Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 20.02.2012 в провадженні Заводського РВ міліції перебуває кримінальна справа № 43121238 за ч. 3 ст. 185 КК України, в ході розслідування якої винні в крадіжці особи станом на 24.12.2014 р. не виявлені. Однак, крадіжкою, що мала місце 17.12.2011 р., йому спричинено матеріальної шкоди на суму 5740 грн., яка в зв'язку з невстаноленням винних в крадіжці осіб, на підставі ст. 1177 ЦК України, в редакції, що діяла на момент скоєння злочину, підлягає стягненню з Державного бюджету України. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20.02.2012 р. слідчим відділом Заводського РВ м. Дніпродзержинська порушено кримінальну справу № 43121238 за фактом крадіжки належного позивачу майна, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. В ході слідства позивача визнано потерпілим, допитано в якості потерпілого та визнано цивільним позивачем в рамках даної кримінальної справи. Досудове слідство на даний час триває. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що досудовим слідством винних в крадіжці осіб не встановлено, відтак вважає, що спричинена крадіжкою шкода має бути відшкодована Державою Україна в особі Державної казначейської служби України, у порядку ст. 1177 ЦК України, в редакції, що діяла на момент скоєння злочину. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Редакція статті 1177 ЦК України, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, втратила чинність у зв'язку з прийняттям Закону України від 16.05.2013 № 245-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України», відтак у відповідності до ст. 5 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 1177 ЦК України у чинній редакції визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Положення вказаної статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом. Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету на сьогодні законодавчо визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В той же час вказаний Закон передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету лише у випадку, коли кримінальне правопорушення вчинено спеціальним суб'єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо. З аналізу наведених норм та обставин за яких позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, вказаний Закон не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки ним врегульовані інші правовідносини, ніж ті, що виникли у даній справі. Враховуючи зазначене, суді дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed