Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] та відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Станом на 01.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 44136 грн. 46 коп., яка складається з основного боргу в сумі 21708 грн. 17 коп., інфляційного збільшення суми боргу в сумі 19654 грн. 10 коп., 3% річних в сумі 2774 грн. 19 коп. З урахуванням цього, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 44136 грн. 46 коп. та судовий збір. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи в суді представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В призначене на 22.05.2019 року судове засідання представник позивача не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] під час розгляду справи проти позову заперечував, посилаючись на ненадання позивачем доказів укладання договору про надання послуг із відповідачами, надання послуг та їх якості. Також посилався на те, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Він ( [PERSON] ) та його брат [PERSON] в квартирі зареєстровані, але фактично не проживають, послугами не користуються. Крім того, відповідач посилався на пропуск позивачем строків позовної давності та просив застосувати останні. Інші відповідачі до суду за неодноразовими викликами не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали та будь-яких заяв та клопотань по справі не заявляли. В зв`язку з поданою представником позивача заявою, неодноразову неявку відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223 ЦПК України вважає за можливе провести подальший розгляд справи за фактичної явки сторін. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи позовної заяви та заперечень відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд доходить висновку, що відсутність укладення договору з позивачем не звільняє відповідачів, які є споживачами послуг, від обов?язку оплачувати надані їм послуги та відхиляє, як безпідставні, відповідні заперечення відповідача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою м.Дніпро, пр.Олександра Поля,143-А/57, де зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] За вказаною адресою на [PERSON] , як відповідального квартиронаймача, відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Також під час розгляду справи судом встановлено, що зазначена вище квартира на праві спільної часткової власності належала відповідачам (по 1/3 частині кожному). Поряд з цим, за договором дарування від 12.07.2012 року частки, що належали відповідачам [PERSON] та [PERSON] , останніми було подаровано [PERSON] Таким чином, в період, за який позивачем розрахована та заявлена до стягнення заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , одноособовим власником цієї квартири був відповідач [PERSON] , а зареєстрованими значаться відповідачі [PERSON] та [PERSON] Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2004 року. Останній зазначив, що він проживає за вказаною адресою, де оплачує послуги водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем, що підтверджується наданими ним квитанціями за 2018 рік. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, заявлених до відповідача [PERSON] , як споживача послуг за адресою: [ADDRESS] , оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідні послуги ним споживаються та оплачуються, як власником майна за адресою: [ADDRESS] 1б/67. Поряд з цим, суд враховує, що іншими відповідачами не надано відзиву із запереченнями проти позову та відповідних доказів, які б спростовували обґрунтованість позову в частині заявлених до них позовних вимог. Згідно наданої до позовної заяви довідки, в результаті неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з 01.01.1999 року по 31.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 44136 грн. 46 коп., яка складається з основного боргу в сумі 21708 грн. 17 коп., інфляційного збільшення суми боргу в сумі 19654 грн. 10 коп., 3% річних в сумі 2774 грн. 19 коп. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. З наданого до позову розрахунку вбачається, що позивачем заявлена до стягнення заборгованість за надані послуги за період з 01.01.1999 року по 31.03.2018 року. Проте, з позовом до суду позивач звернувся 21.05.2018 року. Доказів щодо поважності причин пропуску встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності позивач не надав та клопотань про його поновлення не заявляв. Під час розгляду справи в суді відповідачем [PERSON] було заявлено про пропуск позивачем строків позовної давності та застосування наслідків їх пропуску. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, в межах трирічного строку позовної давності, за період з 01 червня 2015 року по 31 березня 2018 року в сумі 10239 грн. 74 коп., яка складається з основного боргу в сумі 8378 грн. 19 коп., інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 1402 грн. 55 коп., 3% річних в сумі 459 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 1762 грн. по 881 грн. з кожного з відповідачів. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial