Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати недійсним договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо дарування та безоплатної передачі трикімнатної квартири під номером [ADDRESS] , житловою площею 68,4 кв.м., загальною площею 95,2 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Медведенко Г.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2948 від 14.06.2012 року. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , а [PERSON] є власником сусідньої квартири №9 в цьому будинку. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2007 року за [PERSON] було визнано право власності на горище загальною площею, 120,1 кв.м. у будинку [ADDRESS] , яке вона після реконструкції без згоди позивача та інших сусідів переобладнала в мансардне приміщення . а потім в житлове з окремою адресою [ADDRESS] . Вказане приміщення за спірним договором дарування від 14.06.2012 року передано [PERSON] в дар своїй онучці [PERSON] 26.11.2015 року Апеляційним судом Одеської області рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2007 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову. Позивач вважає, що оскільки, на момент укладення спірного договору, [PERSON] не мала права власності на вказане приміщення, договір дарування має бути визнаний недійсним. Ухвалою від 27.04.2016 року судді Приморського районного суду м. Одеси Загороднюка В.І. відкрито провадження у справі. 25.05.2016 року відмовлено у задоволенні відводу судді та задоволено заяву про самовідвід головуючого по справі. Ухвалою від 01.06.2016 року справа прийнята в провадження суддею Приморського районного суду м. Одеси Ільченко Н.А. Ухвалою суду від 02.03.2017 року провадження у справі зупинено до вирішення іншої справи № 815/7243/15 за адміністративним позовом [PERSON] до виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа : [PERSON] , про скасування розпорядження, рішення та свідоцтва про право власності, що станом на цей час розглядається за правилами адміністративного судочинства в Приморському районному суді м. Одеси під головуванням судді Тарасова А.В. 25.04.2018 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я. та прийнята в провадження ухвалою від 02.05.2018 року з визначенням порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого засідання на 05.06.2018 року. 05.06.2018 року у зв`язку з неявкою позивача підготовче засідання відкладено на 24.07.2018 року. 24.07.2018 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 16.10.2018 року. 16.10.2018 року підготовче засідання відкладено на 19.11.2018 року. 16.11.2018 року на ухвалу суду від 27.04.2016 року про відкриття провадження у справі [PERSON] подано апеляційну скаргу. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2019 року апеляційну скаргу повернуто апелянту. 01.07.2019 року судом залучено до участі у справі як третю особу компанію «Стетфорд Венчерс ЛТД», як теперішнього власника ј частки квартири [ADDRESS] ; закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.08.2019 року. 16.08.2019 року на ухвалу суду від 27.04.2016 року про відкриття провадження у справі компанією «Стетфорд Венчерс ЛТД» подано апеляційну скаргу. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.08.2020 року цивільну справу повернуто до Приморського районного суду м. Одеси для виконання вимог, передбачених п. 15.11 частини 1 Розділу 13 (Перехідні положення) ЦПК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2020 року апеляційну скаргу компанії «Стетфорд Венчерс ЛТД» повернуто заявнику. У судове засідання 31.08.2020 року учасники справи не з`явилися, викликані, належного обгрунтування необхідності відкласти розгляд справи не надали. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином. Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що відповідач (представник відповідача) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Представник відповідача посилається лише на запровадження на території України карантину, як на поважну підставу своєї неявки в судове засідання, що не може розцінюватися судом таким чином, враховуючи обмеження, які встановлені для даного карантину. Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 із змінами та доповненнями внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 дозволена діяльність адвокатів за умови обмеження кількості осіб в одному місці не більше 50 осіб. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що за такий тривалий час слухання справи, відповідач мав змогу подати всі докази, що стосуються предмета доказування та з`явитися до суду для особистих пояснень, суд вважає заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату необгрунтованою. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2007 року за [PERSON] визнано право власності на горище загальною площею 120,1 кв.м. у будинку [ADDRESS] . 12.03.2011 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, розглянувши звернення громадянки [PERSON] щодо присвоєння номеру квартирі, яка розташована в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , встановила, що згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2007 року (справа № 2-5571/07), заявниці по праву приватної власності належить нежитлове приміщення горища, загальною площею 120,1 кв.м, яке розташоване за вказаною адресою. Згідно сертифікату відповідності від 22.12.2010 року за № 15001654, виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, зазначене нежитлове приміщення горища реконструйоване під квартиру, загальною площею 95,2 кв.м, в т.ч. житлова - 68,4 кв.м, яка відповідає проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та готова до експлуатації та своїм розпорядженням № 237 вирішила: 1. Присвоїти квартирі, загальною площею - 95,2 кв.м, в т.ч. житлова - 68,4 кв.м, власником якої в цілому є громадянка [PERSON] , яка розташована в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , - номер 9а.; 2. Громадянці [PERSON] оформити, в установленому порядку, правоустановчі документи на зазначену квартиру, згідно п.1 розпорядження. 30.06.2011 року на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР від 12.03.2011 року №237, сертифікату відповідності від 22.12.2010 року № 15001654; замість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2007 року, зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН від 13.08.2007 року, номер запису:1 в кн.: 66неж-174, виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. 14.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала належну їй, на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 30.06.2011 року та зареєстровану в КП ОМБТІ та РОН в книзі 722пр-7, номер запису 902, реєстр.№ 19897334, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2015 року, задоволено частково апеляційну скаргу представника [PERSON] , рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2007 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на горище житлового будинку - відмовлено. Позивач вважає, що оскільки, на момент укладення спірного договору дарування, [PERSON] не мала права власності на вказане нежитлове приміщення, яке потім переобладнала в квартиру, то і договір дарування квартири має бути визнаний недійсним з підстав ст. 203, 215 ЦК УКраїни, в тому числі з підстав того, що [PERSON] не мала права на одноособове розпорядження майном. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно частини першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Тобто, укладення договору дарування не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Необхідний обсяг цивільної дієздатності учасників спірних договорів дарування та характер їх волевиявлення перевірений нотаріусом при реєстрації вказаних договорів. Будь-яких доказів того, що цей правочин був спрямований не на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, суду не надано. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов про визнання недійсними договору дарування від 14.06.2012 року з підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України є необгрунтованим. Крім того, статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Відповідно до норм ЦК України до первісних підстав набуття права власності належать набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (ст. 3321 ЦК України). За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. При цьому, стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно. Оскільки, відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт. Виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою статті 331 ЦК України не передбачено. Предметом спірного договору дарування від 14.06.2012 року є квартира [ADDRESS] , яка з`явилась в результаті реконструкції приміщення, проведеної [PERSON] у відповідності до вимог закону та право власності на яку зареєстроване за [PERSON] у встановленому законом порядку. Постановою апеляційного суду Одеської області від 21.06.2018 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.07.2017 року, яким було задоволено позов [PERSON] та визнано незаконним розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 березня 2011 року № 237 «Про присвоєння номеру квартирі, яка розташована в житловому будинку за адресою : [ADDRESS] »; визнано незаконним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25 грудня 2009 року № 1229 «Про надання громадянці [PERSON] містобудівних умов та обмежень з реабілітації квартири [ADDRESS] , з пристосуванням горища під мансардне приміщення»; визнано незаконним та скасовано видане виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 30 червня 2011 року на квартиру [ADDRESS] та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] . Тобто, підстави набуття права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а саме: розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 березня 2011 року № 237 «Про присвоєння номеру квартирі, яка розташована в житловому будинку за адресою : [ADDRESS] »; рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25 грудня 2009 року № 1229 «Про надання громадянці [PERSON] містобудівних умов та обмежень з реабілітації квартири [ADDRESS] , з пристосуванням горища під мансардне приміщення»; свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 30 червня 2011 року на квартиру [ADDRESS] , яке видане виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] , є чинними, а відтак, [PERSON] , як власник майна, відповідно до положень ст. 319 ЦК України, мала законне право на укладення спірного договору дарування без погодження з будь-якими третіми особами. За таких обставин, суд доходить висновку про необгрунтованість позову [PERSON] та залишає його без задоволення.

Outcome: dismissed