Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі заяви відповідача від 21 вересня 2016 року б/н йому ПАТ КБ «Приватбанк» було надано кредит на суму 33000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 23 жовтня 2018 року його заборгованість склала 41198,02 грн. Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі 41198,02 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року було відкрито провадження в даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу розяснено його право не пізніше пятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов. Відповідач надав відзив на позов, в якому позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що він є військовослужбовцем, а тому на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнена п.15, штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань, проценти за користування кредитом йому не мають нараховуватись. У своїй відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів відповідача, вважав, що дані пільги щодо не нарахування процентів та штрафних санкцій не можуть бути застосовані до кредитних зобовязань відповідача, так як відсутнє рішення про оголошення війни або мобілізації, а тому особливий період в Україні не діє, до того ж, своєю заявою від 28 вересня 2016 року відповідач просив не застосовувати до нього дані положення п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі заяви, поданої відповідачем 21 вересня 2016 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії картки /а.с.8-26/. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 23 жовтня 2018 року його заборгованість, згідно розрахунку позивача, становить 41198,02 грн. та складається з: 29495,24 тіло кредиту, 2217 грн. заборгованість за відсотками, 7047,78 грн. пеня, 2438 грн. заборгованість по штрафах /а.с.5-7/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.50-52,58) відповідач [PERSON] з 21 вересня 2016 року по даний час перебуває на військовій службі. Так як після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав, то особливий період діє в Україні до цього часу. За таких обставин суд вважає, що оскільки відповідач в період дії його кредитних зобовязань був військовослужбовцем, то до нього повинні були бути застосовані положення п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та штрафні санкції, пеня і проценти не мали нараховуватись. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на заяву відповідача від 28 вересня 2016 року (а.с.88), якою він просив не застосовувати до нього вказані положення закону, оскільки відповідач заперечує надання такої згоди, до того ж, дана заява на підставі ч.1 ст.27 ЦК України є нікчемним правочином та не тягне за собою жодних юридичних наслідків. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором складе 29\~495,24 грн., що становить заборгованість по тілу кредиту (56366,02 грн. (кошти, отримані відповідачем) 26\~870,78 грн. (кошти, повернуті банку) (а.с.5-7). Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача заборгованість по кредитному договору у вказаному розмірі 29\~495,24 грн. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1261,48 грн. (1762 грн. х 29495,24 грн. : 41198 грн.).

Outcome: partial