Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] територіальної громади, в якому прохає визнати за ним право власності на спадкове майно після померлої [PERSON], що в цілому складається з ? частини житлового будинку загальною площею 52,1 кв.м., позначеного на технічному паспорті літерою «А-1», прибудови під літерою «а» та господарських споруд :літня кухня «Б», сарай з погребом «В», вбиральня «Г», сарай «Д», огорожа - «№1», хвіртка «№2», ворота - №3, огорожа - №4, колодязь - №5, що знаходиться за адресою вул. Першотравнева, 36 с. Розбишівка Гадяцького району Полтавської області. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини позивачу була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій нотаріус постановив, що йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, а тому він змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує. Представник Гадяцької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечують. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.2004 року померла [PERSON] відповідно до наданої копії свідоцтва про смерть (а.с.5). Відповідно до довідки виконкому [PERSON] сільської ради будинковолодіння в с. Розбишівка по вул.Першотравнева, 36 Гадяцького району Полтавської області згідно погосподарської книги № 6 особовий рахунок № 468 відносилося до типу колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року були: [PERSON] голова двору, [PERSON] дочка. Визначення суспільної групи господарства було урегульовано Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затвердженими Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26. За змістом п. 20 Вказівок суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником [PERSON] комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що домоволодіння по вул. Першотравнева, 36 в с. Розбишівка станом на 01.07.1990 року належало [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто по 1/2 кожному. На випадок своє смерті [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, все те, що буде їй належати на час його смерті заповіла [PERSON] (а.с.6). Відповідно до повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори, після померлої 20.01.2004 року [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа № 581/2005 заведена на підставі фактичного прийняття. 15.08.2005 року видавалось свідоцтво на право на спадщину на земельну ділянку, на імя [PERSON] Відомості про інших спадкоємців відсутні. Статтею 346 ч.1 п.11 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно зі\~ст. 1218 цього Кодексу, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до\~ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Інвентаризаційна оцінка домоволодіння в цілому була проведена 25.10.2016 року, про що свідчить копія Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 36 по вул. Першотравнева в с.Розбишівка, проведеної КП «Контур». Відповідно до п. 4.15 ст.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження належними доказами по справі, є законними та обґрунтованими.

Outcome: approved