Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, та позовні вимоги обґрунтовує тим, що працює в ПАТ «СМНВО». Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки не виплачує заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 41471,91 грн. та компенсація витрат на відрядження становить 65744,90 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 41471,91 грн. та компенсацію витрат на відрядження в розмірі 65744,90 грн. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Представник позивача надав суду письмову заяву в якій уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі станом на 20.03.2019 р. в розмірі 49257,94 грн. та компенсацію витрат на відрядження в розмірі 65744,90 грн. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов та заперечення проти позову суду не надав. Судом встановлено,\~що позивач працює у ПАТ «СМНВО», що підтверджується копією трудової книжки та довідкою від 30.01.2019 р. Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки не виплачує заробітну плату позивачу. Відповідно до копії розрахункового листа за лютий 2019 р. по цеху 410 заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з грудня 2017 р. по лютий 2019 р. становить 49257,94 грн. Відповідно до копій розрахункових листів за грудень 2017 р., квітень 2018 р. та грудень 2018 р. по цеху 410 заборгованість відповідача перед позивачем по компенсації витрат на відрядження в розмірі 65744,90 грн. Між сторонами склалися правовідносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України. Зокрема, за ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.2 ст.229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач … повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються… Тому докази не надані сторонами суду першої інстанції не можуть в подальшому подаватись судам інших інстанцій і такі докази не можуть бути покладені в основу їхніх рішень. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. Оскільки відповідач не виплачує позивачу належну до сплати суму заробітної плати за період з грудня 2017 р. по лютий 2019 р. в розмірі 49257,94 грн. та компенсацію витрат на відрядження в розмірі 65744,90 грн., то вказані суми заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved