Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що він є власником квартири № 30, розташованої за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Банківська, будинок № 89. Вказана квартира йому належить на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, оформленого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON]. Договір було зареєстровано 21 грудня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про що він отримав [PERSON] з індексним номером № 108553544 від 21 грудня 2017 року «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно». Таким чином, у вказаній приватній квартирі, починаючи з 30 червня 1976 року, зареєстровано місце проживання чужої йому людини [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України. Але, фактично, починаючи з 01 травня 2014 року по сьогоднішній день, відповідач [PERSON] у вказаній приватній квартирі не проживає, за цією адресою відсутні його особисті речі, поштова кореспонденція на прізвище [PERSON] на адресу: [ADDRESS] не надходить, місце фактичного проживання (перебування) відповідача невідоме. Зважаючи на те, що відповідач більше сорока чотирьох місяців фактично не проживає за вищевказаною адресою, не є членом сімї позивача, то він, не має вже жодних прав щодо проживання у належній приватній житловій квартирі. Оскільки відповідач не виявив ніякого бажання добровільно зняти себе з реєстрації місця проживання з вищевказаної адреси, позивач був змушений звертатись з цим питанням до суду. У звязку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], РНОКПП: [NUMBER] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме приватною житловою квартирою № 30, розташованої за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Банківська, буд. № 89. Позивач у призначений час у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 09 лютого 2018 року подав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 13 березня 2018 року подав заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у призначений час в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача було опубліковано на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області 13 березня 2018 року і тому з 13 березня 2018 року відповідач [PERSON] вважаються належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.30). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 21 грудня 2017 року, реєстраційний номер ННА № 021144 та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 108553544 від 21 грудня 2017 року, власником житлової квартири, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна № 1436932512121, є [PERSON], РНОКПП: [NUMBER] (а.с.12-15). Відповідно до [PERSON] про фактичне проживання, складеного керівником мікрорайону «Центр-1» [PERSON], посвідченого сусідами [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], але за вказаною адресою фактично не проживає з 01 травня 2014 року по теперішній час (а.с.11). Частиною першою\~статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст.\~391,\~396 Цивільного кодексу України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що реєстрація [PERSON] у квартирі позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, відповідно до п.3.1 Договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2017 року серії ННА № 021144, відповідач був зобовязаний знатися з реєстрації до 22 грудня 2017 року, також, він не є членом сімї позивача, у зв'язку з чим вказане порушене право підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved