Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, і свої вимоги мотивує тим, що 25.12.2009 року в с.Хейлівщина Чорнухинського району Полтавської області помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельні ділянки, загальною площею 4,38 га, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. В листопаді 2016 року він звернувся до Чорнухинської районної державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, але йому було у відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку. Посилаючись на те, що пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він є юридично необізнаним з питань спадкового законодавства, не працював і мав матеріальні труднощі, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] тривалістю в шість місяців. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій позов визнав і просив справу розглянути за відсутності його представника (а.с.27). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що\~\~загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За правилами ч.4 ст.174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Позивач повязаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача. З огляду на викладене, оскільки позивач є спадкоємцем за законом після батька [PERSON], пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася та інші особи, в т.ч. і територіальна громада на спадкове майно не претендують, суд, з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, вважає можливим згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, який буде достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини, і таке визнання відповідачем позову не суперечить ст.1272 ЦК України, при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: partial