Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що мати позивача [PERSON] придбала за письмовою домашньою угодою у [PERSON] у 1991 році капітальний гараж № 44 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Марата, 5, який належав продавцю на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 363 від 09.08.1991 року. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 71 від 08.02.1995 року гараж № 44 по вул. Марата в м. Дніпропетровську переоформлено з [PERSON] на [PERSON] Гараж № 44 по вул. Марата в м. Дніпропетровську, у відповідності до технічного паспорту, виготовленого 21 квітня 2016 року має загальну площу 32,3 кв. м. 14 вересня 2002 року мати позивача [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складалася з частини квартири № 7 в м. Дніпропетровську по вул. Юнацькій, 4 та гаражу № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровську. Дані обєкти нерухомості належали померлій на праві власності. Однак, гараж не був зареєстрований в КП «ДМБТІ» на імя спадкодавиці. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були позивач та його сестра [PERSON]. Позивач [PERSON] користувався гаражем № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровську з дозволу матері до її смерті, зберігав в гаражі особисті речі, а в подальшому автомобіль. Після смерті матері позивач продовжив користуватися вищезазначеним гаражем. Позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не було отримано у заявку із відсутністю реєстрації права власності в КП «ДМБТІ». 10 травня 2015 року померла сестра позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. 19 грудня 2015 року Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сестри [PERSON] на спадщину, що складається з частини квартири № 7 в м. Дніпропетровську по вул. Юнацькій, 4. Постановою нотаріуса відносно видачі свідоцтва про право власності на гараж № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровську позивачу було відмовлено у звязку із відсутністю реєстрації права власності. На підставі вищезазначеного позивач [PERSON] просить встановити факт належності [PERSON], померлій 14 вересня 2002 року, гаражу № 44, що знаходиться по вулиці Марата, 5 в м. Дніпропетровську, встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON], померлої 14 вересня 2002 року та визнати за [PERSON] право власності на гараж № 44, загальною площею 32,4 кв. м., що знаходиться по вулиці Марата, 5 в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої 14 вересня 2002 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, не зявилась. Про день, місце та час проведення судового розгляду сповіщена належним чином. До суду надіслали письмову заяву, в якій просили розгляд справи провести за їх відсутності відповідно до діючого законодавства. Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 14 вересня 2002 року мати позивача [PERSON] померла. /а.с. 6/ Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складалася з частини квартири № 7 в м. Дніпропетровську по вул. Юнацькій, 4 та гаражу № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровську. Дані обєкти нерухомості належали померлій на праві власності. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були позивач та його сестра [PERSON]. Згідно свідоцтв про народження [PERSON], 15 липня 1946 року та [PERSON], [INFO] в графі мати зазначена [PERSON]. /а.с. 4, 5/ Згідно відповіді Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 1986/01-16 від 16 червня 2016 року після смерті [PERSON], померлої 14 вересня 2002 року з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини до Другої ДДНК ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. /а.с. 129/ [PERSON] прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року),\~після смерті матері [PERSON] оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як продовжував користуватися гаражем № 44 по вул. Марата, в м. Дніпропетровську, зберігав в гаражі свої речі, автомобіль. Відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше\~1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема\~\~відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила\~ЦК України 1963 року. Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 2002 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм\~Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини. Стаття 525 ЦК України\~в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно до\~статті 526 ЦК України\~в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно зі\~ст. 529 ЦК УРСР 1963 року\~спадкоємицями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого. Пунктом 16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей\~526\~і\~549 ЦК УРСР. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 548 ЦК УРСР\~в ред.1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За\~ЦК України 1963 року\~спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом. Відповідно до\~ст. 549 ЦК\~спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей\~548,\~549 ЦК\~та п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування»\~фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. З розписки від 08 червня 1991 року вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] гараж № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровську. /а.с. 14/ Згідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 09 серпня 1991 року № 363 гараж № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровська переоформлено з [PERSON] на імя [PERSON], який мешкає вул. Матлахова 17/6. /а.с. 131-132/ Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 08 лютого 1995 року № 71 гараж № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровська переоформлено з [PERSON] на [PERSON] /а.с. 17/ Відповідно до відповіді КП «Дніпропетровські міжміські бюро технічної інвентаризації» від 10 грудня 2015 року № 15079 станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на гараж № 44 по вул. Марата, 5 не проводилася. /а.с. 10/ Згідно до технічного паспорту на гараж № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровська, виготовленого 21 квітня 2016 року загальна площа гаража складає 32,3 кв.м. /а.с. 24-27/ Актом № 16/0421-1 від 21 квітня 2016 року засвідчено, що гараж № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровську не є самочинним. /а.с. 112/ У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2014 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Відповідно до Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію обєктів» вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти. Така ж позиція зазначена у Листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 12 лютого 2013 року № 40-11-598 «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих обєктів будівництва». Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків …, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 року за № 830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель та споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], померлої 14 вересня 2002 року. Під час судового розгляду була допитана свідок [PERSON], яка пояснила суду, що вона проживає за адресою: [INFO] та є сусідкою сімї [PERSON]. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. В цій квартирі позивач проживав змолоду. Після смерті сестри [PERSON] позивач приходить до квартири, але в ній ніхто не проживає. [PERSON] знаходиться поблизу вулиці Юнацької. Гаражем № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровську користувався син [PERSON], після його смерті гаражем користується [PERSON] У вищезазначеному гаражі стояв автомобіль доньки позивача. [PERSON] користується гаражем з 2001 року і по теперішній час. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не було отримано у звязку із відсутністю реєстрації права власності в КП «ДМБТІ». 10 травня 2015 року померла сестра позивача [PERSON]. /а.с. 76/ Після смерті сестри відкрилася спадщина на частину квартири № 7 в м. Дніпропетровську по вул. Юнацькій, 4 та частину гаража № 44 по вул. Марата, 5 в м. Дніпропетровську. Відповідно до спадкової справи № 409/2015 після смерті [PERSON], померлої з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON]. /а.с. 75 на звороті/ Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 10 травня 2015 року спадкоємцем 2/3 частин квартири № 7, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Юнацька, будинок № 4 є її брат [PERSON], [INFO]. /а.с. 8/ Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 19 грудня 2015 року 2/3 частин квартири № 7, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Юнацька, будинок № 4, власником зазначений [PERSON]. /а.с. 9/ Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved