Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що 03.12.2015 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, згідно укладеного між сторонами договору № б/н від 03.12.2015 року. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідачка зобов'язалася повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак нею не виконуються належним чином зобов'язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 22.06.2018 року відповідачка має заборгованість в сумі 22555,76 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 3658,40 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 8923,94 грн., пеня в сумі 8423,15 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1050,27 грн. - штраф (процентна складова). В зв'язку з чим просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 22555,76 грн. за кредитним договором № б/н від 03.12.2015 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 19.10.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Крім цього, відповідачці визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачці разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від позивача та відповідачки до суду не надходило. Відповідно до положень п.13 ст.7 та ч.5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження без проведення судового засідання. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 03.12.2015 року відповідачка [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» (на той час ПАТ) з анкетою-заявою про бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. В вищевказаній анкеті-заяві є підпис відповідачки [PERSON] про те, що вона ознайомлена та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, т.б. відповідачка прийняла зазначені умови споживчого кредиту. Згідно п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачки перед АТ КБ «Приватбанк» за договором № б/н від 03.12.2015 року, станом на 22.06.2018 року становить 22555,76 грн., з яких: 3658,40 грн. - заборгованість за кредитом, 8923,94 грн. - заборгованість за відсотками, 8423,15 грн. - заборгованість за пенею, 1550,27 грн. - заборгованість по штрафам. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також, слід зазначити, що 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п. 5 ч. 2 цього Розпорядження с. Темрюк Нікольського (Володарського) району Донецької області, де зареєстрована та фактично проживає відповідачка [PERSON] входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано не чинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено с. Темрюк Нікольського (Володарського) району Донецької області. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час с. Темрюк Нікольського (Володарського) району Донецької області, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідачку [PERSON] і звільняють її від обов'язку по оплаті пені та штрафів на користь АТ КБ «Приватбанк», з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Отже, позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані: пеня в сумі 8423,15 грн. та штрафи в сумі 1550,27 грн., а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Таким чином, враховуючи, що відповідачці [PERSON] було відомо про необхідність виконання взятих на себе зобов'язань, але ж остання їх належним чином не виконала, суд вважає, що з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2015 року, яка утворилась станом на 22.06.2018 року в розмірі 12582,34 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3658,40 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 8923,94 грн., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було сплачено вірну суму судового збору в розмірі 1762,00 грн. і суд задовольнив 55,78% заявлених позивачем позовних вимог від суми 22555,76 грн., суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 982,84 грн., решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог, в яких позивачу відмовлено, стягненню на користь останнього не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial