Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у загальному розмір 5\~580,77 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідачу з 02.06.2015р. по 23.06.2016р. належало на праві приватної власності нежитлове приміщення № 42 загальною площею 138,2 кв.м в будинку 3а, по вул. О. Гончара, у м. Луцьку, однак відповідач не сплачував розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.До суду надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно з яким ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими документами була вручена 03.10.2017р. Згідно з інформацією адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Дніпропетровській області останнім відомим місцем реєстрації відповідача є [ADDRESS], проте на даний час відповідач знятий з реєстрації за цією адресою. Згідно з ч. 10 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Оскільки до суду не надходило клопотань відповідача про передачу справи за зареєстрованим місцем його проживання (якщо таке існує) в порядку ст. 116 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання в Україні на підставі ч. 10 ст. 110 ЦПК України. Заяв відповідача про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин його неявки до суду не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.12.2013р. зареєстровано Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «МОНОЛІТ1-ЛУЦЬК» за адресою: вул. Олеся Гончара, буд. 3 А, м.\~Луцьк. Відповідно до витягу з протоколу № 6 загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт1-Луцьк» від 14.04.2016р. затверджено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території (м. Луцьк, вул. Олеся Гончара, буд. № 3а) у розмірі 2 грн. 50 коп. за м2 з квартир та нежитлових приміщень. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] з 02.06.2015р. по 23.06.2016р. належало на праві приватної власності нежитлове приміщення №\~42, загальною площею 138,2 кв.м в будинку № 3а, по вул. О. Гончара, у м. Луцьку. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення сплати платежів на утримання будинку, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка відповідно до розрахунку становить 5\~580,77\~грн. та складається з: основної заборгованості у розмірі 4\~402,34\~грн., 3 % річних у розмірі 221,13\~грн. та інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі 957,30 грн. Відповідач всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості, з урахуванням чого у суду існують підстави для задоволення вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Згідно з ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом були понесені та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 2\~300,00 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. та витрат на правову допомогу з підготовлення позовної заяви у розмірі 700,00 грн., а відтак такі витрати відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат з надання правової допомоги у розмірі 700,00 грн. за складання заяви про видачу судового наказу, оскільки такі витрати не є витратами, повязаними з розглядом цієї справи у порядку позовного провадження. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про існування правових підстав для часткового задоволення заявлених вимог.

Outcome: partial