Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до Ровеньківського міського суду Луганської області з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості по договору позики. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 28.11.2012 року він позичив відповідачу кошти в сумі 66 387,00 грн. У зв'язку з цим, сторони підписали договір позики, який посвідчує дійсне та реальне приймання грошових коштів відповідачем. Відповідач зобов'язувалася повернути отримані кошти на протязі шести місяців з моменту укладення договору. Свої зобов'язання перед позивачем щодо погашення позики [PERSON] частково виконала, станом на день подання позову сума боргу відповідача становить 32 886,90 грн. В зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 32 886,90 грн. та судовий збір в сумі 328,87 грн. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача за угодою - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь - яких пояснень по справі від останнього на адресу суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саме суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 28.12.2012 року між [PERSON] (далі - боржник) та [PERSON] (далі - кредитор) було укладено договір позики (а.с. 4) за яким позивач передав, а відповідач отримала кошти в сумі 66 387,00 грн. Відповідач взяла на себе зобов'язання повернути позивачу суму позики протягом шести місяців з моменту укладення договору. Незважаючи на те, що термін повернення боргу сплив, відповідач не повернула кошти. У зв'язку з цим, 14.06.2013 року позивач направив на адресу відповідача вимогу повернути отримані кошти (а.с. 6-7). На день звернення позивача з позовом до суду, сума боргу за договором позики від 28.12.2012 року становить 32 886,90 грн., що вказує про часткове виконання відповідачем свої зобов'язань в сумі 33 500,10 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання відповідачем своїх зобов'язань зазначений у договорі позики від 28.12.2012 року, однак, відповідач до цього часу не повернула позичені у позивача кошти, чим порушила вимоги ст. 610 ЦК України, де вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Приймаючи до уваги те, що відповідач у визначений у договорі позики строк не виконала взятого на себе зобов'язання та не повернула грошові кошти, які були отримані нею в борг, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 32 886,90 грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанцій, що є у матеріалах справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 328,88 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved