син: [PERSON] [INFO], який у встановлений законом термін звернувся в шосту львівську державну нотаріальну кантору, та отримав свідоцтво про право власності за законом на частину спадкового майна від 14.03.2014 року, що підтверджено копіює свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкова справа № 40 за 2013 р., зареєстровано в реєстрі за [NUMBER]-51. Але до даного часу свідоцтво про право на спадщину за законом, на належні його матері згідно договорів дарування, земельні ділянки кадастрові номери:[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] не видавалось із-за того, що мати за життя не вистигла виготовити Державні акти на право власності на земельні ділянки. Проаналізувавши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зібраними у справі доказами об'єктивно стверджується факт набуття спадкодавцем права власності на спадкове майно, а саме: земельні ділянки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених даною статтею, є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець набув право власності на спадкове майно з підстав, що не заборонені законом, тобто правомірно, позивач, як спадкоємець за законом вчинив дії, що об'єктивно стверджують факт прийняття спадщини, а також те що ухвалення рішення в користь позивача не порушує прав третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved