Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що його батьку [PERSON], померлому [INFO], на підставі судового рішення належало 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS] Проте, у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на належну йому частину вказаного домоволодіння, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Тому [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Позивач надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на відсутність реєстрації прав власності за спадкодавцем. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі її представника Першої дніпровської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] /а. с. 9/. Рішенням Жовтневого районного народного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 1988 року будинок [ADDRESS] розподілений наступним чином: -[PERSON] виділені відповідні частини будинку, що становлять 66/100 частин домоволодіння з нестачею до 2/3 частин 67 рублів; -[PERSON] виділені відповідні частини будинку, що становлять 18/100 частин з перевищенням 1/6 частини на 116 рублів; -[PERSON] виділені відповідні частини будинку, що становлять 16/100 частин будинку з нестачею 1/6 частин 49 рублів /а. с. 14/. В тексті зазначеного судового рішення також йдеться про те, що зазначеним особам належить право власності на відповідні частки домоволодіння на підставі рішення суду від 19 лютого 1980 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року рішення Жовтневого районного народного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 1988 року було роз'яснено наступним чином: виділ часток в домоволодінні [ADDRESS] а саме, виділ [PERSON] (66/100) 2/3 частки, виділ [PERSON] 18/100 (1/6) частки, виділ [PERSON] 16/100 (1/6) частки не є визначенням права власності на дані частки, оскільки таке право власності вже попередньо визнано рішенням Жовтневого районного народного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 1980 року, яким визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 2/3 частки будинку, залишено за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/6 частки, залишено за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/6 частки /а. с. 15-16/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою дніпропетровською нотаріальною конторою 10 грудня 2013 року, [PERSON] прийняв у спадщину після смерті [PERSON] 84/100часток домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] /а. с. 20/. [PERSON] помер [INFO] /а. с. 23/, та після його смерті [INFO] до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини /а. с. 48 зворот/. З довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 3867 від 30 березня 2016 року, наданої на запит Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності: 18/100 частин - гр. [PERSON], 1/6 частин (16/100) - гр. [PERSON] частка не зареєстрована; 66/100 частин - гр. [PERSON] /а. с. 58 зворот/. Постановою Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 22 червня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю належної реєстрації даної частини домоволодіння за спадкодавцем /а. с. 10 зворот, 58/. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] дане домоволодіння має такі технічні характеристики: - житловий будинок А-1 загальною площею 49,40 кв.м, житловою площею 26,10 кв.м, який складається з: 1-коридор площею 7,40 кв.м, 2-кухня площею 5,30 кв.м, 3-житлова площею 8,00 кв.м, 4-коридор площею 5,90 кв.м, 5-житлова площею 5,50 кв.м, 6-житлова площею 12,60 кв.м, 7-коридор площею 4,70 кв.м; - прибудова а-1; - вбиральня (тимчасова) Б; - літня кухня В; - споруди №1-9; - замощення І /а. с. 17-19/. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що розмір належної [PERSON] частки в домоволодінні [ADDRESS] був уточнений з 1/6 частин на 16/100 частин судовим рішенням, проте [PERSON] за життя не здійснив реєстрацію свого права власності належним чином, приймаючи до уваги, що позивач у встановлені законом строки звернувся до нотаріальних органів за отриманням свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS] задовольнивши таким чином позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved