Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому та його матері [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS]. 21.01.20016 року його мати померла, після чого позивач став вживати алкогольні напої, безперервно пиячив майже тиждень із дня смерті матері та в цей час до нього звернувся відповідач [PERSON], якого він знав раніше та з яким в нього були товариські стосунки. З розмов із ним відповідач дізнався про смерть матері та запропонував допомогти в оформленні спадкових прав. 27.01.2016 року за запрошенням відповідача він приїхав до приватного нотаріуса Фаст Л.Д., де ним була підписана довіреність, якою уповноважено [PERSON] представляти інтереси з питань оформлення спадщини. При цьому зазначив, що текст довіреності він не читав, перебував у стані сильного похмільного синдрому та повністю довіряв відповідачу. Того ж дня він передав відповідачу оригінали всіх документів, які вказав [PERSON] були необхідними для оформлення спадщини, а саме: свідоцтва про його народження, про смерть матері, про право власності на квартиру та технічний паспорт. 17.02.2016 року за запрошенням відповідача вони знову приїхали до при ватного нотаріуса Фаст Л.Д., де ним була оформлена друга довіреність, якою уповноважено відповідача [PERSON] та [PERSON] представляти його інтереси з метою оформлення спадщини після померлої матері. Приблизно на прикінці березня 2016 року відповідач почав з'являтись в спірній квартирі майже щоденно та поводитись, як хазяїн квартири, заявивши, що квартира є його власністю. Побоюючись залишитись безхатченком, на початку квітня 2016 року він звернувся до своєї колишньої дружини [PERSON], за допомогою якої йому вдалось вийти із запою та звернутись за отриманням юридичної допомоги. 18.05.2016 року при зверненні до нотаріуса Фаст Л.Д. він відмінив довіреність від 27.01.2016 року та 17.02.2016 року. Також від нотаріуса він довідався про те, що відповідач [PERSON] на підставі виданих йому довіреностей оформив договір купівлі-продажу ? частини квартири на своє ім'я. Посилаючись в обгрунтування правових підстав на норми ст.ст.203,215,216,238,355,356,358,362 ЦК України та на те, що уклав договір купівлі-продажу під впливом та примусом відповідача, перебуваючи в нетверезому стані та не розуміючи значення своїх дій; що відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу квартири, як представник позивача, вчинив правочин у своїх інтересах, що суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України, а також, що нотаріус не мав законних підстав посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло йому було достеменно відомо про наявність іншого співвласника квартири, що мав переважне право купівлі частки, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини квартири №133, що розташована у будинку №1 по пл.Петровського в м.Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. 14.03.2016 року за реєстровим №150, а також визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири було укладено за вільним волевиявленням позивача та з останнім при укладенні договору повністю проведено розрахунок та сплачена вартість квартири. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., в наданій заяві просила проводити розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с.7,12). Також у цій квартирі проживала мати позивача - [PERSON] до дня її смерті [INFO] року (а.с.10,11,12). Вказана спірна квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по ? частині) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.11.2007 року (а.с.109,110). 27.01.2016 року [PERSON] була видана довіреність на ім′я [PERSON], якою останній уповноважив на вчинення дій з оформлення спадщини за законом після померлої матері [PERSON], а також розпоряджатись (продати, обміняти, здавати в оренду) на умовах та за ціну на власний розсуд представника належним майном - квартирою [ADDRESS]. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. 27.01.2016 року та зареєстрована в реєстрі за №29 (а.с.86). Також 17.02.2016 року [PERSON] була видана довіреність на ім′я [PERSON] та [PERSON], якою останній уповноважив своїх представників вести від його імені справи та представляти його інтереси перед усіма фізичними та юридичними особами, в усіх державних установах, кооперативних та громадських організаціях, комерційних, комунальних, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі: в органах місцевої влади та самоврядування, будь-яких банківських установах України. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. 17.02.2016 року та зареєстрована в реєстрі за №74 (а.с.91). 14.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. та зареєстрований у реєстрі за №153 (а.с.96). Відповідно до вказаного договору [PERSON] передає у власність, а [PERSON], сплачує вартість та приймає ? частку квартири № [ADDRESS]. Відповідно до п.4 договору продаж був здійснений за ціною 74079 грн. 50 коп., які були повністю отримані продавцем від покупця до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану ? частку квартири. Зазначений договір був скріплений власноручними підписами [PERSON] та [PERSON] При посвідченні цього договору [PERSON] також було підписано заяву від 14.03.2016 року, в якій останнім засвідчено, що відчужувана ? частина квартири є його особистою приватною власністю, не є спільною сумісною власністю, оскільки набута в результаті безоплатною приватизації, а також, що він є співвласником іншої ? частини квартири після померлої [INFO] року матері [PERSON], яку він прийняв, але не оформив спадкових прав (а.с.97). Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Перевіряючи доводи та підстави заявлених позивачем вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав порушення вимог ч.3 ст.238 ЦК України, а саме: в зв'язку з укладенням відповідачем, як представником позивача, договору купівлі-продажу частини квартири в своїх інтересах, суд вважає вказані доводи безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається, що продавцем виступав сам позивач від свого імені. Також, суд вважає безпідставними посилання позивача на недотримання нотаріусом вимог 355,356,358,362 ЦК України при посвідченні договору купівлі-продажу, через те, що частку квартири за цим договором було відчужено за наявності іншого співвласника квартири, що мав переважне право купівлі цієї частки. Так, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира на праві спільної часткової власності (по ? частині) належала позивачу та його матері [PERSON], яка померла [INFO] року та з вказаного часу, її частка в силу ч.2 ст.1220, ч.3 ст.1223, ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України належала позивачу, як єдиному спадкоємцю за законом першої черги, що постійно проживав разом із померлим спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв останню. Що стосується доводів позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав, передбачених ст.ст.203,215,216 ЦК України, суд враховує наступне. В обґрунтування своїх вимог в цій частині позивач посилався на те, що після смерті матері постійно пиячив та уклав договір купівлі-продажу під впливом та примусом відповідача, перебуваючи в нетверезому стані та не розуміючи значення своїх дій. Проте, вказані обставини, можуть бути підставою для визнання правочину недійсним відповідно до положень ст.ст.225,228,230,231,233 ЦК України, на які позивач не посилався в обґрунтування правових підстав пред'явленого позову. Також суд враховує, що правочин, здійснений за вказаних обставин, є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним, якщо позивачем будуть доведені відповідні факти. Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили в суді факт зловживання позивачем [PERSON] алкогольними напоями, у т.ч. в період укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Проте, зазначили, що в день укладення договору 14.03.2016 року [PERSON] не бачили, при укладенні договору присутні не були та в якому стані останній перебував в цей день їм не відомо. Також свідками не наведено відомих їм особисто обставин, які свідчили б про застосування до позивача з боку відповідача будь-яких неправомірних дій з метою примушування до укладення договору купівлі-продажу. Будь-яких інших належних та достатніх доказів на підтвердження викладених ним в обгрунтування позовних вимог обставин, позивачем суду не представлено. З матеріалів справи вбачається, що позивач є повнолітньою, здоровою, працездатною та дієздатною особою та підписавши договір купівлі-продажу підтвердив свій намір відчужити квартиру, а також факт проведення з ним розрахунків та отримання коштів від продавця. При цьому, суд враховує, що вказаний договір укладався нотаріально в присутності нотаріуса, який посвідчивши його, підтвердив таким чином у відповідності до вимог ст.ст.43-45 Закону України «Про нотаріат», що договір купівлі-продажу було вчинено саме у присутності сторін договору, після перевірки їх особи, визначення обсягу дієздатності та за відсутності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності та правоздатності, відсутності сумнівів щодо поданих документів, дійсність намірів кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, перевірку справжності підписів учасників правочину. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про необґрунтованість та не доведеність позовних вимог належними доказами та про необхідність відмови з цих підстав в їх задоволенні в повному обсязі. В зв′язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed