Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 16 грудня 2002 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CSXRR213252043, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3045,19 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.03.2011 року. Позивач стверджує, що станом на 26.09.2013 року за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 32035,50 гривень, а тому він змушений змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 грудня 2002 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CSXRR213252043, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3045,19 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.03.2011 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №CSXRR213252043 станом на 26.09.2013 року заборгованість складає 32035,50 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом - 2 049,26 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 56,53 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 182,72 гривень; пеня - 27 745,30 гривень; штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) - 1 501,69 гривень.. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимогами частини 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не належним чином виконує свої обов'язки перед позивачем, у зв'язку з чим наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки (сума договірної санкції) в розмірі 27 745,30 гривень зменшити до 2 040,00 гривень, оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитківрі , а також відмовити у стягненні заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 182, 72 гривень. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору підлягають до задоволення частково, оскільки, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: approved