Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що з 1991 року він працював на підприємствах вугільної промисловості, а в період з 06.12.2004 року по 15.08.2013 року працював у ВП «Шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» у якості гірника очисного забою з повним робочим днем під землею. Тобто загалом на підземних роботах пропрацював 08 років 09 місяців 14 днів. За період роботи у відповідача отримав професійне захворювання, яке було встановлено 08.01.2014 року Луганським обласним центром медико-соціальних експертиз, а МСЕК встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності у відсотках складає 35% з 24.02.2014 р., у тому числі, 20% - радикулопатія та 15% хронічний бронхіт, також встановлено, що вказане захворювання є професійним захворюванням. У період з 30.12.2013 р. по 10.01.2014 р. він знаходився на стаціонарному лікуванні у Луганській обласній клінічній лікарні. Згідно виписки з історії хвороби №28562/1409/30 від 10.01.2014 року у нього було вперше встановлено професійні захворювання, а саме: хронічний бронхіт другої стадії, пильової етіології у фазі нестійкої клінічної ремісії, пневмофіброз, емфізема легенів, радікулопатія L5-S1 праворуч з затяжним, нерізким больовим синдромом на фоні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, грижа диску L4-L5, помірне порушення статокінетичної функції хребта. У зв'язку з тим, що внаслідок професійного захворювання він втратив 35% працездатності, змінився звичний порядок його життя, він не має змоги виконувати домашню роботу, не може влаштувати своє дозвілля, вимушений періодично звертатись в лікувальні установи за медичною допомогою, користуватись коштовними медичними препаратами, протікання хвороби завдає йому масу незручностей. Він погано спить вночі, оскільки постійно турбує кашель, вимушений приймати медичні препарати, що полегшують біль, кашель. Захворювання спричиняє не лише сильний фізичний біль, а й глибокі моральні страждання. Хвороба зробила неможливим виконання навіть хатньої роботи, що спричиняє глибокі переживання. Тяжкість захворювання, тривалий період лікування гнітюче відображуються на його нервово-емоційному стані, він відчуває постійний дискомфорт, хвороба періодично загострюється, що приводить до порушення його нормального режиму життя; постійно відчуває почуття ущербності, неповноцінності, тому вважає, що йому заподіяно моральну шкоду. Вважає, що виплата йому 30\~000 гривень у якості відшкодування моральної шкоди буде справедливою сатисфакцією за понесені моральні страждання. Позивач просив суд стягнути з ДП «Первомайськвугілля» на його користь 30 000 гривень у якості відшкодування моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у письмовій заяві просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнав частково. У письмових запереченнях представником відповідача зазначено, що відповідачем не оспорюється факт, що захворювання позивача є дійсно професійним і повязаним з роботою у шкідливих та небезпечних умовах, що підтверджується актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.02.2014 року. Проте, вважає, що позивач був повідомлений про шкідливі фактори у роботі, а тому розумів про негативні наслідки, які можуть настати в результаті його роботи, але від працевлаштування не відмовився. Крім того, за роботу в шкідливих умовах праці позивач отримував дні щорічної відпустки, одноразову грошову допомогу від ФССНВП, у звязку з чим просив суд зменшити розмір відшкодування моральної шкоди. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач працював у ВП «Шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» гірником очисного забою з повним робочим днем під землею з 06.12.2004 року по 15.08.2013 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.8-11) та визнано сторонами. З 30.12.2013 року по 10.01.2014 року позивач проходив стаціонарне лікування в профпатологічному відділенні Луганської обласної клінічної лікарні, де йому вперше встановлено діагноз: хронічний бронхіт другої стадії, пильової етіології у фазі нестійкої клінічної ремісії, пневмофіброз, емфізема легенів, радікулопатія L5-S1 праворуч з затяжним, нерізким больовим синдромом на фоні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, грижа диску L4-L5, помірне порушення статокінетичної функції хребта. Зазначене підтверджується копією виписки з історії хвороби №28562/1409/30 (а.с.14) та не заперечується відповідачем. З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 08.01.2014 року №7/32 (а.с.22) вбачається, що зазначені вище захворювання є професійними захворюваннями, встановлені вперше. В результаті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією встановлено, що причиною професійного захворювання гірника очисного забою ВП «Шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» [PERSON] є тривалий вплив шкідливих виробничих факторів в період роботи в підземних гірничих виробках, що підтверджується копією відповідного акту від 07.02.2014 року (а.с.20-21) та визнано сторонами. Постановами №1214/6418/6418/3 від 17.03.2014р., №1214/641/6418/2 від 17.03.2014р. Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Первомайську позивачу призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1965,98 грн. з 24.02.2014 року по 28.02.2016 року включно, та одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 82 824 грн. (а.с.12,13). З зазначених постанов вбачається, що висновком МСЕК від 06.03.2014 року, серія 10 ААА №224665, позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності 35% з повторним оглядом 24 лютого 2016 року. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Позивачу винними діями відповідача завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях через таке пошкодження здоровя, що призвело до стійкої втрати працездатності, та, як наслідок, зміни звичного укладу життя та необхідності додавати зусиль для його організації. Порушення здоров'я, пов'язане з втратою професійної працездатності, завжди є пов'язаним з певним хвилюванням, відчуттям фізичного болю, незручності, обмеженості, тобто з моральними стражданнями. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, свідчить про завдання моральної шкоди, оскільки стан здоров'я позивача погіршено. Винні дії відповідача згідно акту (а.с.20-21) щодо захворювання легенів полягають у незабезпеченні виконання заходів боротьби з пилоутворенням, що є порушенням п.1.7. Інструкції по комплексному обезпилюванню повітря, п.5.3. Санітарних правил для підприємств вугільної промисловості ДСП 3.3.1.095-2002р. Причиною захворювання хребта згідно акту (а.с.20-22) зазначено недосконалість технологічного процесу видобутку вугілля. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на відповідача, з вини якого позивачу було заподіяно моральну шкоду, пов'язану з виконанням ним трудових обов'язків, та який не створив безпечних і нешкідливих умов праці, не приймав заходів для обмеження або зменшення впливу шкідливих факторів на своїх працівників. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано відносно незначну тривалість страждань позивача (професійне захворювання вперше виявлено 08.01.2014 року), обсяг вимушених додаткових зусиль для організації життя позивача, що обумовлений розміром втрати працездатності, глибину душевних страждань позивача. Судом також враховано характер правопорушення, а саме: причини виникнення професійних захворювань позивача носять системний характер та потребують значних коштів для їх усунення (зокрема удосконалення технологічного процесу виробництва), а згідно довідки (а.с.48) підприємство перебуває у складному фінансовому становищі та має заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам. З огляду на викладене, суд визначає до відшкодування на користь позивача моральну шкоду у сумі 20\~000 грн., що, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд зазначає, що позивачем не пропущений предебачений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з даним позовом, оскільки цей строк був перерваний зверненням до Первомайського міського суду Луганської області у квітні 2014 року. На підставі ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сум 243,60 грн. На підставі викладеного, ст. ст.. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України,

Outcome: partial