Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 18.10.2006 р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 11000,00 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 26.06.2015р. в сумі 52996,55 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10894,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1800,00 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1800,00 грн. З урахуванням суми заборгованості в розмірі 30566,18 грн., яка була стягнута з [PERSON] заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2012 р., розмір заборгованості, що підлягає стягненню, становить 22430,37 грн. також стягненню підлягає штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна ставка) - 1121,52 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованістьза кредитним договором в сумі 24051,89 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, причини неявки не повідомив. Суд, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки, які настають у разі порушення зобов'язання, визначені ст.611 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідност. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, визначені у ст.599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.526,599 ЦК. Суд встановив, що між сторонами 18.10.2006 р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 11000,00 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.6.5,6.6 Умов та Правил надання банківських послуг, які разом з Заявою, Пам'яткою клієнта та Тарифами є складовою договору про надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за користування ним, по перевитрачанню кредитного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором; у випадку невиконання обов'язків за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту. Відповідно до п.5.7Правил користування платіжною картою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній Банком частині у випадку невиконання держателем своїх боргових зобов'язань та інших обов'язків по даному Договору. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2012 р., яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором б/н від 18.10.2006 р. , яка утворилась станом на 20.04.2011 р. в сумі 30566,18 грн., оскільки відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, чим порушив свої зобов'язання за укладеним між сторонами кредитним договором. Як вбачається з заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2012 р., заборгованість за кредитним договором утворилась станом на 20.04.2011 р. і складалася з заборгованості по тілу кредиту - 11000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 15884,46 грн., заборгованості по комісії - 1750,00грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна частина) - 1431,72 грн. З позовної заяви позивача у даній цивільній справі вбачається, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 26.06.2015 р. заборгованість відповідачки перед Банком становить 52996,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 10894,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 40301,77 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1800,00 грн. Але з урахуванням суми заборгованості в розмірі 30566,18 грн., яка була стягнута з [PERSON] вищевказаним заочним рішенням суду розмір заборгованості, про стягнення якої просить позивач, становить 22430,37 грн. Також Банк просить стягнути штраф (фіксована частина) - 500,00грн., штраф (процентна ставка) - 1121,00 грн. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд виходить з того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором, в т.ч. уся заборгованість по тілу кредиту в сумі 10894,78 грн. та заборгованість за відсотками на час звернення до суду, що свідчить про те, що Банк скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, на дострокове повернення позики у зв'язку з порушенням позичальником обов'язку по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними. Таким чином, заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2012 р. про задоволення вимог кредитора були припинені правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі від 18.10.2006 р., зокрема, щодо сплати чергових платежів, нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, штрафів. У зв'язку з цим вимоги позивача про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій в загальній сумі 24051,89 грн. після ухвалення судового рішення про дострокове повернення позики є безпідставними та необґрунтованими. Разом з тим, суд вважає, що невиконання відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування ним та інших передбачених договором платежів тягне відповідальність, передбачену ст.625 ЦК України. Однак вимог про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційного збільшення, нарахованих на суму простроченого грошового зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, позивач не заявляв і суд на підставі ст.11 ЦПК України позбавлений права їх розгляду в межах даної цивільної справи. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed