Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом посилаючись на те що, він є власником будинку № 21, розташованого по вул. Ярошена в селі Кіндрашівка Куп'янського району Харківської області. Будинок придбаний в період шлюбу з колишньою дружиною [PERSON] Перепон у реєстрації за нею на праві власності ? частини будинку він не чинить, однак відповідач цього уникає. Окрім них у будинку зареєстровані донька [PERSON], прийомна донька [PERSON] та син колишньої дружини [PERSON] Також в будинку без реєстрації і без його згоди проживають батьки колишньої дружини [PERSON] і [PERSON], які забезпечені іншим житлом, але добровільно не бажають виселитися з житла, чинять перепони у користуванні власністю. На підставі цього, позивач просить у судовому порядку усунути перешкоди в його користуванні будинком, вселити його до будинку та виселити [PERSON] і [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Позивач у судовому засіданні підтримав доповнену позовну заяву, просив її задовольнити та пояснив, що з грудня 2015 року у спірному будинку не мешкає, жодних спроб вселитися не робив, які перешкоди йому чинять відповідачі в користуванні будинком, пояснити не зміг. Представник відповідачів [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] заперечували проти задоволення позову, вказавши, що відповідачі дійсно мешкають у будинку № 21 по вул. Ярошенка с. Кіндрашівка, який є спільною сумісною власністю колишнього подружжя позивача і [PERSON] та був придбаний за кошти від продажу будинку [PERSON] в Шевченківському районі та її батьків. Разом з відповідачкою [PERSON] зареєстровані неповнолітні діти. З 2010 року у будинку стали проживати [PERSON] і [PERSON], які в міру своїх сил допомагають їй по господарству та у вихованні дітей. У 2015 році у [PERSON] стався інсульт, тому він потребує стороннього догляду. Позивач фактично вимагає заборонити батькам [PERSON] навідувати доньку та її родину у вільно обраній формі, що є неприпустимим. На спростування обмеження позивача у доступі до будинку, свідчить той факт, що ним з помешкання було вивезене сумісно нажите майно без погодження з колишньою дружиною. \~Представник третьої особи - Кіндрашівський сільський голова [PERSON] у суді пояснив, що згідно рішення Кіндрашівської сільської ради за № 2 від 16.11.2015 року він приступив до виконання повноважень сільського голови. За цей період позивач не звертався до нього із скаргами щодо неможливості його користування спірним будинок і вселення. З'ясувавши позиції учасників процесу та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ході розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] ( у шлюбі «Бало») Г.І. 30 серпня 2003 року зареєстрували шлюб, який за рішеням суду від 24 липня 2015 року був розірваний. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та оформлено піклування над [PERSON],19 вереня [INFO] (а.с. 6). Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26 жовтня 2006 року, повідченого державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], [PERSON] був придбаний у власність житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область Купянський район село Кіндрашівка, вул. Ярошенка, 21 та земельну ділянку площею 0,421 га, надану для обслуговування житлового будинку, ведення підсобного господарства, яка розташована за вищевказаною адресою (а.с.7-8). Відомостей про державну реєстрцію права власності на вищевказане нерухоме майно суду не надано. У жилому будинку № 21 по вул. Ярошенка в селі Кіндрашівка Купянського району Харківської області, на теперішній час зареєстровані позивач і відповідач [PERSON], донька [PERSON], [INFO], прийомна донька [PERSON], [INFO], син колишньої дружини [PERSON], [INFO], та фактино мешкають з 2010 року без реєстрації мати і батько колишньої дружини [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією паспорта позивача і двома довідками Кіндрашівської сільської ради ( а.с. 5,9,10). [PERSON] і [PERSON] перебувають на диспансерному обліку в амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Кіндрашівка у звязку з серцево-судинними хворобами. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 цього Кодексу визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З матеріалів справи та пояснень осіб, які беруть участь у справі, убачається, що питання з приводу спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] не вирішувалося, та між сторонами існує непорозуміння щодо нього. Спір між сторонами про поділ майна не є вирішеним ні в судовому, ні у позасудовому порядку, отже на цей час вони мають рівні права на користування майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Виходячи з пояснень віповідачів, що були не спростовані позивачем під час розгляду справи, будь-яких перешкод у користуванні майном [PERSON] не має, оскільки він на свій розсуд вивозив з будинку речі, замкі не змінювалися, що свідчить про його відкритий доступ до помешкання. Жодних спроб вселитися самостійно він не приймав. За захистом порушених прав на житло до відповідних органів місцевого самоврядування чи органів Національної поліції України не звертався. Отже, суд дійшов висновку про не доведеність позовних вимог [PERSON] в частині того, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спірним будинком танеобхідність їх усунення шляхом вселення до будинку. Відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. ст. 150, 156 ч.1,3 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей … Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. До членів сімї, у відповідності до ст. 64 ЖК України, відносяться, зокрема, батьки [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України виселення члена сімї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливе в тому випадку, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. У ході розгляду справи було встановлено, що будинок використовувався і використовується відповідачами для їх проживання та проживання дітей. Батьки [PERSON] по мірі можливості допомагають [PERSON] по господаству та у догляді за дітьми. Також судом враховано те, що у процесі розгляду справи не були встановлені порушення з боку відповідачів правил співжиття саме у сфері спірних житлових відносин, будь-яких доказів існування перешкод у користуванні позивачем житловим будинком суду не надано, не встановлено таких перешкод з боку відповідачів. Відповідачі повязані між собою родинними звязками і потребують постійної взаємної допомоги. Ці обставини є важливими та істотно впливають на вирішення спору, що відповідає правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-115 цс13. Враховуючи вказані вище норми діючого законодаства та викладені обставини, суд вважає позов [PERSON] не доведеним доказами і таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed