Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту №ФО70488П від 20.06.2007 року, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON], у розмірі 235361 грн. 60 коп., з яких: 66364,84 грн. - заборгованість за кредитом; 78421,85 рн. - заборгованість за відсотками; 23517,07 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 29495,41 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 16149,32 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом; 21413,11 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками, посилаючись на порушення боржником зобовязань за кредитним договором. Представник позивача у судовому засіданні вимоги заяви підтримала із наведених у позові підстав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі внаслідок пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду відповідно до ст. ст. 256, 257, 266, 267 ЦК України. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та письмові докази суд прийшов до висновку про відмову у задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070488П від 20.06.2007 року позивач надав відповідачу кредит у розмірі 75 000,00 грн. зі сплатою 16 % річних та комісії, а відповідач взяв на себе зобовязання вчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 19 лютого 2019 року, відповідно до п. п. 1.1., 1.1.1., 1.1.2, 2.4., 2.5., 3.3.9., 3.3.10. Договору. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобовязання, що є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Ці зобовязання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 18.02.2016 року заборгованість за кредитним договором згідно із наданим розрахунком складає у розмірі 235361 грн.60 коп., з яких: 66364, 84 грн. - заборгованість за кредитом; 78421,85 грн. - заборгованість за відсотками; 23517,07 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 29495,41 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 16149,32 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом; 21413,11 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями та передбачено у п. п. 1.1.2., 2.4. Договору. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 4.5. Договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обовязків, визначених п. п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9 цього Договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, аналізуючи зазначені норми ЦК України та умови спірного Договору кредиту можна зробити висновок про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів більше ніж 60 днів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, тобто до 19.02.2019 року вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами і штрафними санкціями в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. У цьому випадку, перебіг позовної давності буде починатись через 2 дні після закінчення 60-ти денного терміну, який дається на сплату обовязкових платежів та штрафних санкцій. Отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. З довідки-розрахунку установлено, що [PERSON] здійснила останній платіж 06 серпня 2009 року в сумі 100 грн. Крім того, з довідки - розрахунку вбачається, що нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та інфляційних витрат здійснювалися з 17.02.2015 р. на суму, яка входить до загальної суми заборгованості як за кредитом, так і вісотками. Оскільки строк виконання основного зобовязання договором було змінено, тобто строк користування кредитом достроково сплив 06 жовтня 2009 року, тобто через 60 календарних днів з дати, коли позичальник перестав сплачувати кредит, нараховані проценти за кредитом та штрафні санкції, тому строк в один день від дня настання зміненого строку виконання основного зобовязання закінчився 07 жовтня 2009 року, натомість ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом поза межами цього строку, зокрема 08 квітня 2016 року. За змістом цих норм, зокрема, ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Указані висновки також викладені у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 р. №6-20цс14 та від 17 лютого 2016 року №6-2875цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими. З матеріалів справи вбачається, що із даним позовом Банк звернувся 08.04.2016 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму погашення Кредиту, відсотків та штрафних санкцій (пені, інфляційних витрат), тобто більше, ніж через 6 років, що є пропущенням 3-річного терміну позовної давності. Позивачем не доведено, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, а також не обґрунтовано її переривання, зупинення перебігу чи пропущення з поважних причин, і таких обставин не встановлено судом. Враховуючи зазначене, а також, у звязку із сплином строку позовної давності до основної вимоги (кредит, відсотки) вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги відповідно до ст. 266 ЦК України, що в даному випадку відноситься і до штрафних санкцій, тому суд вважає позовні вимоги банку в частині стягнення як кредитної заборгованості, заборгованості за відсотками, так і розмірів штрафних санкцій (пені, інфляційних витрат) не підлягаючими задоволенню у звязку із пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed