Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником будинку , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , який не є власником чи співвласником житлового будинку. Так, відповідач по справі з 2016 року в будинку не проживає, участі в його утриманні не приймає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в будинку немає. Про факт відсутності та не проживання за вищевказаною адресою свідчить акт депутата Коростишівської міської ради від 17.06.2021. Відповідач не бажає добровільно змінювати реєстрацію місця проживання, що створює перешкоди в користуванні належним йому майном, зокрема у оформленні субсидії. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення по справі не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду, відзив чи будь-яких інших заяв до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України та приходить до такого. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 171785210, то житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до акту депутата Коростишівської міської ради Зубро О.В. № 813 від 17.06.2021 р. встановлено, що в будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , з 2016 року не проживає. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному житлі понад встановленні законом строки, не користуються житлом, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved