Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаними вище позовними вимогами до Приватного підприємства «УВТК», Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Чернівецького відділення АБ «Енергобанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальність «Будмонтаж-2001», приватного підприємства «Дельта-буд» про визнання недійсним договору іпотеки. Посилався на те, що він одноособовий засновник та власник приватного підприємства «УВТК». 14.06.2010 року йому стало відомо про те, що 22.02.2008 року між ПП «УВТК»та АБ «Енергобанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого підприємство передало в іпотеку банку нерухоме майно, загальною площею 10537 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Із вказаним договором позивач не погоджується, вважає, що він суперечить вимогам Закону та підлягає визнанню недійсним. Так, згідно положень статуту, приватне підприємство «УВТК» може розпоряджатися майном, у тому числі нерухомим, лише за згодою його засновника. Під час здійснення своєї діяльності приватне підприємство «УВТК» набуло право власності на комплекс адміністративних та виробничо-складських будівель, загальною площею 10537 кв.м. по [ADDRESS]. Зазначене нерухоме майно за договором №10/08/КЮ від 22.02.2008 року було передано в іпотеку банку «Енергобанк» в забезпечення виконання боргових зобов'язань ПП «УВТК» за договором про відкриття кредитної лінії №10-08/КЮ від 22.02.2008 року, ТОВ «Будмонтаж-2001» за договором про відкриття кредитної лінії №11-08/КЮ від 22.02.2008 року та ПП «Дельта-буд» за договором про відкриття кредитної лінії №12-08/КЮ від 22.02.2008 року. В якості підстави укладення договору іпотеки підприємство посилається на протокол зборів засновників від 14.12.2007 року. Разом з тим, позивач, який є єдиним засновником підприємства, будь-яких документів про надання згоди на розпорядження нерухомим майном, в тому числі про передачу його в іпотеку, не підписував та не погоджував таке рішення підприємства. Вважає, що договір іпотеки від 22.08.2008 року був укладений без згоди власника або на підставі підроблених документів та суперечить вимогам Закону. На підставі ст.203, ст.215 ЦК України просив визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки №10/08/КЮ від 22.02.2008 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та приватним підприємством «УВТК». Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Енергобанк» в особі Чернівецького відділення АБ «Енергобанк» в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду запереченнях. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача приватного підприємства «УВТК» у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб ТОВ «Будмонтаж-2001» та ПАТ «Дельта-буд» не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 22.02.2008 року між акціонерним банком «Енергобанк» та приватним підприємством «УВТК» було укладено договір іпотеки №10-08/КЮ, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань іпотекодавця по договору про відкриття кредитної лінії №10-08/КЮ від 22.02.2008 року; ТОВ «Будмонтаж-2001» по договору про відкриття кредитної лінії №11-08/КЮ від 22.02.2008 року; ПП «Дельта-буд» по договору про відкриття кредитної лінії №12-08/КЮ від 22.02.2008 року іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, що розміщується за адресою [ADDRESS], загальною площею 10537 кв.м. (а.с.15-17). Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання кожним позичальником кожного і всіх своїх боргових зобов'язань за відповідним договором про відкриття кредитної лінії, що укладений з іпотекодержателем в рамках основного зобов'язання на суму 9000000 гривень. В подальшому, 03.08.2009 року, 13.03.2011 року та 27.06.2012 року між сторонами були укладені договори про внесення відповідних змін та доповнень до оскаржуваного правочину (а.с.31-34). Застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом (частини перша, третя статті 575 ЦК України). За змістом ст.203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Як вбачається з статуту Приватного підприємства «УВТК», вищим органом підприємства є засновник або призначена ним особа. До виключної компетенції засновника належить, зокрема: надання згоди директору на списання майна підприємства, укладання угод на суму, що перевищують 40000 гривень, та угод по відчуженню (продаж, дарування, міна, оренда, застава) та придбанню основних засобів, цінних паперів, інтелектуальної власності та корпоративних прав, наданню та отримання благодійної допомоги, позик та гарантій, безоплатних допомог. Засновником підприємства є [PERSON] (п.1.1, п.8.1, п.8.2). . Оперативне керівництво діяльністю підприємства виконує директор. До компетенції директора відноситься, зокрема: вирішення всіх питань діяльності підприємства, представництво його інтересів, в межах компетенції укладати від імені підприємства будь-які правочини, угоди та договори та інше (п.8.7, 8.9 статуту). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що згоди на передачу нерухомого майна приватного підприємства «УВТК» в іпотеку він не надавав, що, на його думку, свідчить про недійсність оспорюваного правочину. Суд не погоджується з наведеними доводами, при цьому зазначає наступне. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Як було встановлено судом, органом уповноваженим на укладення правочинів від імені підприємства є його директор. У даному випадку для укладення оскаржуваного договору іпотеки нерухомого майна директору попередньо необхідно було отримати згоду засновника підприємства - [PERSON] Разом з тим, в матеріалах справи наявні досліджені у судовому засіданні рішення засновника приватного підприємства «УВТК» [PERSON] про надання права ПП «УВТК» виступити майновим поручителем по боргових зобов'язаннях ТОВ «Будмонтаж-2001», ПП «Дельта-Буд» перед АБ «Енергобанк» по кредитних лініях на загальну суму 7000000 гривень; передачу в іпотеку нерухомості за адресою [ADDRESS], а також надання повноважень директору підприємства на підписання договору іпотеки з АБ «Енергобанк» від 19.12.2007 року, 27.07.2009 року, 16.02.2011 року, 21.05.2012 року (а.с.139-144). Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України. Положеннями ч.3, ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Так, судом за клопотанням позивача по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, оплату витрат за проведення якої було покладено на [PERSON] (а.с.148). Однак, 07.03.2014 року судовим експертом матеріали цивільної справи було повернуто до суду та складено повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв'язку з відсутністю її оплати. Згідно ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. На підставі наведеного, суд вважає встановленим факт підписання позивачем [PERSON] рішень засновника ПП «УВТК» від 19.12.2007 року, 27.07.2009 року, 16.11.2011 року та 21.05.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Проте, судом не було встановлено будь-яких порушень під час укладення оскаржуваного правочину, його зміст відповідає вимогам Закону та не суперечить вимогам статуту Підприємства. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні , в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з наведеного, а також враховуючи те, що укладений між сторонами по даній цивільній справі іпотечний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, та спрямований на реальне настання правових наслідків, суд вважає, що відсутні передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України підстави для визнання вказаного правочину недійсним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed