Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

позивач звернувся до суд з позовом до відповідача в якому, з уточненими вимогами, просив про стягнення інфляційних втрат за договором про надання комплексних банківських послуг фізичним особам в розмірі 573626,50 грн. та судових витрат в розмірі 5736,88 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» укладено договір про надання комплексних банківських послуг фізичним особам, відповідно до якого ПАТ «Кредобанк» відкрив [PERSON] вкладний та депозитний рахунки [NUMBER] та [NUMBER] у національній валюті на строк до 07.07.2012 року. Загальна сума внесених коштів позивачем становила 842300 гривень. 03.02.2012 року позивач звернувся із заявою до ПАТ «Кредобанк» про закриття депозитних рахунків, які були відкриті на його ім'я та повернення коштів та відсотків, що на них нараховані, проте йому було відмовлено. Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 19.02.2015 року в справі №465/1058/14-ц, зміненого рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.11.2015 року, залишеного в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 року, з відповідача ПАТ «Кредобанк» стягнуто на користь [PERSON] 987100,51 грн. (842300 грн.- основного боргу; 96533,67 - 6% річних (процентів); 48266,84 грн - 3% річних). Представник позивача, надавши таблицю розрахунку інфляційних втрат за період від 01.03.2013 року по 01.03.2016 року, просить стягнути на користь позивача суму інфляційних втрат у розмірі 573626,50 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, подавши письмові заперечення, у яких покликається на відсутність договірних відносин позивача з банком, оскільки відсутні письмовий договір, частина коштів вносилась на рахунки [PERSON] іншими особами, що підтверджується висновками експертів у кримінальному провадженні. Вказує, що згідно рішення суду, на яке покликається позивач з банку стягнуто кошти за заподіяну шкоду, а не за невиконання зобов'язання, що унеможливлює стягнення інфляційних втрат, відповідно до ст.625 ЦК України. Окрім цього, останнім заявлено про застосування наслідків пропущеного трьох річного строку позовної давності. Просив в позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору про надання комплексних банківських послуг фізичним особам №2630/78/509620 від 07.07.2011 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» відкрито [PERSON] вкладний рахунок [NUMBER] та депозитний рахунок [NUMBER] у національній валюті, на загальну суму 842300 гривень на строк до 07.07.2012 року. Рішенням Франківського районний суд м.Львова від 19.02.2015 року у справі №465/1058/14-ц з ПАТ «Кредобанк» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам від 07.07.2011 року в сумі 997100,51 грн. (842300 грн.- основного боргу; 96533,67- 6% річних (процентів); 48266,84грн. - 3% річних; 10000 грн.- моральна шкода). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.11.2015 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 року, рішення Франківського районного суду м.Львова від 19.02.2015 року змінено, в частині стягнення моральних збитків відмовлено. Вказаним рішенням встановлено і згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не потребують доказування, що між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» існували зобов'язальні правовідносини по договорах банківських вкладів, з 03.02.2012 року в ПАТ «Кредобанк» виник обов'язок по поверненню вкладів і відповідно з цього часу виникла прострочка виконання грошового зобов'язання. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.03.2016 року, стягнуто з ПАТ «Кредобанк» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 987100,51 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов'язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов'язання, тобто за предметом, строком, способом та іншими елементами. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Положенням п.п. 17, 18 постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року встановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача, оскільки факт наявності договірних правовідносин по договорах банківських вкладів між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» та їх неналежне виконання останнім, встановлено рішенням суду, а кошти стягнуті за неналежне виконання зобов'язання, а не як відшкодування заподіяних збитків, а тому [PERSON] має право на стягнення інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Суд вважає, що правовідносини по невиконанню зобов'язання існували до часу повного належного виконання останнього, позивач має право на отримання сум інфляційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України до повного їх виконання. Порушення прав позивача неналежним виконанням договору тривало з 03.02.2012 року та завершилось його належним виконанням 22.03.2016 року. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст.257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 1 ст. 261 ЦК України). З огляду на вказані норми законодавства та виходячи з встановленого нормами ст.625 ЦК України порядку нарахування інфляційних витрат (за весь час прострочення), суд вважає, що у позивача збереглося право на стягнення інфляційних витрат лише протягом трьох років до подання позову, тобто в даному випадку з 01.03.2013 року по 01.03.2016 року, що складає 36 календарних місяців до часу подання позову. Також суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача ПАТ «Кредобанк» на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати, а саме: суму сплаченого судового збору у розмірі - 5736,88грн.

Outcome: approved