Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до судув інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Черкаське лісове господарство» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про витребування земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17.05.2017 у справі № 707/2308/16-ц ( 22-ц/793/674/17) задоволено позов Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до [PERSON] . Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту з кадастровим №7124982500:03:001:0029, загальною вартістю 63600,00 грн., за [PERSON] , винесене 28.09.2015 державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С., індексний №24818006; витребувано у [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту з кадастровим №7124982500:03:001:0029, загальною вартістю 63600,00 грн., яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу №3404 від 28.09.2015, на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство». Разом з тим, у ході виконання зазначеного рішення суду встановлено, що речове право на спірну земельну ділянку перейшло до [PERSON] на підставі договору іпотеки №4201. З огляду на подальше відчуження незаконно переданої у приватну власність земельної ділянки, порушуються права та інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України та постійного лісокористувача ДП «Черкаське лісове господарство» на їх використання, отже спір щодо її витребування від нового власника підлягає вирішенню в судовому порядку, тому прокурор і звернувся з даним позовом до суду. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, вважає, що оскільки він є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, ця ділянка вибула з володіння власника з його волі, то вона не може бути витребувана у відповідача. Крім того, зазначив, що спірна земельна ділянка не входить до земель ліскогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Черкаський лісгосп», а тому відсутні підстави її витребування. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без її участі до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінивши їх в сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17.05.2017 у справі № 707/2308/16-ц ( 22-ц/793/674/17) задоволено позов Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до [PERSON] . Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту з кадастровим №7124982500:03:001:0029, загальною вартістю 63600,00 грн., за [PERSON] , винесене 28.09.2015 державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С., індексний №24818006; витребувано у [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту з кадастровим №7124982500:03:001:0029, загальною вартістю 63600,00 грн., яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу №3404 від 28.09.2015, на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство». Згідно договору іпотеки №4201 від 05.05.2017 року [PERSON] передала іпотекодержателю [PERSON] спірну земельну ділянку з метою забезпечення повного виконання зобов`язання за договором позики грошових коштів в сумі 50000грн., з строком виконання до 10.05.2017 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 142093500 від 22.10.2018 року право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, з кадастровим №7124982500:03:001:0029 зареєстровано за [PERSON] . Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРі з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України,статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ. Відповідно до останньої (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України`від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Враховуючи положення ст.ст. 13,14 Конституції України, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення. У спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті13, частина сьома статті41, стаття50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті18,19, пункт «а» частини першої статті91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Факт незаконного розпорядження Черкаською РДА з подальшим неправомірним набуттям [PERSON] , як первинним власником та [PERSON] , як подальшим набувачем, земельної ділянки за кадастровим номером 7124982500:03:001:0029 - встановлено рішеннями суду, які набрали законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд враховує, рішення апеляційного суду Черкаської області від 17.05.2017р. у справі №22-ц/793/674/17 та рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04.03.2015р. у справі № 707/63/15-ц, які набрали законної сили мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи. За правилом ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Добросовісність набуття у розумінні ст. 388 ЦК України полягає у тому, що майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такою витребування обмежуються, зокрема, п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, яким передбачено, що витребування майна можливе у разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Верховним Судом вказано, що положення ст.388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 21.12.2016р. у справі №6-2233цс16. Таким чином, здійснення Черкаською РДА права власності, зокрема розпорядження майном, не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі постійного землекористувача цієї земельної ділянки на її передачу іншим особам. Подібний правовий висновок висловлений у постанові ВСУ від 02.11.2016р. №6-2161цс16. В даному випадку підставою витребування спірної земельної ділянки є не лише факт скасування розпорядження, як ненормативного акту органу державної влади, а також скасування рішенням у вищевказаних цивільних справах правовстановлюючих документів, що свідчить про фактичну відсутність повноважень [PERSON] та [PERSON] на розпорядження спірною земельною ділянкою. Ураховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] незаконно набули право власності на спірну землю у зв`язку із порушенням встановленого порядку надання і відчуження земельної ділянки, а отже, право державної власності на цю ділянку не припинено, а право власності на неї у [PERSON] та [PERSON] на законних підставах не виникло. Застосування до спірних правовідносин речово-правового механізму повернення свого майна (віндикації) забезпечить захист прав та інтересів не тільки власника майна, а й добросовісних набувачів, які також є учасниками цивільного обороту. Вказаний правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 17.10.2018р. у справі №707/30/17 (провадження №61-3247св18). [PERSON] отримав платно спірну земельну ділянку на підставі укладеного між ним та [PERSON] договору іпотеки № 4201 від 05.05.2017р. Про наявність правових підстав для витребування в добросовісного набувача в порядку ст.388 ЦК України спірної земельної ділянки, що належить до земель лісового фонду та яка на час прийняття незаконного рішення про її відчуження перебувала в державній власності і вибула з володіння власника держави поза його волею, зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі №6-99цс14. Посилання відповідача, на ту обставину що, земельна ділянка з кадастровим номером 7124982500:03:001:0029 відповідно до довідки №1007/10 від 09.10.2019 року виданої ДП «Черкаське лісове господарство» не входить до земель ліскогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Черкаський лісгосп», суд не приймає до уваги, оскільки це спростовується рішеннями Черкаського районного суду Черкаської області від 17.05.2017 року та Апеляційного суду Черкаської області від 17.05.2017 року, відповідно до змісту яких, спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, щодо яких встановлений особливий режим охорони та використання. Верховний Суд вказав, що витребування земельних ділянок у відповідачів без надання компенсації у зв`язку з їх витребуванням, не свідчить про порушення принципу «пропорційності», оскільки покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги прокурора щодо витребування у відповідача спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави незаконно, та повернення земельної ділянки на користь держави в особі Кабінета Міністрів України як власника та ДП «Черкаське лісове господарство» як користувача підлягають задоволенню. Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор посилався на те, що незаконне надання відповідачу земельної ділянки державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність грубо порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, що відповідно до статті 23 ЗаконуУкраїни«Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову. Отже, у позовній заяві прокурором визначено орган, який уповноважений державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах та підтверджено нездійснення цим органом захисту інтересів держави, що, в свою чергу, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.131-1 Конституції України відноситься до «виключних випадків», які передбачають повноваження прокурора на здійснення представництва інтересів держави в суді, тому суд вважає, що прокурором відповідно до ч.4 ст.56 ЦПК України належним чином підтверджено наявність повноважень для представництва інтересів держави у даній справі. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved