Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу 74520,00 гривень, що є еквівалентом для 3000 доларів США; три відсотки річних в розмірі 17449,93 гривень; інфляційні нарахування в розмірі 98996,85 гривень та понесені збитки у вигляді упущеної вигоди від простроченої суми в розмірі 30408,90 гривень, а також моральну шкоду в сумі 25000,00 гривень, посилаючись на таке: 25 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв 3000,00 доларів США, про що відповідач склав розписку. Відповідно до зазначеної розписки відповідач отримав суму в борг до 25 квітня 2007 року. Згідно зазначеної розписки відповідач вказав, що борг має бути повернутий не пізніше 25 квітня 2007 року, але до цього часу сума боргу не повернута. Дії сторін підпадають під норми ст.ст. 1046 - 1047 ЦК України, якими визначені їх права та обов'язки. Як зазначає позивач, за усною домовленістю між сторонами, відповідач повинен був сплатити також проценти за позикою в день повернення позики. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ. Валютні курси , як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» встановлюється НБУ за погодженням з КМ України. Поряд з цим, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів. Затвердженого постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року номер 496, офіційний курс гривні до іноземних валют зокрема, до долару США встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про користування іноземних валют за станом на останню дату. Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Інфляційні нарахування від простроченої суми складають 98996,85 гривень, про що позивачем надано розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 173516,85 гривень. Три проценти річних від простроченої суми складає 17449,93 гривні, про що також позивачем надано розрахунок. Позивач зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування грошовими коштами, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. У відповідності до вимог ст.ст. 22, 623 ЦК України, як зазначає в позовній заяві позивач, , оскільки відповідач своїх зобов'язань не виконав, позивач був позбавлений можливості розмістити відповідні грошові кошти в сумі 45000,00 гривень на депозитному вкладу «Класичний» під 12,5 відсотків річних /2008 - 2011 роки/ та під 15 відсотків річних /2011-2013 роки/. Наміри розмістити у ПАТ «ВТБ Банк» грошові кошти у зазначеній сумі на депозитному рахунку та звернення з цього питання до банківської установи були у січні 2008 року. Саме сума запланованих, але недоотриманих процентів у даному випадку, як зазначає позивач, упущену вигоду. Надає розрахунок упущеної вигоди, яка складає 30408,90 гривень. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 25000,00 гривень, оскільки він є інвалідом 2 групи, має постійно отримувати медичну допомогу, має багатодітну сім,ю, яка повністю знаходиться на його утриманні. Через неповернення зазначеної суми позики, позивач був позбавлений права на нормальний спосіб життя, оскільки не отримував необхідної медичної допомоги у зв'язку з недостачею коштів. Спілкування з друзями та родичами звелося до того. Що він лише регулярно просив у них грошової допомоги на утримання своїх дітей, все це завдало йому моральної шкоди та погіршало стан здоров,я. Позивач та його представник просили розглядати справу за їх відсутності, не заперечували проти постановлення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення не надав. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав: 25 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму 3000,00 доларів США, про що останній 25 жовтня 2006 року написав власноруч розписку, як зазначає про це у позовній заяві позивач. Строк повернення суми боргу, як вказано у розписці через шість місяців, тобто - 25 квітня 2007 року. Як вбачається з наданих суду матеріалів, відповідач суму боргу не повернув до часу розгляду судом справи. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов?язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. З матеріалів, наданих позивачем суду, вбачається. що до цього часу відповідач не повернув позивачеві суму боргу. Крім того, відповідачем не ос порений договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позивача або удержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання.У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Борг відповідача перед позивачем відповідно до наданої розписки складає 3 000 доларів США , що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 74 520 гривень 00 коп., станом на 10.02.2015 року офіційний курс гривні по відношенню до долара становить 24 грн. 84 коп. Відповідно до статті 36 Закону України «Про Національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Інфляційні нарахування від простроченої суми складають 98 996 грн. 85 коп. (дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто шість гривень 85 коп., розрахунок якого позивачем зроблено вірно. Три проценти річних від простроченої суми складає 17449,93 гривень. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 22, ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. В обґрунтування вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди позивач зазначає, що через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики позивач був позбавлений можливості розмістити відповідні грошові кошти в сумі 45 000 грн. по депозитному вкладу «Класичний» під 12,5 % річних (2008 р. - 2011р.) та під 15% річних (2011 р. - 2013 р.). Наміри розмістити у ПАТ «ВТБ Банк» грошові кошти в зазначеній сумі на депозитному рахунку та звернення з цього питання до банківської установи були у січні 2008 року. Позивач визначив загальну суму упущеної вигоди в розмірі 30408,90 гривень. Вказані вимоги позивачем не доказані, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивач посилається на те, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, і має постійно отримувати належну медичну допомогу, він має багатодітну сім?ю, яка повністю знаходиться на його утриманні. Через неповернення грошових коштів він був позбавлений права на нормальний спосіб життя, оскільки не міг отримувати необхідну медичну допомогу через нестачу коштів, моральних страждань та погіршення стану здоров'я. Позивач визначив моральну шкоду в сумі 25000,00 гривень. Суд вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені чинним законодавством, що регулює правовідносини між позивачем та відповідачем. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 16, 22, 23, 524, 533, 610, 611, 611, 612, 623, 625, 1046 - 1050, 1051 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial