Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого позивач прийняв спадщину у визначеному законом порядку, зокрема, до складу спадкового майна входить житловий будинок, грошові вклади, доплати до пенсії. Державним нотаріусом позивачу було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, але позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] цільове призначення : для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], та на земельну ділянку площею 0,4190 га, що розташована за цією ж адресою з цільовим призначенням : для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], оскільки позивач не має правоустановчого документу на ці земельні ділянки. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказані земельні ділянки. В суді позивач підтримав позов. Відповідач не направив до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, надано суду лист де відповідач зазначив, що позов визнає, просив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який приходиться батьком позивача, що стверджується копіями свідоцтв про його смерть та про народження позивача /а.с.6,19/. З матеріалів справи також вбачається, що померлий заповіту не залишив, а після його смерті заведено спадкову справу № 563\\2014 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька від 22.11.2014 року, що слідує з копії спадкової справи. /а.с.74-105/. Також, з матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що [PERSON], як спадкоємець першої черги, подала 22.11.2014 року нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON] Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, як вказано вище, позивач як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті батька у встановлений строк шляхом подання відповідної заяви. Згідно матеріалів спадкової справи, дружина спадкодавця [PERSON] згідно положень ст.1273 ЦК України відмовилася від прийняття спадщини на користь сина [PERSON], подавши про це заяву до нотаріальної контори . Встановлено, що 12.08.2015 року на ім'я позивача державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М.В. оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON], яке складається: з грошових вкладів, недоотриманої доплати до пенсії та інших соціальних виплат і житлового будинку [ADDRESS], що стверджується копіями цих свідоцтв /а.с.102,104/. Але постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.08.2015 року № 1873 /а.с.8/ позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, оскільки відсутній правоустановчий документ, який би посвідчив право власності спадкодавця на земельні ділянки площею 0,2500 га, розташованої в Білоцерківському районі в [ADDRESS], цільове призначення : для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], і ділянку площею 0,4190 га, розташованої за цією ж адресою з цільовим призначенням : для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що за життя [PERSON] не оформив державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в Білоцерківському районі в [ADDRESS], цільове призначення : для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд і на земельну ділянку площею 0,4190 га, розташовану за цією ж адресою з цільовим призначенням : для ведення особистого селянського господарства. Зазначені земельні ділянки спадкодавець [PERSON] в свою чергу успадкував після смерті своєї матері [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2007 року, виданого державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1043 /а.с.7/. Судом встановлено, що у приватній власності [PERSON] перебували земельні ділянки площею 0,4190 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] та площею 0,2500 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. Зазнчене підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку /а.с.10-18/. Як пояснив в суді позивач, його батько не встиг за життя оформити і зареєструвати на своє імя успадковані земельні ділянки. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст..126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено судом, на ім'я спадкодавця було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, тобто, спадкодавець набув права на вказані земельні ділянки, але не виготовив державні акти на право власності на земельні ділянки і не зареєстрував дане право власності на землю відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а тому позивач, як спадкоємець [PERSON] не має можливості оформити спадщину на земельну ділянку. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, щодо спірних земельних ділянок внесено відомості до Державного реєстру земель і земельним ділянкам присвоєно відповідні кадастрові номери, що стверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку . З 01.01.2013 року з моменту введення в дію Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» змінено порядок оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Як передбачено в ст.15 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом на земельну ділянку є не державний акт, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Також згідно приписів вказаного вище Закону, для одержання свідоцтва спадкоємець має надати до органу Державної реєстраційної служби відповідні документи, які підтверджують його права на земельну ділянку, а в даному випадку позивач таких документів надати не може, оскільки в 2007 році спадкодавець [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], не виготовив Державний акт на право власності на земельні ділянки та не зареєстрував своє право відповідно до діючого на той час законодавства, що на даний час позбавляє можливості позивачу оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. А тому суд вважає за можливе визнати за позивачем, як спадкоємцем першої черги, право власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] цільове призначення : для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], та на земельну ділянку площею 0,4190 га, за адресою : [ADDRESS], з цільовим призначенням : для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER].

Outcome: approved