Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про встановлення факту проживання разом з [PERSON] Рухлею Берківною однією сім'єю з 2008 року до часу відкриття спадщини, що залишилась після її смерті, про визнання права власності на житловий будинок №81 по вул. 2-й Чорноморський провулок у м.Одеса та визнання права власності на квартиру №86, що знаходиться по вул.Генерала Петрова, буд.44, - у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Рухлі Берківни. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] приходилась дружиною його дядька, з нею він постійно проживав з 2008 року, оскільки вона була одинокою з 1991 року після смерті свого чоловіка та останні роки потребувала сторонньої допомоги. Також позивач зазначив, що 03 вересня 2015 року [PERSON] померла, він здійснив її поховання, займався оформленням усіх документів, звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак було відмовлено та розяснено, що при проживанні зі спадкодавцем однією сімєю він є спадкоємцем четвертої черги за законом і лише у судовому порядку може вирішувати питання прийняття спадщини. Представник позивача та позивач особисто у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити повністю. Представник відповідача у судовому засіданні вирішення спору залишив на розсуд суду та просив прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представників сторін, заслухавши свідків [PERSON], [PERSON] та допитаного у якості свідка позивача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 03 вересня 2015 року померла [PERSON] Рухля Берківна у віці 90 років, актовий запис про смерть №9249 по Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції, і після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на праві власності майно. Позивач разом з [PERSON] Рухлею Берківною проживали однією сімєю з 2008 року у квартирі [ADDRESS], надавав їй допомогу в побуті, медичну допомогу тощо. На момент відкриття спадщини 03 вересня 2015 року у квартирі разом зі спадкодавцем проживав лише позивач, котрий фактично прийняв спадщину, здійснив поховання [PERSON], займався оформленням усіх документів, звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак йому було відмовлено та розяснено, що при проживанні зі спадкодавцем однією сімєю він є спадкоємцем четвертої черги за законом і питання прийняття спадщини може вирішувати лише у судовому порядку. З метою прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] Рухлі Берківни позивач в межах встановленого законом шестимісячного строку 02.03.2016 р. звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] із відповідною заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви позивача до спадкового реєстру приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] було внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи за №\~58656296. Однак у звязку з відсутністю у спадкоємця всіх необхідних для отримання спадщини документів, у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] Рухлі Берківни, позивачу було відмовлено. Про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] було винесено відповідну постанову. Отже, відсутність умов для одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, після витребування судом матеріалів нотаріальної справи, що була заведена приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON] Рухлі Берківни, було встановлено, що інших спадкоємців у [PERSON] окрім позивача [PERSON] не залишилось. Факт проживання спільно однією сімєю зі спадкодавцем, крім наданих письмових доказів щодо наявності у позивача правовстановлюючих документів на квартиру, особистих документів спадкодавця, доказів оплати комунальних послуг за житло та витрат на захоронення, підтверджується також поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сімєю з 2008 року, та стверджували, що [PERSON] була некровною тіткою позивача, а саме колишньою дружиною рідного дядька позивача [PERSON], після смерті якого [PERSON] вийшла вдруге заміж та з 1991 року, після смерті її другого чоловіка залишалась одинокою, а з позивачем її повязували дуже теплі родинні відносини. Свідками також було підтверджено той факт, що позивач з 2008 року, у звязку з погіршенням здоровя [PERSON] та з урахуванням того, що він також залишився одиноким після смерті дружини та відїзду сина, став проживати разом з [PERSON] в одній квартирі, а саме за адресою: [ADDRESS]. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що померлу [PERSON] знає з дитинства, вона була дружиною його дядька, після смерті якого перебувала ще в одному шлюбі, однак другий чоловік помер в 1991 році і з того часу вона проживала одна. Також свідок повідомив, що після смерті його дружини в 2003 році, він також залишився один, часто відвідував [PERSON], оскільки вона потребувала допомоги у купівлі продуктів, ліків, тощо, а в 2008 році вона запропонувала зайняти вільну кімнату та проживати у її квартирі, і, зважаючи на зручність добирання до роботи трамваєм №12, позивач погодився та з того часу постійно проживав за даною адресою, не реєструючись при цьому, оскільки не мав такого наміру, а після смерті тітки здійснив її поховання на третьому єврейському кладовищі, де захоронені дядько та її другий чоловік, та залишився проживати у квартирі, оплачуючи комунальні послуги та користуючись усім майном, що залишилось після смерті [PERSON] Факт проживання позивача за вказаною адресою з 2008 року підтверджується також довідкою Ф.№1 з місця проживання №302 від 01.03.2016 року, в якій зазначено проживання позивача без реєстрації. При цьому суд вважає, що довідка про склад сімї та реєстрацію №1434 від 26.11.2015 року, що була надана відповідачем (а.с.46) не протирічить довідці №302, виданій 01.03.2016 року, яка лише доповнює попередню. Так з урахуванням того, що позивач проживав з померлою [PERSON] однією сімєю з 2008 року та по момент її смерті, вів з нею спільний побут та надавав необхідну їй, як літній людині допомогу, він має право на спадкування за законом у четверту чергу відповідно до ст.1264 ЦК України. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 Сімейного кодексу України\~про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З приводу заявлених позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно та ствердження позивача, що [PERSON] до моменту своєї смерті володіла на праві приватної власності житловим будинком №81 по вул.2-й Чорноморський провулок у м.Одеса та квартирою №86 по вул.Ген. Петрова, 44 в м. Одеса, суд виходить з наступного. Правовстановлюючі документи на житловий будинок №81 по вул.2-й Чорноморський провулок у м.Одесі позивачем не надані, наявні копії справи, журналу та оціночного акту на це домоволодіння (а.с.13-16) не є правовстановлюючим документом, клопотань про витребування з КП ОМБТІ та РОН чи реєстраційної служби щодо реєстрації такого майна за спадкодавицею позивачем не заявлялось. Жодних інших доказів того, що померлій [PERSON] до моменту її смерті належав на праві приватної власності житловий будинок №81 по вул.2-й Чорноморський провулок у м.Одеса у матеріалах справи не міститься. Відповідно до статті 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦК України встановлено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обовязок доказування обставин відповідно до ст.60 ЦК України лежить на тій стороні, яка посилається на ці обставини як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги у частині визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок №81 по вул.2-й Чорноморський провулок у м.Одесі є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. У частині вимог про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира №86, що знаходиться по вул.Генерала Петрова, буд.44 у місті Одесі належала спадкодавиці на підставі двох правовстановлюючих документів: ? частки квартири згідно свідоцтва про право власності, посвідченого 31.03.1992 року [PERSON], державним нотаріусом Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори, та ? частки квартири згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 31.03.1992 року [PERSON], державним нотаріусом Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори (а.с.11, 12). Як було встановлено судом, з 2008 року позивач постійно проживав з померлою [PERSON] в одній квартирі, вів з нею спільний побут, мав з нею взаємні права та обовязки, тобто проживав однією сімєю. Статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття про зміну черговості одержання права на спадкування). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до даних, що містяться у матеріалах спадкової справи, що була заведена після смерті [PERSON], позивач є єдиним її спадкоємцем, що прийняв спадщину, шляхом подання відповідної заяви до органу нотаріату. Відповідно до статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Статтею 1296 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому відповідно до ч.5 статті 1268 Цивільного кодексу України \~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на квартиру № 86, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 44 у порядку спадкування за законом, - законні й обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: partial