overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 26.11.2005 року є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою вул.Польова3 у с.Йосипівка Білоцерківського району Київської області. Позивач посилається на те, що на даний час проживає та зареєстрована в даному будинку, а відповідач зареєстрований але не проживає в даному будинку. Відповідач по справі її бувший чоловік, шлюб між ними було розірвано у 2013 році. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав на постійне місце проживання до [INFO]. На сьогоднішній день позивачу необхідно оформити субсидію. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування цим житлом. Позивач в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву в якій позов підтримала та просила справу слухати без її участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв чи будь-яких інших клопотань до суду не надходило. На підставі ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником будинку по вул.Польова б.8 с. Йосипівка Білоцерківського району Київської області на підставі договору купівлі- продажу від 26.11.2005 року. Згідно довідки виконкому Йосипівської сільської ради від 24.01.2017р.колишній чоловік позивачки [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою [INFO]. Позивач суду пояснив, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає з моменту реєстрації без поважних причин, не приймає жодної участі в утриманні спірного житла, не несе матеріальних витрат пов»язаних з утриманням житла та оплаті комунальних послуг та його реєстрація в помешканні спричиняє незручності позивачу та додаткові витрати. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. По справі встановлено, що позивач є власником зазначеного житла, відповідач зареєстрований в будинку, але більше року відповідач не проживає в спірному будинку без поважних причин, що дає підстави зробити висновок про втрату інтересу відповідачем до вказаного житла. Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, суду не надано, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житлом. Позивач не ставив вимоги по стягнення судових витрат по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.02.2011 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], спільне життя не склалося, між ними виникають сварки, непорозуміння, вони мають різні характери та погляди на життя, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, примирення між ними неможливе, а тому він просить суд шлюб між ними розірвати. До суду представником позивача за довіреністю надано заяву щодо розгляду справи без участі позивача, в якій вказано на те, що позов позивач підтримує Відповідач також надала заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 01.02.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю вони не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. Судові витрати по сплаті судового збору позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 02.10.1982 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , мають трьох дітей, які вже повнолітні, спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 19.05.2021 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 02.10.1982 року зареєстрували шлюб, у Виконавчому комітеті Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис №12. Від шлюбу мають трьох дітей, які вже повнолітні. Наведене підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що сторони з грудня 2019 року припинили подружні відносини, позивач категорично не бажає відновлювати стосунки з [PERSON] , зазначає, що його рішення щодо розірвання шлюбу виважене і кінцеве. Позивач має іншу сім`ю, в грудні 2019 року переїхав продживати в м.Олександрію. Відповідач ствердила обставини справи. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач просив залишити судові витрати за собою. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишити - « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 04.03.2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають доньку Ксенію [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки між ними виникали сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони стали чужими людьми, з 2015 року вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, проживають окремо, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду представником позивача надано письмову заяву щодо розгляду справи без участі позивача, в якій вказано на те, що позивач позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 04.03.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають доньку Ксенію [INFO], що стверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сімю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, але про відновлення дошлюбного прізвища заяву не подала, а тому суд вважає за можливе залишити їй прізвище [PERSON]. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 04.06.1997 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], спільне життя не склалося, вони припинили шлюбні стосунки, вже 7 років проживають окремо, не ведуть спільного господарства, збереження шлюбу він вважає неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій він просить суд позов задовольнити. Відповідач надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 04.06.1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час проживають окремо, наміру зберігати сімю сторони не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, але на відновлення їй дошлюбного прізвища в заяві не вказала, а тому суд вважає за можливе залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.03.2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач після закінчення наданого судом строку на примирення в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 05.03.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства вони не ведуть, наміру зберігати сімю позивач не має. З позивача стягуються аліменти на утримання доньки сторін [PERSON], майнові спори між подружжям відсутні. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище [PERSON]. Витрати по сплаті судового збору позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.06.1999 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого мають синів [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], спільне життя не склалося, між ними виникають непорозуміння, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому він просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказав на те, що позов підтримує. Відповідач також надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 05.06.1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають синів [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтва про шлюб, про народження дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище - [PERSON], на що вона вказала в поданій до суду заяві.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 06.06.1998 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають доньку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, між ними виникали сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 06.06.1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини, поясненнями позивача. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейно-шлюбних відносин вони не підтримують, проживають окремо з вересня 2013 року, спроби до примирення не призвели до позитивних наслідків, наміру зберігати шлюб позивач не має. Як передбачено ст..111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя , якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, заяви до суду щодо зміни прізвища на дошлюбне на надавала, а тому суд вважає за можливе залишити їй прізвище - [PERSON]. Враховуючи наведене та

Outcome: approved