Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 16.01.2015 року закінчився строк дії депозитного договору між ним та відповідачем, який було укладено 16.07.2014 року на суму 2191 дол. США, за час користування коштами вкладу відповідач зобовязаний нараховувати та виплачувати проценти за ставкою 11,60 % річних, по закінченню дії депозитного договору йому було повернуто банком 110,73 дол. США, що склало суму нарахованих процентів, 20 та 25 лютого 2015 року йому виплачено по 50 дол. США з депозитного рахунку, заборгованість за цим договором становить 2091 дол. США, на його звернення банк не реагує, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 2091 дол. США депозитного вкладу, а також 11,60 % річних від простроченої суми вкладу понад строк дії договору у розмірі 104 дол. США. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час розгляду справи банк повідомлено належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника відповідача до суду не надходила, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. Вислухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 16.07.2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір строкового банківського вкладу /депозиту/ «Пенсійний» шляхом підписання договору-заяви № 300937/43663/6-14 про банківський строковий вклад /депозит/ «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті, за умовами якого банк приймає грошові кошти від [PERSON] в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 2191 доларів США на строк з 16.07.2014 року по 16.01.2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», що стверджується копією договору-заяви, копією меморіального валютного ордера № 13819585 від 16.07.2014 року про внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок в сумі 1591 долар США, копією квитанції № 123 від 16.07.2014 року про внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок в сумі 600 доларів США. Згідно з п.2 цього договору, за час користування коштами вкладу протягом встановленого строку банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11,60 % річних. Умовами вказаного договору передбачено право вкладника поповнювати вклад за згодою банку, а також вимагати дострокового повернення суми вкладу у порядку та на умовах, викладених в п.5.3 Основних умов. Відповідно до п.6 даного договору, після закінчення строку, на який договір укладено, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. В п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які розміщені на сайті банку, передбачено, що вкладник не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу повинен надати банку письмову вимогу про повернення вкладу, де зазначити спосіб повернення: видача готівкою або перерахуванням на його власний поточний /картковий або інший вкладний рахунок. У разі ж, коли вкладник не надав банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного договором-заявою, строк розміщення строкового вкладу вважається продовженим на той же строк. При цьому кількість пролонгацій строку розміщення вкладу за договором не обмежена. Як пояснив в суді позивач, він звернувся до банку у встановленому порядку про видачу йому вкладу, але йому було повернуто 16.01.2015 року 110,73 дол. США відсотків, 20.02.2015 року та 25.02.2015 року йому повернуто по 50 доларів США з депозитного рахунку, що стверджується копіями заяв на видачу готівки з відміткою банку про повернення вказаної суми коштів. Будь-яких доказів стосовно того, що строк дії договору банківського вкладу від 16.07.2014 року було пролонговано на той же строк, суду відповідачем не надано. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-140 цс 13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, як було встановлено судом і вказано вище в рішенні, по закінченню строку договору банківського вкладу від 16.07.2014 року банк повернув позивачу частину вкладу, але залишок коштів позивачу так до цього часу не повернуто. Суд вважає, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору, а тому вимоги позивача про повернення йому залишку вкладу /депозиту/ є обґрунтованими. Позивач просить суд стягнути кошти з відповідача в іноземній валюті в сумі 2091 дол. США. Відповідно до довідки, виданої начальником відділення № 5 філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 12.08.2015 року, на імя [PERSON] відкрито депозитний рахунок до договору від 16.07.2014 року, залишок коштів на рахунку станом на 12.08.2015 року складає 2091 дол. США. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Також за ст.533 ЦК використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як вказано вище в рішенні, депозитний рахунок позивачу відкрито банком саме в доларах США, а тому стягнення з відповідача на користь позивача коштів в доларах США не суперечить приписам діючого законодавства. Необгрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 11,60 % річних від простроченої суми вкладу понад строк дії договору у розмірі 104 дол. США, оскільки умовами укладеного між сторонами депозитного договору передбачено нарахування процентів за час користування коштами вкладу протягом встановленого строку дії договору, на що вказано вище в рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, на звернення позивача банком було надано відповідь від 07.04.2015 року, в якій банк посилається на постанову Правління НБУ від 03.03.2015 року № 160, відповідно до якої банки повинні обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Але ця постанова не може прийматися судом до уваги, оскільки вона є підзаконним нормативно-правовим актом і її положення суперечать нормам ст.1060 ЦК України. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про захист його прав, як споживача, а тому на підставі ст.88 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави. Ціна позову - 2091 дол. США, за офіційним курсом НБУ станом на 17.08.2015 року /100 дол. США : 2175,7665 грн./ становить 45 495 грн.27 коп., тоді сума судового збору /1% від ціни позову/ буде становити 454 грн.95 коп.

Outcome: partial