Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 02.09.2019 та просив суд усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком [ADDRESS] , визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним будинком. В обґрунтування позову вказував, що він є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На прохання знайомого [PERSON] , який потребував зареєстрованого місця проживання у зв`язку з працевлаштуванням, він зареєстрував місце проживання [PERSON] у вказаному будинку на строк не більше двох місяців, про що між ними існувала домовленість. Відповідач з моменту реєстрації у будинку не проживав, речей своїх в ньому не зберігав. Він продовжує проживати без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , але знятися з реєстрації в будинку позивача не бажає. Позивач стверджував, що це порушує його право власності. Між ним та відповідачем відсутні будь-які домовленості щодо порядку користування вказаним житловим приміщенням. Позивач до суду не з`явився, але від його представника через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивач підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 27). Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання та місцем фактичного проживання (а.с. 15), до суду повторно не з`явився (а.с. 18-19, 21-22, 25-26), про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, відзиву не подано. Третя особа Данилівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, участь свого представника в судове засідання не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності її представника (а.с. 20). У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8). Згідно довідки Данилівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 06.08.2019 № 533, у даному будинку зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] (а.с. 9). Як вказував позивач, та не спростував відповідач, його реєстрація у будинку позивача була проведена за його згоди, на умовах тимчасової реєстрації, лише з метою забезпечення працевлаштування відповідача. Відповідач не є членом сім`ї позивача, у вказаному будинку жодного дня не проживав, при цьому жодних перешкод йому не чинилося, будь-яких домовленостей між ним та позивачем щодо подальшої реєстрації місця проживання у будинку не укладалося, однак відповідач добровільно з реєстрації не знявся, про що вказував позивач та не заперечив відповідач. Факт реєстрації [PERSON] у домоволодінні позивача, порушує його право власності, оскільки він як власник будинку змушений сплачувати комунальні платежі нараховані на [PERSON] , що є для нього надмірним матеріальним тягарем. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно серед інших, є право користування чужим майном (сервітут). Згідно зі ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду та відповідно до ст. 406 ЦК України може припинятися у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, який зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, не є членом сім`ї позивача, не проживав та не проживає у житловому приміщенні належному позивачеві, доказів протилежного суду не надано, підстава для його проживання у будинку позивача відпала, у зв`язку з закінченням обумовленого між сторонами строку реєстрації місця проживання у даному будинку та небажанням позивача його продовжувати, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Оскільки за подання позову до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн., рішенням суду позовні вимоги задоволено, тому

Outcome: approved