Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду в липні 2014 року з позовом до Гадяцької міської ради Полтавської області. Просив визнати за ним право власності на самочинно збудований житловий будинок «А-2», гараж «Б», літню кухню «б», погріб «б1», сарай «б2», сарай «б3», вбиральню «В», огорожу № 1,ворота огорожі № 2, хвіртку № 3 та огорожу № 4. В обґрунтування позову зазначив, що 16.12.1993 року Гадяцька міська рада прийняла рішення про виділення йому земельної ділянки під індивідуальне будівництво. 29.10.2012 року він отримав акт на право власності на земельну ділянку, на якій збудував вище вказаний житловий будинок та господарські будівлі і споруди. Звернувшись до інспекції ДАБК у Полтавській області, щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку та інших господарських споруд , що знаходяться по [ADDRESS] йому було відмовлено, у зв'язку з самочинним будівництвом, проведеним без дозволу на проведення будівельних робіт. У судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник Гадяцької міської ради Полтавської області у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представники інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області та відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства у судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.1 п.3 ст.169 ЦПК України, суд може розглянути справу без позивача за наявності від нього заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON], рішенням Гадяцької міської ради від 16.12.1993 року, виділено земельну ділянку площею 1000 кв.м. під індивідуальне будівництво по [ADDRESS] ( а.с. 6). 29.10.2012 року позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за вищевказаною адресою, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 7). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] від 20.05.2014 р. самочинно збудованими є вищевказаний житловий будинок, господарські будівлі і споруди ( а.с.9 -14). Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку №14 встановлено його відповідність вимогам надійної і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації. Згідно відповіді відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства та будівництва Гадяцької райдержадміністрації самочинно здійснені переобладнання та добудови не суперечать державним будівельним нормам. Відповідно до висновків Гадяцького міжрайонного управління головного управління Держсанепідемслужби у Полтавській області, Гадяцької філії ПАТ «Полтаваобленерго», ПАТ «Гадячгаз», Гадяцького РС ГУ ДНСНС України у Полтавській області самочинне будівництво здійснено без порушень. Оскільки будівельні роботи з будівництва даного житлового будинку, господарських будівель і споруд були виконані за відсутності відповідного документа, який надає право на виконання будівельних робіт та про прийняття зазначеного об'єкта в експлуатацію, позивач змушений звернутися до суду. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 375 ЦК України Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1,5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження, не заперечуються відповідачами, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved