Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просила скасувати (зняти) арешт нерухомого майна [PERSON] , об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 8166013 накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, виданого 15.12.2000 Суворовським РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис зареєстрований 07.11.2008 16:41:59 за № 8166013 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26. В обґрунтування позову посилалась на те, що позивачка [PERSON] , є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується: -Розпорядженням органу приватизації від 06 травня 1995 року №53527 виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради про передачу в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] . -Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 06 травня 1995 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради про належність на праві спільної часткової власності яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею квартири 58, 7 кв.м. -Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року, справа №523/18221/19 провадження №2-о/523/12/20. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2000 року справа №2-2798/2000 ( суддя Герасименко С.А.) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 38060 гривень. З метою забезпечення позову Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2000 року було накладено арешт на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2013 року було скасовано арешт з 1/4 частини квартири [ADDRESS] , накладений Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 23 серпня 2000 року у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення суду від 14 листопада 2000 року. Постановою від 08 липня 2004 року старшим державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Суворовського. районного управління юстиції м. Одеси Верхола І. О. виконавче провадження №В-9/2 з примусового виконання виконавчого листу Суворовського місцевого суду №2-2798 - закінчено. Однак відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна містяться відомості про арешт (реєстраційний номер обтяження 8166013) зареєстрований 07.11.2008 16:41:59 за №8166013 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26, підстава обтяження - Постанова, б/н, 15.12.2000, Суворовський РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі, об`єкт обтяження - квартира, адреса: [ADDRESS] , власник - [PERSON] . Після отримання вищевказаної інформації позивачка звернулася із заявою до Начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лавренюк А.О. в якій просила скасувати арешт накладений на підставі постанови б/н від 15.12.2000 р. 24.02.2020 року за № 15948 [PERSON] отримала відповідь, якою Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що при розгляді заяви виявлено, що згідно витягу з Державного реєстру на нерухоме майно, арешт Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби відсутній, та рекомендовано звернутися з позовом до суду. 17.03.2020 року за №937/01-18 [PERSON] отримала відповідь на свою заяву від Одеського державного нотаріального архіву Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якої зазначено, що серед документів архівного фонду Першої одеської державної нотаріальної контори міститься Постанова державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції від 15.12.2000 щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , на підставі вказаної постанови від 15.12.2000 Першою одеською державною нотаріальною конторою накладено заборону, відомості щодо зняття заборони в матеріалах справи відсутні. Виходячи із отриманої відповіді Одеського державного нотаріального архіву можливо встановити на виконання якого виконавчого листа було накладено арешт на майно, а також хто був стягувачем. Згідно копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.12.2000 року вбачається, що арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладений державним виконавцем виконавчої служби Суворовського району на виконання виконавчого листа № 2-2798 від 30.11.2000 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 38060,00 гривень на користь [PERSON] . Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14.11.2000 року по справі № 2-2798/2000 виконано в повному обсязі. У зв`язку з зазначеним позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду з позовною заявою, т.я. врегулювання зазначеного судового спору позасудовим порядком не представляється можливим. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 22 травня 2020 року, було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. (а.с. 27,28). Представник позивача, адвокат Бойко С. В. надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову. (а.с. 34). Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та відзиву на позов не надав. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності представника відповіадча. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановою державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції від 15.12.2000 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 22). Позивачка [PERSON] , є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується: -Розпорядженням органу приватизації від 06 травня 1995 року №53527 виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради про передачу в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] . -Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 06 травня 1995 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради про належність на праві спільної часткової власності яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею квартири 58, 7 кв.м. -Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року, справа №523/18221/19 провадження №2-о/523/12/20. (а.с. 8-13). Позивачка звернулася із заявою до Начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лавренюк А.О. в якій просила скасувати арешт накладений на підставі постанови б/н від 15.12.2000 р. (а.с. 19). 24.02.2020 року за № 15948 [PERSON] отримала відповідь, якою Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що при розгляді заяви виявлено, що згідно витягу з Державного реєстру на нерухоме майно, арешт Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби відсутній, та рекомендовано звернутися з позовом до суду. (а.с. 20). Згідно копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.12.2000 року вбачається, що арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладений державним виконавцем виконавчої служби Суворовського району на виконання виконавчого листа № 2-2798 від 30.11.2000 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 38060,00 гривень на користь [PERSON] . Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14.11.2000 року по справі № 2-2798/2000 виконано в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи та іншого зазначені матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує її законні права, оскільки він перешкоджає їй у реалізації права вільно володіти та розпоряджатись своїм нерухомим майном.

Outcome: approved