Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 13.06.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав йому кредит у розмірі 8500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, у відповідача станом на 05.01.2016 року заборгованість становить 25461,46 грн., з яких: 8483,41 грн. заборгованість за кредитом, 13739,41 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1550,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500.00 грн. штраф (фіксована сума), 1188,64 грн. штраф (процентна складова). Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та наполягала на задоволенні позову у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем його реєстрації, до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи звернувся представник відповідача [PERSON], заявивши також про застосування наслідків пропущення строків позовної давності стосовно вимог про стягнення неустойки. Враховуючи відсутність жодних підтверджуючих поважність причини неявки представника відповідача доказів, суд вважає таку неявку у судове засідання неповажною. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, не обмеженої у такому праві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 13.06.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав йому кредит у розмірі 8500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За вказаним кредитним договором відповідач зобовязаний був сплачувати борг з нарахованими відсотками згідно умов погашення кредиту, підписаного сторонами. Строк повернення кредиту сплив, однак відповідач своєчасно не повернув грошові кошти у повному розмірі та не сплатив відсотки. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно наданих позивачем розрахунків, через невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем по вказаному кредитному договору, загальний розмір заборгованості, станом на 05.01.2016 року становить 25461,46 грн., з яких: 8483,41 грн. заборгованість за кредитом, 13739,41 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1550,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500.00 грн. штраф (фіксована сума), 1188,64 грн. штраф (процентна складова). Обґрунтованих заперечень щодо розміру заборгованості від відповідача не надходило, однак представник відповідача заявив про необхідність застосування наслідків пропущення строків позовної давності через пропущення позивачем строків звернення до суду з приводу вимог про стягнення неустойки. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, мотивуючи Постанови від 21 жовтня 2015 року по цивільних справах №6-2003цс15, №6-1295цс15, №6-330цс15, висновки за якими мають преюдиційне значення для усіх судів України з аналогічних спорів. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки, штрафу та пені, незважаючи пропущення строків позовної давності, оскільки остання оплата по кредиту здійснювалась відповідачем 03.08.2014 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, а з позовом до суду позивач звернувся лише 18.02.2016 року, тобто через один рік і шість місяців. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 8483,41 грн., в іншій частині вимоги задоволенню не підлягають у звязку зі спливом строку звернення до суду з такими вимогами. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1378,00 гривень.

Outcome: partial