Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду 16.05.2016р. з позовом до відповідачки, в якому просив розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 01.09.2012р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції. В судовому засіданні позивач пояснив, що сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства з березня 2014р.. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені і шлюб носить формальний характер. Причиною розпаду сім'ї є різні інтереси та погляди на життя. Донька проживає разом з відповідачкою і надалі проживатиме з нею. Просив не надавати сторонам строк на примирення, оскільки це суперечитиме його особистим інтересам і не матиме належного результату. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не відшкодувати йому судові витрати. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що обставини, викладені в позовній заяві визнає повністю, як і визнає позовні вимоги. Просила не надавати сторонам строку на примирення, бо це не матиме ніякого результату, оскільки вони вже більше двох років не проживають разом, але спілкуються нормально і вона не бажає примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 01.09.2012р. сторони уклали шлюб /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають доньку Анну, 04.02.2013р.н. /а.с.5/. Протягом останніх двох років сторони не проживають разом, що призвело до фактичної втрати почуття любові один до одного. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом позивачка не перебуває у стані вагітності, а тому перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК) відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право предявити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, бо вони дійшли остаточного висновку про неможливість спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка просила суд не відновлювати їй дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладання судових витрат на нього. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved