Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 12.12.2013 року з ним стався нещасний випадок на виробництві у м'ясопереробному цеху ФОП [PERSON], за результатами розслідування нещасного випадку комісією складено від 30.01.2014 року за формою Н-5 та акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, згідно висновку МСЕК від 07.04.2014 року йому встановлено стійку втрату професійної працездатності 50 % та 3-ю групу інвалідності безстроково, згідно діючого законодавства передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди. Позивач просив суд стягнути з відповідача 300 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позо не визнав, пояснив, що дійсно з [PERSON], який працював у ФОП [PERSON] фаршомісильником, стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, але за результатами розслідування було встановлено, що нещасний випадок мав місце з вини самого позивача, ФОП [PERSON], як роботодавець, забезпечив безпечні умови праці для позивача, з ним було проведено інструктаж по роботі з м'ясорубкою, відповідач оплатив лікарняні позивачу, від себе особисто надавав матеріальну допомогу на лікування в сумі 3229 грн. та 4000 грн., що підтверджується розписками, Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, покази свідків, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач [PERSON] працював у ФОП [PERSON] фаршомісильником з 01.10.2013 року, що не заперечується представниками сторін, стверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 04.02.2014 року по справі за позовом [PERSON] про встановлення факту перебування у трудових відносинах /а.с.31-32/. З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2013 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві у м'ясопереробному цеху ФОП [PERSON], внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження. За результатами розслідування цього нещасного випадку комісією територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві складено акт форми Н-5 та акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, які затверджені начальником територіального управління 31.01.2014 року, що слідує з копій цих актів /а.с.5-16/. В актах вказано на причини нещасного випадку, а саме: недостатня надійність засобів виробництва /експлуатація обладнання з несправним блокуючим пристроєм/, порушення Правил охорони праці для працівників м'сопереробних цехів, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, порушення Інструкції з охорони праці для фаршомісильника. А в числі осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, вказано і [PERSON], який порушив вимоги Інструкції з охорони праці № 7 для фаршомісильника. В п.9 акту форми Н-1 вказано, що у позивача травматичне розчавлення, відрив правового передпліччя на рівні верхньої третини. 07.04.2014 року [PERSON] встановлено МСЕК третю групу інвалідності від трудового каліцтва довічно та визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50 % в зв'язку з виробничою травмою, що стверджується копією довідки МСЕК та копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності /а.с.17-18/. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 300 000 грн. моральної шкоди посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що позивач був здоровою людиною, займався спортом, працював, а хвороба та інвалідність обмежили його фізичні можливості, коло спілкування, він не може активно рухатися, постійно знаходиться вдома, відчуває залежність від членів сім'ї. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони. В ст.173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно приписів ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як роз'яснено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» /зі змінами/, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання, тобто при доведеності факту ушкодження здоров'я, заподіяного працівнику під час виконання трудових обов'язків, заподіяння моральної шкоди презюмується. Отже, враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду під час виконання трудових обов'язків, відшкодувати яку зобов'язаний відповідач. При цьому моральна шкода полягає у фізичних та моральних стражданнях, яких зазнав позивач внаслідок отриманої ним травми, після якої він став інвалідом, що обмежило його фізичні можливості, призвело до вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Але при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховуються наступні обставини. Як вказано вище в рішенні, нещасний випадок на виробництві мав місце також з вини самого позивача. При цьому судом критично оцінюються покази свідків [PERSON]-рідної сестри позивача та [PERSON], якого було допитано як свідка згідно ст.62 ЦПК України, щодо обставин нещасного випадку, оскільки ці обставини викладено в актах за результатами розслідування нещасного випадку, ці акти по даний час не скасовано, не змінено. А на звернення позивача до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України щодо проведення повторного розслідування нещасного випадку повідомлено, що підстав для цього немає, оскільки розслідування проведено з дотриманням вимог законодавства, що вбачається з копії листа від 02.04.2014 року /а.с.35/. Судом також приймаються до уваги ті обставини, що відповідач не ухилявся від надання допомоги позивачу, надавав кошти на лікування в розмірі 3229 грн. та в розмірі 4000 грн., що слідує з копій розписок від 26.12.2013 року та від 09.01.2014 року /а.с.39-40/. В судовому засіданні встановлено, що позивачу згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було виплачено відділенням Фонду соціального страхування одноразову допомогу в сумі 66 000 грн. та призначено щомісячне відшкодування в розмірі 1200 грн., також УПФУ в м.Білій Церкві йому призначено пенсію по 3-й групі інвалідності в розмірі біля 950 грн., що повідомив в суді сам позивач. Згідно висновків МСЕК в матеріалах справи, позивач втратив 50% професійної працездатності, він є частково працездатним, у висновках вказано види робіт, які він може виконувати. Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, представник позивача посилався також на покази свідка [PERSON] , яка показала, що позивачу необхідна операція, а потім протезування, вартість спеціального протезу біля 250 000 грн. Але ці покази не можуть прийматися судом до уваги, оскільки жодними іншими безспірними доказами це не підтверджено, відсутні медичні направлення, висновки, інші документи. Крім того, як пояснив сам позивач, будучи допитаним як свідок, ним подано до відділення Фонду документи для оплати протезування, але Фонд оплачує тільки вартість звичайного протезу. Не приймаються судом до уваги при вирішенні спору і посилання представника відповідача на те, що в задоволенні позову належить відмовити в зв'язку з відсутністю вини ФОП [PERSON] у спричиненні позивачу моральної шоди. Як зазначено вище в рішенні, саме власник або уповноважений ним орган має відшкодувати моральну шкоду, спричинену працівникові при виконанні ним трудових обов'язків, а з висновків комісії, наведених в актах розслідування нещасного випадку, вказується на наявність вини в цьому і посадових осіб роботодавця. Отже, проаналізувавши все вищенаведене, враховуючи всі зазначені вище обставини, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 30 000 грн. Згідно Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2011 року № 6-1412/0/4-11 роз'яснено, якщо вимога про відшкодування моральної шкоди не пов'язана з іншими вимогами, то розмір судового збору встановлюється згідно з підпунктом 2 пункту 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» /як із позовної заяви немайнового характеру/, в даний час ставка судового збору з таких позовів становить 243 грн.60 коп.

Outcome: partial