Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2008 року в смт.Чорнухи Чорнухинського району Полтавської області помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну частку (пай), що знаходиться на території Богодарівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Як спадкоємець померлого за законом першої черги він звернувся до Чорнухинської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але йому було відмовлено у зв'язку зі спливом шестимісячного строку. Посилаючись на те, що пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин в зв'язку з наявністю на час відкриття спадщини спадкоємця за заповітом, яка відмовилась у вересні 2015 року від її прийняття на користь позивача, а також через юридичну необізнаність із спадковим законодавством, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини як спадкоємцю за законом після смерті батька [PERSON] тривалістю в шість місяців. Позивачів в судовому засіданні позов підтримав повністю. Чорнухинська селищна рада надала суду письмову заяву, в якій позов визнала повністю і просила справу розглянути за відсутності її представника (а.с.22). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Встановлено судом і підтверджується матеріалами справи те, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті 23.12.2008 р. батька [PERSON]З.(а.с.4,7,8). На день смерті [PERSON] проживав [INFO] (а.с.9). Судом встановлено, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття цієї спадщини, що стало підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії (а.с.10). За наданими Чорнухинської держнотконторою відомостями, після смерті [PERSON] 27.05.2009 р. була заведена спадкова справа №104 за заявою [PERSON] спадкоємця за заповітом, яка прийняла спадщину (а.с.33-35). Вважаючи своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом порушеним, позивач, обираючи спосіб захисту порушеного права, звернувся в суд з позовом до Чорнухинської селищної ради Чорнухинського району Полтавської про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, як розяснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином у справах про спадкування\~\~належними\~\~відповідачами\~\~ є спадкоємці, які прийняли спадщину. За\~\~наявності\~\~спадкоємців у\~\~справі Чорнухинська селищна рада \~жодним\~\~чином\~\~не має\~\~відношення\~\~до спадкового майна та\~\~не\~\~може\~\~бути\~\~відповідачем у\~\~справі. При цьому необхідно зазначити, що в силу дії ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. За змістом ст.33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Якщо суд вважає, що відповідач визначений неправильно, суд може інформувати позивача про можливість заміни, але якщо позивач відповідного клопотання не подає, суд повинен розглядати справу далі і відмовляти у позові. Судом було проінформовано позивача про можливість заміни, проте останній заявляти клопотання як про заміну відповідача, так і про залучення іншої особи в якості співвідповідача, а саме спадкоємця, яка прийняла спадщину, відмовився. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки даний позов позивачем пред'явлено до неналежного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed