Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною заявою. Зазначив, що 03 лютого 2011 року померла його мати - [PERSON], яка залишила заповіт, що передбачає належність спадкоємцям часток у нерухомому майні, а саме: житловому будинку та господарських споруд, які знаходяться за адресою: вулиця Жовтнева 15-а, с. Млинище Житомирського району, та двох земельних ділянок, які розташовані в с. Млинище Житомирського району. Позивачу відомо, що будинок за вказаною адресою був придбаний на ім'я його матері в 1988 році. На час звернення позивача до Першої нотаріальної контори м. Житомира для оформлення спадщини, згаданий будинок не був офіційно зареєстрований в БТІ та мав статус самовільної забудови або недобудови. За відсутності правоустановчих документів Перша нотаріальна контора м. Житомира надала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 302\\02-31 від 20 лютого 2015 року. Разом з тим, Перша нотаріальна контора м. Житомира оформила та надала позивачу правоустановчі документи на належну йому за заповітом частину земельної ділянки площею 0,1983 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1822084700:03:001:0011, розташована за адресою: вулиця Жовтнева 15-а села Млинище Житомирського району. 14 грудня 2016 року з відкритих реєстрів майнових прав позивачу стало відомо що належний його матері будинок, що вказаний в заповіті, зареєстрований на підставі декларації ЖТ142163292239 від 28 листопада 2016 року про готовність об'єкту до експлуатації за [PERSON]. В реєстраційних документах відсутні права на майно інших спадкоємців на нерухоме майно, що належало матері. У звязку з діями відповідачів позивач вимушений був звернутись до суду. 02 березня 2017 року Житомирський окружний адміністративний суд своєю постановою зобовязав Житомирську архітектурно-будівельну інспекцію скасувати декларацію ЖТ142163292239 від 28 листопада 2016 року та реєстрацію 100 % житлового будинку та господарських будівель в с. Млинище Житомирського району, вул. Жовтнева, буд. 15-а, а відділ Державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області - скасувати реєстрацію цієї ж нерухомості, зареєстрованої за [PERSON]. Відповідач [PERSON], знаючи про те, що в Житомирському окружному адміністративному суді на завершальному етапі (залишились судові дебати), розглядається позов [PERSON], де він є третьою особою, 22 лютого 2017 року відчужив за договором дарування спірну нерухомість своїй дружині [PERSON]. Позивачу відомо, що [PERSON] з метою позбавлення його власності має намір продати будинок та земельну ділянку іншій особі, яка буде мати статус добросовісного набувача. У звязку з наведеним просить: визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Жовтнева 15-а, с. Млинище Житомирського району Житомирської області, укладений 22 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2979; визнати недійсним договір дарування частки земельної ділянки, укладений 22 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2980. Представником відповідачів у процесі розгляду справи було подано заперечення на позовну заяву, де остання та відповідач [PERSON] просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем у позовній заяві зазначені обставини, які не відповідають дійсним обставинам справи (т. 1 а.с. 154-155). У судове засідання зявилися позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] У судовому засіданні відповідачами було визнано позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Жовтнева 15-а, с. Млинище Житомирського району Житомирської області, укладений 22 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2979. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності (т. 1 а.с. 150). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач 25 лютого 2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/12 частин земельної ділянки площею 0,1983 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Млинище, вул. Жовтнева, 15-а, яка належала його померлій матері [PERSON] (т. 1 а.с. 8). Позивач також звертався до Першої житомирської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку від 05/12 частин житлового будинку № 15-а по вул. Жовтневій, с. Млинище Житомирського району після померлої 03 лютого 2011 року матері [PERSON], однак постановою № 302/02-31 від 20 лютого 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок (т. 1 а.с. 11). 21 грудня 2000 року рішенням Виконавчого комітету Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 71 було затверджено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом житлового будинку в с. Млинище по вул. Жовтнева та прийнято в експлуатацію належний [PERSON] індивідуальний житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 108,8 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м (т. 1 а.с. 157). 22 грудня 2000 року розпорядженням Житомирської РДА № 495 було затверджено подані акти державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку, збудованого [PERSON] в с. Млинище по вул. Жовтневій (т. 1 а.с. 158). Згідно з інформаційною довідкою № 75739509 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 13) на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації серії та номер: ЖТ142163292239, виданої 28 листопада 2016 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області (т. 1 а.с. 80), за відповідачем [PERSON] 29 листопада 2016 року було зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 15-а, с. Млинище, Житомирський район, Житомирська область. 22 лютого 2017 року був укладений договір дарування, зареєстрований в реєстрі за №2980, згідно з яким [PERSON] подарував [PERSON] 7/12 ід.ч. земельної ділянки площею 0,1983 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Млинище, вул. Жовтнева, 15-а, кадастровий номер 1822084700:03:001:0011 (т. 1 а.с. 48). 22 лютого 2017 року був укладений договір дарування, зареєстрований в реєстрі за №2979, згідно з яким [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 15-а, с. Млинище, Житомирський район, Житомирська область (т. 1 а.с. 70). Відповідно до інформаційної довідки № 81581836 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 березня 2017 року (т. 1 а.с. 17) вказаний житловий будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі договору дарування від 22 лютого 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 2979. 02 березня 2017 року Житомирським окружним адміністративним судом було винесено постанову про скасування декларації про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстровану Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області 28.11.2016 № 142163292239 щодо будівництва індивідуального житлового будинку та господарської будівлі, яка знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Млинище, вул. Жовтнева, 15-а, та скасування рішення Відділу Державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області № 32700363 від 02.12.2016 щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою Житомирська область, Житомирський район, с. Млинище, вул. Жовтнева, 15-а (т. 1 а.с. 31-33). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна встановлений Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127. З огляду на наведене, зважаючи на визнання відповідачами позовної вимоги стосовно визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинку, зважаючи на скасування судом декларації про готовність до експлуатації об'єкта щодо будівництва спірного житлового будинку та господарської будівлі, на підставі якого за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності, та скасування судом рішення Відділу Державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області щодо державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок, суд дійшов висновку, що зазначена позовна вимога щодо визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинку від 22 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2979, має бути задоволена. Стосовно позовної вимоги щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 22 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2980 суд зазначає наступне. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини (п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України). Так, 24 жовтня 2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частин земельної ділянки площею 0,1983 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Млинище, вул. Жовтнева, 15-а, яка належала його померлій дружині [PERSON] (т. 1 а.с. 55). 08 лютого 2017 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 5/12 частин земельної ділянки площею 0,1983 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Млинище, вул. Жовтнева, 15-а, яка належала його померлому сину [PERSON] (т. 1 а.с. 58). Частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 ЦК України (ст. 363 ЦК України). Власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину (п. а ч. 1 ст. 90 ЗК України). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України). Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України). Отже, з огляду на відсутність доказів того, що реєстрація права власності відповідача на спірну земельну ділянку відбулася неправомірно, суд позбавлений можливості визнати договір дарування даної спірної земельної ділянки недійсним, оскільки відповідачем у встановленому законом порядку зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 лютого 2017 року (т. 1 а.с. 61). Стосовно посилань сторони позивача на ст. 88 ЗК України та зауваження про необхідність отримати згоду позивача як співвласника на укладення договору дарування земельної ділянки суд, з огляду на ст. 362 ЦК України, зазначає, що отримання такої згоди необхідне лише під час продажу частки земельної ділянки, але не відчуження іншим способом (у даному випадку дарування). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Отже, з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у сумі 800 грн (640+640+320+320)/2=960) (дві вимоги немайнового характеру (т. 1 а.с. 3, 214), забезпечення позову (т. 1 а.с. 4) та забезпечення доказів (т. 1 а.с. 29) та витрати за надання правової допомоги в розмірі 500 грн (1000/2=500) (т. 1 а.с. 229). Стосовно інших судових витрат суд, з огляду на ч. 2 ст. 137 ЦПК України, згідно із якою витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами на підставі відповідних доказів, дійшов висновку про неможливість стягнення з відповідачів на користь позивача таких витрат у звязку з неможливістю прийняти надану стороною позивача квитанцію від 14 серпня 2017 року (т. 1 а.с. 197) як доказ сплати позивачем коштів за надання правової допомоги, оскільки з її змісту не вбачається яке саме призначення даних коштів. Інших доказів щодо цього суду надано не було. Щодо заявленого у судовому засіданні клопотання сторони відповідача про скасування заходів забезпечення позову суд зазначає, що оскільки рішення суду не набрало законної сили, відтак спір сторін ще не вирішено, існує загроза невиконання чи утруднення виконання рішення, а тому клопотання про скасування заходів забезпечення позову є передчасним. Окрім того, згідно з вимогами ст.ст. 158, 182, 183 ЦПК України таке клопотання має бути подане в письмовій формі окремою заявою. З огляду на наведене,

Outcome: partial