Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № 980-052-000000110 від 19.02.2015 року банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу» та відкрито на ім'я позивача поточний рахунок № [NUMBER], а також договір позики № 980-052-000061819 від 19.02.2015 року. Додатковою угодою від 15.06.2015 року до договору № 980-052-000061819 від 19.02.2015 року було внесено зміни до пункту 1 п. п. 1.2 Розділу 1 «Предмет договору» в наступній редакції: сума коштів, що передається стороною 1 стороні 2 складає 192000,00 грн. 19.05.2016 року на поточний рахунок позивача від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» надійшли грошові кошти в сумі 192 000, 00 грн. на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23.05.2016 року № 812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора», яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.2016 року до 22.06.2016 року. Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 від 12.07.2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П. строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року. Враховуючи вказані обставини позивач неодноразово була змушена звернутись до відповідача з заявою про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів. 05.04.2017 року меморіальним ордером №1014525 від 03.04.2017 року банк-агент Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатив позивачу грошові кошти у розмірі 192005,1, які знаходились на її рахунку. Таким чином, позивач вказує, що протягом чотирьох місяців відповідач свідомо ігнорував її заяву щодо строків розгляду заяви вкладників та виплати коштів, тому згідно норм ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання нараховується пеня 3% за кожний день прострочення, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення зобов'язання за період з 01.02.2017 року по 05.04.2017 року у розмірі 362880,00 грн. та 20000,00 грн. моральної шкоди., яка була завдана їй протиправною поведінкою відповідача, що виразилось у незаконному позбавленні права на гарантоване законом відшкодування за вкладом, що призвели до душевних страждань та погіршення стану здоров'я. 13.09.2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав зазначивши, що позивач отримав кошти вкладу, на даний час банк перебуває в процесі ліквідації, крім того, додатково зазначив, що дія ст. 625 ЦК України не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зазначив, що діє в межах своїх повноважень визначених законом, здійснює виплати згідно до наданого уповноваженою особою фонду переліку, не є виконавцем будь-яких послуг в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів» та з позивачем в договірні відносини не вступав. 21.09.2018 року надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначила про безпідставність посилань позивача, які зазначені у відзиві на позов. 28.09.2018 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача зазначив, що у відповідача обов'язок щодо відшкодування позивачу коштів за вкладом виник після надання Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію додаткової інформації щодо включення позивача до загального реєстру вкладників У Фонді відсутні будь які первинні документи по вкладним і тому при складанні загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою переліку вкладників. Зазначив, що відповідачем не було порушено прав позивача, грошові кошти за вкладом повернуті, а підстави застосовування положень ст.625 ЦК відсутні. 02.10.2018 року надійшли пояснення третьої особи, який просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.02.2015 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» було укладено договір № 980-052-000000110 банківського рахунку »Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», відповідно до якого банк відкриває клієнту на його ім'я рахунок № [NUMBER] в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування та договір позики № 980-052-000061819. Додатковою угодою від 15.06.2015 року до договору позики було внесено зміни , сторони прийшли до згоди викласти п.п. 1 п.1.2 розділу 1 «Предмет договору» договору в наступній редакції « сума коштів 192000,00 грн.» 19.05.2016 року на рахунок позивача № [NUMBER] надійшли грошові кошти від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у сумі 192000,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку. В подальшому, на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23.05.2016 року № 812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора», яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.2016 року до 22.06.2016 року. Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 від 12.07.2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П. строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 265 від 24.01.2017 року делеговані повноваження уповноваженої особи Фонду Волкову О.Ю. з 25.01.2017 року визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 18.07.2016 позивач звернулась на адресу відповідача із заявою, в якій просила включити її до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми та провести виплату відшкодування у розмірі 192000,00 грн. В подальшому, 22.11.2016 року та 12.01.2017 року позивач також зверталась повторно до відповідачаіз заявою, в якій просила включити її до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми та провести виплату відшкодування у розмірі 192000,00 грн. 05 квітня 2017 року позивачу було виплачено грошові кошти у сумі 192005,11 грн.. що підтверджується меморіальним ордером № 1014525 від 05.04.2017 року. Позивач зазначає, що було порушено терміни відшкодування коштів за вкладом, а тому відповідач повинен сплатити згідно норм ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення виплати. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах у справі за № 6-1123 цс16 від 13.06.2016 року, від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном. Фонд є економічно самостійною установою. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оскільки Фонд гарантування є особою публічного права (ст. З Закону), то в силу приписів ст. 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно). Як вбачається з матеріалів справи, позивачу були відшкодовані кошти за вкладом у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, відповідач виконав свій обов'язок перед позивачем. Позивач, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на вказані правовідносини розповсюджуються норми ЗУ «Про захист прав споживачів» а тому оскільки відповідачем було порушено терміни відшкодування коштів за вкладом, їй має бути виплачена пеня у розмірі 3% за кожний день прострочення. Згідно ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Вказану правову позицію висловив Верховний Суд України у справі за № 6-1123 цс16, постанова від 13.06.2016 р. Враховуючи, що позивач не звертався до банку із заявою про дострокове повернення вкладів, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не вступав з позивачем в жодні договірні відносини та під час тимчасової адміністрації не передбачено можливість нарахування штрафних санкцій (п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., слід зазначити наступне . Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові у справі за № 61-5506св18 від 25.04.2018 року. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має фінансових зобов'язань перед позивачем, а пеня про яку позивач вказує в позовних вимогах не може бути стягнута з відповідача, оскільки це суперечать положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та вказаним законом не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного

Outcome: dismissed