Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, відповідач та її малолітні доньки [PERSON] , 2017 року народження, [PERSON] , 2008 року народження, зареєстровані у спірному житлі. Квартира перебуває у комунальній власності. Оскільки відповідач з 2005 року не проживає в квартирі, не оплачує комунальні послуги, вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року провадження по справі відкрите. Ухвалою суду від 22 січня 2018 року по справі замінено третю собу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору з районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району на Запорізьку міську раду. Ухвалою суду від 11 червня 2019 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2018 року у цій справі скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 09 липня 2019 року [PERSON] надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити . В обгрунтування наданих заперечень [PERSON] зазначив, що він є наймачем квартири [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровано місце його проживання і він в цій квартирі проживав, там зберігалися його речі. Дійсною причиною його не проживання у квартирі [ADDRESS] з грудня 2017 року є перешкоджання йому з боку позивача [PERSON] у користуванні та проживанні у вказаній квартирі, які почали виникати у нього з серпня 2015 року, після того як його донька привела до квартирі свого співмешканця. Вони удвох почали цькувати його, влаштовувати сварки з приводу його користування цим житлом. Цивільний чоловік його доньки [PERSON] неодноразово виганяв його, погрожував фізичною розправою. Крім того, у грудні 2017 року позивач та її чоловік змінили замки у квартирі [ADDRESS] , після чого він не зміг потрапити до свого житла. 30 липня 2019 року третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Запорізька міська рада надала пояснення , в яких з огляду на обставини викладені у відзиві та надані до нього докази, просила в задоволенні позову відмовити. У вступному слові позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі , наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав вказаних у позові. Представник відповідача адвокат Дащенко О.В. у вступному слові в задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав викладених у відзиві. Представники третіх осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та Запорізької міської ради в наданих клопотаннях просили справу розглядати у їх відсутність. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз`яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 212 ЦПК України щодо оцінки доказів. В ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира не приватизована, основним квартиронаймачем спірного житлового приміщення був відповідач [PERSON] .. Позивачка [PERSON] в позовній заяві посилається на ту обставину, що відповідач, який є її батьком, не проживає в спірному житлі більше 12 років без поважної причини. В свою чергу відповідач вказує на те, що до серпня 2015 року проживав в квартирі, а після того як туди заселився теперішній чоловік позивача [PERSON] через конфлікти та перешкоди у проживанні не мав можливості мешкати за місцем реєстрації. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як встановлено в ході розгляду справи, у грудні 2017 року позивач та її чоловік змінили замки у квартирі [ADDRESS] , після чого [PERSON] більше не зміг потрапити до свого житла . Зазначений факт самовільної зміни замка на вхідних дверях, без повідомлення про заміну замка [PERSON] та відмови надати ключі [PERSON] особисто підтвердив чоловік позивача свідок [PERSON] .. Крім того, позивач вимушений був звернутися за юридичною допомогою до адвоката юридичної консультації Жовтневого району [PERSON] , яка склала та направила від його імені до [PERSON] листа від 12.12.2017 року з тим, щоби остання передала відповідачу ключі від спірної квартири та сараю, де зберігалися інструменти відповідача. Для передачі ключів [PERSON] було запропоновано зустрітися у спірній квартирі 20.12.2017 року о 12-00 годині. Наведений лист був отриманий особисто позивачем 18.12.2017 року (арк.с.160). У призначений день відповідач зі своїм сватом [PERSON] та його дружиною [PERSON] прибули до квартири [ADDRESS] . [PERSON] зі своїм чоловіком вже чекали у призначений час на порозі квартири. Проте, [PERSON] та її чоловік до дому відповідача не впустили та навідріз відмовилася надати дублікат ключів від самовільно зміненого нею та її чоловіком замку на вхідній двері квартири, влаштувавши при цьому чергову сварку. Наведені обставини було підтверджено свідком [PERSON] у судовому засіданні, а також свідком [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , як наймач квартири, у 2017 та 2018 роках звертався до [PERSON] комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради з приводу перешкоджання йому з боку [PERSON] у користуванні та проживанні у квартирі [ADDRESS] (арк.с.161,162,163 ). Тобто, відповідач [PERSON] перестав проживати та користуватися спірною квартирою з грудня 2017 року не з власної волі, а виключно внаслідок конфлікту та перешкоджання йому у цьому з боку позивача та її чоловіка. Отже, доводи позивача про те, що відповідач добровільно покинув квартиру , не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що між учасниками справи існують конфліктні відносини щодо користування квартирою, обґрунтованими є обставини щодо поважності причин не проживання відповідача у зазначеній квартирі. Відповідач не має іншого житла та іншої реєстрації його проживання. Наявність в матеріалах справи акту від 11.09.2015 року, складеного працівниками Центру обслуговування абонентів № 2 Єдиної абонентської служби (арк.с. 9), про не проживання [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] , не є доказом на підтвердження факту не проживання відповідача в квартирі більше 6 місяців без поважної причини. Цей акт фактично складений зі слів двох свідків. Зміст цього акту не відображає обставин, які мають правове значення для правильного вирішення справи. В ньому взагалі не зазначено з якого часу [PERSON] вибув і за яких обставин, причини його відсутності за місцем реєстрації. Також цей акт не містить відомостей про наявність або відсутність у цій квартирі належних [PERSON] , речей, не зазначено коли припинився його зв`язок з квартирою і за яких обставин. Зі змісту цього акту взагалі не вбачається, чи відбулося обстеження квартири складом комісії, чи цей акт був складений виключно зі слів свідків [PERSON] та [PERSON] , які в ході розгляду справи допитані не були. Також, не є належним доказом по справі довідка Центру обслуговування абонентів № 2 Єдиної абонентської служби від 14.09.2015 року № 1637 (а.с. 8), оскільки її зміст викликає обґрунтовані сумніви у достовірності викладених в ній відомостей щодо не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] з березня 2005 року. По-перше, зазначена довідка від 14.09.2015 року № 1637 складена згідно наведеного вище акту від 11.09.2015 року. Більше того, ця довідка вже містить дату, з якої [PERSON] , начебто, не проживає у квартирі [ADDRESS] , а саме: з березня 2005 року. Отже, зазначені обставини підтверджують, що [PERSON] не втратив інтересу до спірного житла, іншого житла не має, позбавлений права користування спірною квартирою за не залежним від нього обставинам ,що також підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме у зв`язку з наявністю конфлікту та перешкод для нього в користуванні спірною квартири з боку позивачки, оскільки позивачка змінила замки і чинить перешкоди в користуванні квартирою. Суд вважає, що в ході розгляду справи позивачем не було надано належних допустимих доказів тієї обставини, що відповідач по справі з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації, оскільки втратив інтерес та необхідність у наведеному житловому приміщенні, що там відсутні його речі. Так, позивачем [PERSON] не були спростовані у передбачений законом спосіб надані [PERSON] суду належні письмові докази, які беззаперечно доводять факт перешкоджання з боку позивача та її чоловіка у користуванні відповідачу спірним житлом намагання відповідача відновити свої порушені права в позасудовому порядку Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, відповідно до статті 71 ЖК України для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Доводи позивачки [PERSON] та показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що позивач не проживає у спірній квартирі з 2005 року без поважних причин спростовуються встановленими судом обставинами, зокрема фактом заміни вхідних дверей і замків у квартирі та зайняття кімнати позивача через постійні конфлікти, які виникали між сторонами . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З квитанції № 179593 від 11 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] за договором від 12.04.2019 року було отримано 12 000 гривень за надання юридичних послуг. З договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2019 року вбачається, що договір укладений між адвокатом Четверик М.Ю. та [PERSON] . Згідно п.4.3 договору розмір гонорару за юридичні послуги визначається у додатковій угоді до договору. Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 12.04.2019 року розмір гонорару за надані адвокатські послуги під час розгляду цивільної справи № 331/6315/17 становить 12 000 гривень. Згідно ордеру про надання правової допомоги серії ЗП № 053262 , який виданий адвокатом [PERSON] , адвокат Четверик М.Ю. представляє інтереси відповідача [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2019 року. Відповідачем надано суду детальний розрахунок обсягу та вартості послуг та розмір компенсації витрат по наданню правової допомоги за договором від 12.04.2019 року. Згідно акту наданих послуг за договором, вартість наданих [PERSON] послуг на професійну правничу допомогу склала 1200,00 гривень, з яких: консультація клієнта- 1000,00 гривень; ознайомлення з матеріалами справи в суді , вивчення наданих клієнтом матеріалів, опрацювання судової практики з аналогічних питань - 4000,00 гривень; підготовка заяви про перегляд заочного рішення- 3000,00 гривень; підготовка відзиву- 3500,00 гривень; підготовка клопотання про виклик свідків, заяви про ознайомлення з матеріалами справи - 500,00 гривень. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд звертає увагу на наявні у матеріалах справи докази ознайомлення адвоката Четверик М.Ю, з матеріалами цивільної справи , заяву про перегляд заочного рішення суду, клопотання , відзив на позов, які свідчать про виконану адвокатом роботу, крім того, вважає, що доводи цього відзиву та надані адвокатом докази були оцінені та враховані при постановленні судового рішення за результатами розгляду справи. Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Враховуючи, що відповідачем надано до суду опис виконаних адвокатом робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначена сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] .. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved