Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 17.01.2016р. було укладено кредитний договір № 160117-122558, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 2000,00грн. і зобовязався їх повернути, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1200,00грн. у строк до 15.02.2016р. 15.02.2016р. відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 1200,00грн. та пролонгував договір строком до 01.03.2016р., 15.03.2016р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 1160,00грн. і частково сплатив суму кредиту в розмірі 368,00 грн. та пролонгував договір строком до 30.03.2016р., зобовязавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 2340,00грн. Однак відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів не виконав, у звязку з чим станом на 05.10.2017р. утворилась заборгованість в сумі 24\~171,20грн., яка складається з суми основного боргу 1632,00грн., процентів за користування кредитом в розмірі 979,20грн., пені в розмірі 21560,00грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00грн. Ухвалою суду від 08.11.2017р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні. 19.12.2017р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнав повністю, посилаючись на те, що він дійсно укладав вказаний кредитний договір, але на даний час кредит він повернув повністю. Зокрема, 15.02.2016р. він сплатив в рахунок повернення кредиту 1200,00грн., 15.03.2016р. 1528,00грн., в т.ч. на погашенні тіла кредиту 800,00грн., процентів 728,00грн. Крім того, позивачем невірно розраховано розмір процентів за користування кредитом, який за його підрахунком повинен складати 1664,00грн., з яких ним оплачено 728,00грн., борг 936,00грн. Також зазначив, що пеня нарахована позивачем поза межами спеціального 1-річного строку позовної давності. Враховуючи, що позивач не поніс будь-яких негативних наслідків через прострочення виконання зобовязання, за яким він сплатив значно більшу суму, в також беручи до уваги його майновий стан (є пенсіонером), вважає, що є підстави для зменшення розміру пені. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. 09.01.2018р. до суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача до позовної заяви, в яких він зазначив, що відповідач не заперечує факту укладання кредитного договору та часткового його виконання. Так, 15.02.2016р. відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 1200,00грн. та, відповідно до п.2.3.1 Умов, пролонгував договір до 15.03.2016р. 15.03.2016р. відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 1160,00грн. і частково сплатив суму кредиту в розмірі 368,00 грн. та знову пролонгував договір строком до 14.04.2016р., зобовязавшись повернути кредит у розмірі 1632,00 грн. та відсотки у розмірі 979,20 грн., а всього 2611,20грн. Відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів не виконав, у звязку з чим, відповідно до п.4.4 Умов, за період з 15.04.2016р. по 05.10.2017р. нараховані штрафні санкції у вигляді пені в сумі 21560,00грн. (з розрахунку 2% від 2611,20 грн. х 539 днів). Сплачені відповідачем 15.02.2016р. грошові кошти в сумі 1200,00грн., 15.03.2016р. 1528,00грн. через їх недостатність на повне погашення тіла кредиту та нарахованих на той час процентів були зараховані в порядку 3.2 Умов надання та обслуговування кредитів в такій черговості: 1) сума неустойки, 2) проценти за кредитом, 3) сума кредиту. Таким чином, фактично було здійснено погашення процентів за кредитом на загальну суму 2360,00грн., тіло кредиту 368,00грн., пеня 0грн. Загальний розмір заборгованості становить 24 171,20грн. Просить позов задовольнити повністю. 18.01.2018р. до суду надійшли заперечення відповідача на додаткові пояснення до позову, в яких він зазначив, що позивачем надано два розрахунки розміру пені, які відрізняються між собою (розрахунок проведено із різних сум боргу). Крім того, просить застосувати спеціальний 1-річний строк позовної давності до вимог про стягнення пені. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибула, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на додаткові пояснення позивача, просить в задоволенні позову відмовити. На підставі ч.2 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки у вигляді штрафу або пені. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що між сторонами 17.01.2016р. було укладено кредитний договір №160117-122558, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 2000,00грн., які зобовязався повернути у строк до 15.02.2016р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2% за кожен день користування кредитом, тобто 1200,00грн., а також зі сплатою при виникненні заборгованості неустойки в розмірі 2% у порядку, передбаченому розділом 4 Умов. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання та обслуговування кредитів, затверджених наказом директора ТОВ «Служба миттєвого кредитування» №51 від 11.10.2014р. (далі Умови). Відповідач, подавши Заяву-анкету, яка відповідно до п.1.7,2.1 Умов є пропозицією (офертою) клієнта про укладання договору і яка була акцептована позивачем шляхом видачі грошових коштів, прийняв на себе зобовязання за кредитним договором. Згідно з п.1.5 Умов датою повернення кредиту є дата, в яку Клієнт зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом шляхом внесення відповідної суми коштів до каси Товариства. Згідно з п.2.3.1 Умов клієнт має право звернутись до Товариства з пропозицією (офертою) про продовження строку користування кредитом не пізніше дати повернення кредиту. Умовою акцепту Товариством пропозиції (оферти) Клієнта про продовження строку користування кредитом є погашення Клієнтом процентів за користування кредитом, нарахованих на дату повернення кредиту, способом, зазначеним в п.3.1.1.2 Умов. Згідно з п.3.1.1.2 Умов погашення заборгованості здійснюється в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому, такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих на користування кредитом. Згідно з п.3.2 Умов при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються в наступному порядку: сума неустойки, проценти за кредитом, сума кредиту. Згідно з п.4.3 Умов, за порушення строків повернення кредиту, Клієнт зобовязаний сплачувати Товариству неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту, у розмірі, що вказана в заяві-анкеті за кожен день прострочення або неналежного платежу за кредитним договором у розмірі та в порядку, зазначеному в п. 4.4 Умов. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №160117-122558 від 17.01.2016р., наданого позивачем, 15.02.2016р. відповідач [PERSON] сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 1200,00грн., 15.03.2016р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 1160,00грн. і частково сплатив суму кредиту в розмірі 368,00грн. В подальшому платежів за кредитним договором не здійснював, у звязку з чим станом на 05.10.2017р. утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 1632,00грн., за процентами - 979,20грн. Також позивачем нарахована пеня за порушення строків повернення кредиту в розмірі 21 560,00грн. за період з 15.04.2016р. по 05.10.2017р. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Однак, як встановлено судом, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконував свого зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у звязку з чим утворилась заборгованість. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 1632,00грн. та процентами в сумі 979,20грн. підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Вказаний розрахунок є повним, чітким, обєктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача та його представника щодо невірного визначення суми заборгованості за кредитним договором і їх альтернативний розрахунок боргу, за яким заборгованість за тілом кредиту відсутня, а заборгованість за процентами становить 936,00грн. Суд вважає, що такий розрахунок не відповідає умовам кредитного договору, а є субєктивним їх тлумаченням відповідачем. Так, відповідачем не оспорюється, що 15.02.2016р. він сплатив позивачу грошові кошти в сумі 1200,00грн., а 15.03.2016р. 1528,00грн. Ці суми зазначені і в розрахунку заборгованості, складеним позивачем. Як встановлено судом, сплачені 15.02.2016р. грошові кошти в сумі 1200,00грн. були зараховані позивачем на погашення відсотків за користування кредитом, а сплачені 15.03.2016р. грошові кошти в сумі 1528,00грн. були в першу чергу зараховані на погашення відсотків в сумі 1160,00грн., в другу на погашення тіла кредиту в сумі 368,00грн., що, на думку суду, відповідає вимогам п.3.2. Умов надання та обслуговування кредитів, які є невідємною частиною кредитного договору. Вказані обставини також свідчать про те, що після первісно визначеного сторонами строку дії кредитного договору (15.02.2016р.) його дія продовжувалась відповідачем шляхом погашення лише процентів за користування кредиту, що відповідає п.2.3.1 Умов. Останній раз проценти були сплачені відповідачем 15.03.2016р., у звязку з чим договір є продовженим до 15.04.2016р. Але, в подальшому жодних платежів на погашення тіла кредиту та процентів відповідач не здійснював, що ним фактично не заперечується. І це свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування ними. Таким чином, стягненню з відповідача в повному обсязі підлягає заборгованість за за тілом кредиту в сумі 1632,00грн. та процентами в сумі 979,20грн. Вирішуючи питання про стягнення пені, суд виходить з того, щозгідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначено ст.610 ЦК України. Факт порушення відповідачем свого зобовязання за кредитним договором знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, умовами кредитного договору передбачено право позивача нараховувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував пеню за порушення строків погашення заборгованості за період з 15.04.2016р. по 05.10.2017р. в сумі 21\~560,00грн. Разом з тим, згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Ст.266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм ст.258, 266 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Беручи до уваги вищевказане, при вирішенні питання про розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, судом повинно бути взято до уваги розрахунок пені за один рік. З урахуванням того, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, в т.ч. пені, 17.10.2017р. (штамп на поштовому конверті), суд вважає, що позивач має права вимагати стягнення з відповідача пені в межах 1-річного строку позовної давності і в межах заявлених вимог, а саме, за період з 17.10.2016р. по 05.10.2017р. Розмір пені за цей період згідно з розрахунком позивача становить 14\~160,00грн. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до рішення\~\~Конституційного суду України\~\~ №7-рп/2013 від\~\~11.07.2013р.,\~\~ вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.1,2 ст.627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). На підставі вказаного, беручи до уваги, що нарахований розмір пені значно перевищує розмір усіх складових заборгованості, чому, на думку суду, сприяла бездіяльність самого позивача, який протягом тривалого часу не вживав заходів щодо стягнення заборгованості, сприяючи збільшенню штрафних санкцій, будь-яких доказів про негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов'язання суду не надано, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобовязань і його майновий стан (є пенсіонером), суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами, тобто до 2611,20 грн. Враховуючи вищевказане, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 1632,00грн., процентами - 979,20грн., пеню 2611,20грн., усього 5222,40грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Так, судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 5222,40грн, що складає 22% заявлених вимог (5222,40грн х 100% : 24171,20грн). За подання даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600,00грн. Судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам на суму 5222,40грн. становить 352,00грн (1600,00грн х 22% : 100%).

Outcome: partial