Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що станом на серпень 2020 р. рахується заборгованість по невиплаті заробітної плати у розмірі: 34794.52грн., що вказує на порушення вимог ст. 116 КЗпПУ. Просив суд стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату, середньій заробітку за час затримки розрахунку, моральну шкоду, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 11.05.2021р. за даною справою відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи проводиться без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов`язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , з 01.10.2004р. по 07.07.2020р. працювала в ПОКП «Полтавафарм» на посаді заступника завідувача ЦРА № 16. Як вбачається із позову, на день звільнення, 07.07.2020р. сума заборгованості по невиплаченій заробітної платі у відповідача, ПОКП «Полтавафарм» перед позивачем, [PERSON] - становила 34974.52 грн. Згідно положень статті 116 Кодексу законів про працю України встановлено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За таких підстав можливо зробити висновок про те, що з дати звільнення по дати звернення до суду із даним позовом, позивач відповідно до вимоги ст. 117 КЗпП набув право на стягнення з відповідача середнього заробітку. Згідно розрахунку заборгованості середнього заробітку (а.с.4), встановлено, що за період з 07.07.2020р. по день звернення до суду із даним позовом, а саме: 11.05.2021р. сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 101813.83 грн. (кількість робочих днів становить 211; середньоденна заробітна плата становить 482.53 грн.). За даних обставин, суд вважає, що позивач правомірно вимагає з відповідача стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судових витрат на правову допомогу у примусовому порядку, посилаючись на норми чинного законодавства, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що ж стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то в цій частині вони не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять доказів завдання такої шкоди. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України\~ підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial