Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом і просить суд визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право, користуватися житловим будинком за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач та її неповнолітні діти з 2014 року не проживають в даному житловому будинку та ним не користується, що підтверджується актом про реєстрацію і проживання громадян від 15.02.2018 року, складеного депутатом Таращанської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] та актом обстеження від 19.02.2018 року, складеного депутатом Згурівської селищної ради Панасенком А.Г. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Він є власником даного будинку на підставі договору дарування 1/3 частини житлового будинку від 15.04.1983 року, посвідченого державний нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 840. Таращанською районною державною надано висновок від 27.02.2018 № 05-21/409 про доцільність зняття [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з реєстрації місця проживання. Вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку неможливо і він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи належно повідомлений, в позовній заяві просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі неявки відповідача проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що позивач є власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], що належить йому на підставі договору дарування 1/3 частини житлового будинку від 15.04.1983 року, посвідченого державний нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 840. В даному житловому будинку зареєстровані відповідач в справі, [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які з 2014 року не проживають в даному житловому будинку та ним не користується, що підтверджується актом про реєстрацію і проживання громадян від 15.02.2018 року, складеного депутатом Таращанської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] та актом обстеження від 19.02.2018 року, складеного депутатом Згурівської селищної ради Панасенком А.Г. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Таращанською районною державною надано висновок від 27.02.2018 № 05-21/409 про доцільність зняття [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з реєстрації місця проживання. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач є власником 1/3 частини даного будинку, відповідач та її неповнолітні діти з 2014 року в ньому не проживають та ним не користуються, фактично проживають в [ADDRESS] вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку неможливо і він змушений звернутися до суду з даним позовом. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженя своїм майном, де перешкодою є постійне проживання в будинку особи, яка не має будь-яких на те прав. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе позов задовольнити, оскільки ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а в судовому засіданні знайшла підтвердження та обставина, що відповідач не проживає у вищевказаному жилому приміщенні майже два роки, його утриманням не займається, не сплачує комунальні послуги, і тому він втратив право на користування ним. Згідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved