Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він працював у державному підприємстві «Антонов-Фінанс» з 01.02.2013 року по 29.03.2016 року на підставі контракту №5-VIII від 01.02.2013 року на посаді генерального директора. Наказом №40-О від 29.03.2016 року [PERSON] був звільнений з роботи у зв'язку із закінченням терміну дії контракту та відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена позивачеві заробітна плата в розмірі 46 081 гривня 17 копійок з урахуванням компенсації за невикористану відпустку за 48 днів, що становить 15 766 гривень 56 копійок. Невиплату позивачу заборгованості по заробітній платі, яка утворилась за період з 01.11.2015 року по 29.03.2016 року, відповідач пояснює тяжким фінансовим становищем та відсутністю коштів на підприємстві. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Крім цього, позивач вважає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 96 090 гривень за період з 30.03.2016 року по 30.01.2017 року. Також [PERSON] зазначив, що він, працюючи генеральним директором, здійснював необхідні для життєдіяльності підприємства проплати за власний кошт у зв'язку із фінансовими труднощами на підприємстві. Тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по авансовим звітам у сумі 219 гривень 90 копійок. Позивач просить стягнути з державного підприємства «Антонов-Фінанс» нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01.11.2015 року по 29.03.2016 року в сумі 46 081 гривня 17 копійок, середній заробіток за період затримки розрахунку з 30.03.2016 року по 30.01.2017 року в розмірі 96 090 гривень та суму по авансовим звітам в розмірі 219 гривень 90 копійок. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати в розмірі 46 081 гривня 17 копійок та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 96 090 гривень, просили позов в цій частині задовольнити. Вимогу про стягнення суми по авансовим звітам в розмірі 219 гривень 90 копійок не підтримали. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений. 13.04.2017 року представник відповідача надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що дійсно існує заборгованість ДП «Антонов-Фінанс» перед позивачем, а також просив розглянути справу без участі представника ДП «Антонов-Фінанс». Тому суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 06.11.2007 року по 29.03.2016 року [PERSON] працював в державному підприємстві «Антонов-Фінанс» на посаді генерального директора, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.10-12). Наказом Міністерства інфраструктури України №40-О від 29.03.2016 року [PERSON] було звільнено з посади генерального директора державного підприємства «Антонов-Фінанс» з 29.03.2016 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.3зв.). Після звільнення ДП «Антонов-Фінанс» повернуло позивачу належним чином оформлену трудову книжку, проте в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не здійснив розрахунок по заробітній платі. Відповідно до довідки ДП «Антонов-Фінанс» №81/1 від 04.04.2016 року станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2015 року по 29.03.2016 року становить 46 081 гривня 17 копійок з урахуванням компенсації за невикористану відпустку (а.с.7). Відповідачем, як вбачається з письмових пояснень від 13.04.2017 року, визнається факт наявності заборгованості по заробітній платі. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення частини невиплаченої заробітної плати на день звільнення обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.03.2016 року по 30.01.2017 року в розмірі 96 090 гривень. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки розрахунок з позивачем в день звільнення не проведений з вини відповідача, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до довідки ДП «Антонов-Фінанс» №81/2 від 04.04.2016 року середньомісячний заробіток позивача становить 9 609 гривень, а середньоденна заробітна плата становить 446 гривень 93 копійки (а.с. 6). Затримка розрахунку, як зазначає позивач в позові і в судовому засіданні, має місце за період з 30.03.2016 року по 30.01.2017 року. У випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачається, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Про застосування вказаного порядку розрахунку середнього заробітку зазначено і у листі Верховного Суду України від 01.07.2012 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 року». За період з 30.03.2016 року по 30.01.2017 року середній заробіток за час затримки розрахунку становить в загальній сумі 95 866 гривень 53 копійки (за березень 2016 року - 893,86 грн. /446,93 грн. х 2 дні = 893,86 грн./, за квітень - грудень 2016 року - 86 481 грн. /9 609 грн. х 9 місяців = 86 481 грн./, за січень 2017 року - 8 491,67 грн. /446,93 грн. х 19 днів = 8 491,67 грн./, а всього 95 866,53 грн. /893,86 грн. + 86 481 + 8 491,67 грн. = 95 866,53 грн./). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 95 866 гривень 53 копійки. З огляду на викладене, позов в судовому засіданні знайшов своє підтвердження частково, а тому підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 419 гривень 48 копійок, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі наведеного, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial