Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом мотивуючи його тим, що 07 листопада 2011 року між ХОКС «Єдність» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 360/2011, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 10000 грн. зі сплатою 51,6% річних строком на 10 місяців. З метою забезпечення повернення [PERSON] суми кредиту та процентів за користування ним відповідно до договору № 360/2011 від 07 листопада 2011 року з відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 1/360/11, за умовами якого останні зобов'язувались, в разі невиконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором, погасити заборгованість за договором споживчого кредиту. В зв'язку з неналежним виконанням боржником та його поручителями кредитних зобов'язань, рішенням Голо пристанського районного суду від 20.04.2012 року були задоволені позовні вимоги ХОКС «Єдність» та стягнуто солідарно з відповідачів суму боргу, яка утворилась станом на 24.02.2012р. у розмірі 11457,13 грн. Виконавчий лист по вказаному рішенню був пред'явлений до примусового виконання, яке було здійснено у січня 2014 року. За період примусового виконання рішення, позивач нараховував боржникам проценти, розмір яких з 24.02.2012р. по 27.01.2014р. склав 8202,48 грн., з яких відповідачами сплачено 192,86 грн. Таким чином, на теперішній час розмір боргу позичальника та його поручителів по нарахованим відсоткам перед кредитною спілкою становить 8009,62 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів та покласти на них судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала на підставах викладених в позовній заяві та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що період нарахування відсотків приймався починався з дати станом на яку було присуджено заборгованість рішенням суду по день отримання постанови від ВДВС Голо пристанського РУЮ про закінчення виконавчого провадження. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду свої заперечення в яких вказує, що розрахунок суми боргу по відсоткам є неправильним, оскільки розрахований за більший період часу. Так остання сума на погашення заборгованості була сплачена 23 вересня 2013 року, про що свідчить довідка державного виконавця ВДВС Голо пристанського РУЮ Хижнякової І.В., яка бюула перерахована на рахунок кредитної спілки 25 вересня 2013р., однак нарахування відсотків продовжувалось аж до січня 2014 р. В зв'язку з цим вважає зазначені суми в наданому позивачем розрахунку недостовірними, а сам розрахунок неналежним доказом позовних вимог. На цих підставах просив суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши представника позивача та представника [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та представлені докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 листопада 2011 року між Херсонською обласною кредитною спілкою «Єдність» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 360/2011 за яким позичальнику було надано кредит в сумі 10000 грн. строком на 10 місяців зі сплатою 51,6% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 07.11.2011р. між КС «Єдність» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 1/360/11. За умовами даної угоди поручителі взяли на себе зобов'язання погасити заборгованість за договором споживчого кредиту № 360/2011 у випадку неналежного виконання цього обов'язку [PERSON] Договір поруки діє до повного погашення заборгованості перед кредитором. 20 квітня 2012 року Голопристанським районним судом було винесено рішення про задоволення позовних вимог ХОКС «Єдність» та присуджено стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 11457,13 коп. та судові витрати по справі. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1048 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Відповідно до п.5.1.9 Договору, у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи було встановлено, що виконавче провадження за рішення Голопристанського районного суду від 20.04.2012 року було закрито лише 05.03.2014 року. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Аналогічна позиція також викладена в узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (із змінами і доповненнями, внесеними повідомленням Верховного Суду України від 1 грудня 2011 року), де зазначено, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки передбачені умовами договорів та урегульовані нормами цивільного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved