Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування вимог зазначив, що 17.10.2013 року приблизно о 16-00., [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по пр. Будівельників від вулиці К. Лібкнехта у напрямку пр. Леніна напроти будинку № 100 у Жовтневому районі м. Маріуполя, не вибрав безпечну дистанцію руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті зіткнення транспортні засоби були пошкоджені. На час ДТП цивільна правова відповідальність [PERSON], була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта». Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполі від 31.10.2013 року [PERSON], було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. У встановлені законом стоки він звернувся до ВАТ «НАСК «Оранта» з заявою про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Згідно страхового акта № ОЦВ-13-13724/1 ВАТ «НАСК «ОРАНТА» була призначена виплата страхового відшкодування в розмірі 34 440,36 гривень, але на запит у страхову компанію ними була дана відповідь, що найближчим часом буде здійснена виплата на рахунок позивача в АППБ «Аваль». До теперішнього часу виплата страхового відшкодування не проведена. Просив суд зобов'язати ВАТ «НАСК «Оранта» нарахувати та виплатити йому страхову виплату в розмірі 34 440, 36 грн., а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі 344, 41 грн. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути на його користь страхову виплату в розмірі 34 440, 36 грн., а також судові витрати в розмірі 344, 41 грн. Позивач в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю та позовні вимоги визнав у повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з'явились, з невідомих суму причин, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши надані у справі докази приходить до наступного. Встановлено, що 17.10.2013 року приблизно о 16-00 [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по пр. Будівельників від вулиці К. Лібкнехта у напрямку пр. Леніна напроти будинку № 100 у Жовтневому районі м. Маріуполя, не вибрав безпечну дистанцію руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті зіткнення транспортні засоби були пошкоджені. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31.10.2013 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. На момент ДТП цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ВАТ «НАСК «ОРАНТА», у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до зазначеної страхової компанії з заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завдану в результаті ДТП. Відповідно до звіту № ОЦВ-13-13724/1 від 05.11.2013 р. вартість матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП становить 34 440,36 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 979 Цивільного Кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтями 22, 1166 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, обчислені в порядку встановленому законодавством. З положень статті 34.1 Закону страховик терміново, але не пізніше 3-х робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку таабо до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно ст. 34.2 Закону, якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з'явились, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. П. 2 ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі визнання вимог заявника обґрунтованими - прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснити виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна». Зі змісту глави 67 Цивільного Кодексу України і Закону України «Про страхування» випливає, що якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі майну фізичною або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина зазначеної особи, а коли не було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. На підставі викладеного суд приходить до висновку, оскільки на момент ДТП цивільна правова відповідальність відповідача була застрахована у ВАТ «НАСК «ОРАНТА», тому сума матеріальної шкоди в розмірі 34 440,36 грн. підлягає стягненню саме з неї. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved