Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку його колишня дружина [PERSON] , яка з 2012 року за даною адресою не проживає, її особистих речей в будинку не має, комунальні послуги не сплачує. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеному будинку порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.11.2018 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив до суду від відповідача не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , на підставі договору дарування квартири від 18.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Орловою Г.Д., зареєстрованого в реєстрі за №154, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.02.2008 року, є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 06.03.2012 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №19. Відповідно до довідки від 29.03.2019 року, виданої головою ЖСК «Строитель» начальником ЖЕО ЖСК «Дніпровець» про те, що [PERSON] з 2012 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає. Конституцією України\~(ст.41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до\~Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст.\~379,\~382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383ЦК України та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України,\~ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved