Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В позові позивач посилається на те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований позивач та його колишня дружина - відповідач, яка у квартирі не проживає з 2014 року, у зв'язку з припиненням сімейних стосунків з позивачем. Усі обов'язки з утримання майна позивач несе самостійно, з 2014 року відповідач жодного разу не відвідувала квартиру, місце її знаходження позивачу невідомо. На підставі договору купівлі-продажу позивач є власником квартири [ADDRESS], однак його права власника обмежені реєстрацією у квартирі відповідача. Питання щодо поділу майна подружжя було вирішено у 2016 році. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2016 було визнано мирову угоду між позивачем та відповідачем, за якою позивач сплатив відповідачу, а відповідач отримала грошову компенсацію за належну їй частку в квартирі [ADDRESS], відповідач в свою чергу відмовилась від свого права на частку в спільній сумісній власності в квартирі [ADDRESS]. Виходячи з викладеного на сьогоднішній день Позивач є єдиним власником зазначеної квартири. Відповідач та представник третьої особа в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до матеріалів цивільної справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки про склад сім'ї та місце реєстрації №6295 від 02.03.2017 [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] Відповідно до письмових пояснень сусідів сторін [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] близько 4 років. Відповідно до чч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Так, у першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках та в межах строків передбачених діючим законодавством. У відповідності зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Враховуючи, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад шість місяців, відповідач в судове засідання не з'явився, та своєї тривалої відсутності за місцем реєстрації не заперечив, поважності причин відсутності не зазначив, витрати з утримання житла не несе, суд вважає доцільним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved