Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2014 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] [INFO] року народження в розмірі по 2500 грн. щомісячно, але за період після стягнення аліментів його стан здоров'я погіршився, також на його утриманні перебуває неповнолітня дочка від попереднього шлюбу, що ускладнює для нього можливість виконання рішення суду про стягнення аліментів, а тому позивач просив суд на підставі ст.192 СК України зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина [PERSON], визначивши розмір аліментів по 1/4 частині з усіх видів його доходів щомісячно. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач та її представник позов не визнали, подали зустрічну позовну заяву про збільшення розміру аліментів, в якій [PERSON] просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON], до 3000 грн. щомісячно, оскільки вона несе самостійно витрати по утриманню сина, кошти необхідні для його розвитку, навчання, оздоровлення та лікування, посилається на те, що матеріальний стан платника аліментів за період після стягнення аліментів поліпшився. За ухвалою суду від 25.11.2016 року зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Відповідач та її представник зустрічний позов підтримали, представник позивача цей позов не визнала. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника служби у справах дітей, в якому 3-я особа просить суд при вирішенні спору керуватися правами та інтересами дитини. 3-я особа - Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області до суду представника не направила, про час розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, цивільну справу № 357/6122/14-ц 2/357/2359/14, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі в зареєстрованому шлюбі не перебували, але мають спільного сина [PERSON] [INFO] року народження, який проживає разом з матір'ю в [ADDRESS], батько хлопчика [PERSON] проживає окремо в [ADDRESS]. Наведені обставини сторонами в суді не заперечуються. За ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/6122/14-ц 2/357/2359/14 від 05.08.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] [INFO] року народження в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно починаючи з 13.05.2014 року до досягнення повноліття, що слідує з копії виконавчого листа , виданого 15.12.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. Позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми до 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо. Або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом представник позивача посилається на те, що стан здоров'я позивача різко погіршився, він захворів на цукровий діабет, за станом здоров'я не зміг займатися підприємницькою діяльністю та отримувати доходи, на його утриманні перебуває неповнолітня дочка, яка навчається на платній основі, позивач оплачує навчання дочки. Представник позивача посилається на правову позицію Верховного Суду України , висловлену у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України за приписами ст.360-7 ЦПК України. В даній постанові Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). В судовому засіданні встановлено, що при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно судом враховувалися ті обставини, що син сторін повністю перебуває на утримання матері, батько хлопчика коштів на його утримання не надає, ним не було надано довідок про його доходи, судом також враховано, що на його утриманні перебуває неповнолітня дочка від попереднього шлюбу, що слідує з рішення суду від 05.08.2014 року про стягнення аліментів у справі № 357/6122/14-ц 2/357/2359/14, яка оглядалася в судовому засіданні. Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 18.11.2014 року, а ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, зазначені вище судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін. Посилаючись на погіршення матеріального стану позивача, його представником надано до суду довідку Києво-Святошинської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області від 12.08.2016 року, згідно якої за період з 01.04.2014 року по 31.03.2016 року у [PERSON], який зареєстрований як фізична особа, що займається підприємницькою діяльністю, доходи відсутні. Але ці обставини існували також на час винесення судом рішення про стягнення аліментів в 2014 році, оскільки платник аліментів і на той час був зареєстрований як фізична особа-підприємець, але доказів своїх доходів не надав. За весь цей час з реєстрації як ФОП в зв'язку з припиненням підприємницької діяльності [PERSON] не знімався, крім того, як встановлено судом, він отримав дозвіл на відкриття клініки доктора [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що не заперечується його представником в судовому засіданні. Отже, доказів про зменшення доходів платника аліментів за період після постановлення судом рішення про стягнення аліментів, представником позивача суду не надано. Щодо погіршення стану здоров'я позивача, то суду надано копію виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] від 04.08.2016 року, в якій зазначено про те, що він хворіє на цукровий діабет з 03.08.2016 року, але жодних доказів того, що позивач несе якісь витрати на своє лікування, що він за станом здоров'я змушений витрачати додаткові кошти, що призводить до погіршення його матеріального стану, суду не надано. Представник позивача посилалася на те, що [PERSON] оплачує навчання його неповнолітньої дочки [PERSON] від попереднього шлюбу, яка перебуває на його утриманні. На обґрунтування цих посилань суду надано копію договору № 30-1-043-2016 про надання освітніх послуг, який укладено 04.08.2016 року між [PERSON] та Одеським національним університетом імені І.І.Мечникова, відповідно до якого вартість навчання становить 47347 грн., оплата проводиться за кожний семестр. Але доказів понесених саме позивачем витрат за навчання дочки суду не надано, а при постановленні рішення про стягнення аліментів в 2014 році судом приймалися до уваги ті обставини, що на утриманні позивача перебуває неповнолітня дочка [PERSON]. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що позивачем та його представником не надано безспірних доказів того, що за період після стягнення аліментів матеріальний стан позивача значно погіршився, що за станом здоров'я він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилання на наявність заборгованості по аліментах станом на 31.05.2016 року у розмірі 62 500 грн. не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки заборгованість виникла у зв'язку з тим, що позивач не сплачував весь цей час аліменти на утримання свого сина [PERSON] на користь [PERSON] Необгрунтованими суд також вважає вимоги про визначення розміру аліментів у частці від доходів платника аліментів згідно положень ст.183 СК України. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Доказів того, що платник аліментів має регулярний дохід, суду надано не було, а тому з врахуванням цих обставин судом було визначено розмір аліментів саме у твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно, підстав для зміни розміру аліментів суд не вбачає. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про збільшення розміру аліментів, то суд враховує наступне. Так, підставою для збільшення розміру аліментів згідно положень ст.192 СК України може бути поліпшення матеріального стану платника аліментів, саме на це і посилалася відповідач, звертаючись до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів до 3000 грн. щомісячно. Але жодних належних доказів щодо поліпшення матеріального стану платника аліментів [PERSON] та її представником не надано. А ті обставини, що [PERSON] самостійно несе витрати по утриманню малолітнього сина [PERSON], були враховані судом при постановленні рішення про стягнення аліментів на дитину, судом також було враховано при визначенні розміру аліментів витрати, пов'язані з вихованням і розвитком дитини /вивчення іноземних мов, спорт, танці тощо/, що слідує з рішення суду від 05.08.2014 року. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши все вищенаведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не надано безспірних та належних доказів на обґрунтування позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, а тому суд вважає зустрічний позов також необґрунтованим і відмовляє з цих підстав в його задоволенні.

Outcome: dismissed