Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача 31532,47 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26.05.2012 року, [PERSON] , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, напав на позивача, під час впаду [PERSON] , скоїв замах на його життя, а саме в притул виконав постріли з травматичного пістолета. Чотири кулі потрапили у позивача, при цьому три з них були направлені у життєво важливі органи, що спричинили тілесні ушкодження. В результаті протиправних дій [PERSON] позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода складається з витрат на лікування у стаціонарі 9-ї міської лікарні, витрат на психологічну допомогу, витрат на проїзд з міста Києва до міста Запоріжжя, а також на юридичну допомогу. Крім цього в результаті протиправних дій [PERSON] , позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки після цієї події, його психічне здоров`я значно погіршилося, його життєвий уклад був повністю порушений, погіршився сон, він постійно знаходився у стані депресії, змінилися відносини у родині. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Яблуновський А.Л. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - адвокат Косякова З.М. у судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що матеріали справи не містять доказів в обґрунтування позовних вимог, щодо відшкодування матеріальної шкоди, звернення позивача до психолога, було його власною ініціативою та не було зумовлено реальною необхідністю такої допомоги. Крім того відповідачем сплачено позивачу суму у розмірі 15000,00 гривень в рахунок погашення моральної шкоди, який відповідач вважає достатнім та співмірним, обставинам справи. Також посилається на те, що [INFO] у [PERSON] народилась дитина, крім того [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується випискою з амбулаторної карти від 08.05.2015 року, а тому відшкодовувати шкоду можливості не має. Суд вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року [PERSON] засуджено за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки й покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК. З [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 45000,00 грн. та 632,47 грн. у рахунок матеріальної шкоди. Згідно з вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] , визнано винуватим у тому, що він 26 травня 2012 року о 20.00 год., знаходячись біля входу в магазин на території АЗС по [ADDRESS] , умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи правилами поведінки та загальноприйнятими нормами моралі, існуючими у суспільстві, двічі ударив правою рукою по обличчю потерпілого [PERSON] . Після цього, продовжуючи свої хуліганські дії, [PERSON] , витягнув зі своєї «барсетки» пістолет (який згідно з висновком судово-балістичної експертизи є короткоствольною вогнепальною зброєю, а саме самозарядним пістолетом «ПМ-РФ», призначеним для відстрілу патронами несмертельної дії) і, маючи умисел на заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень із застосуванням вогнепальної зброї з хуліганського мотиву, здійснив декілька пострілів у його бік, через що той отримав непроникаюче поранення передньої черевної стінки, що спричинило легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також два вогнепальних поверхневих дотичних поранення шиї та вушної раковини зліва, чим заподіяно легких тілесних ушкоджень. Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя скасовано в частині призначеного [PERSON] , покарання. Постановлено новий вирок, яким призначено йому покарання за ч. 4 ст. 296 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті вирок суду залишено без зміни. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.04.2016 року вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року та вирок Апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року, щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди скасовано і призначнно новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті судові рішення залишено без зміни. Позивачем, при зверненні до суду разом із позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог надано медичну документацію, щодо отримання травми, а саме висновок експерта №1530 від 23.07.2012 року. Витрат на лікування у стаціонарі 9-ї міської лікарні у розмірі 160,00 грн. не знайшли свого підтвердження матеріалами справи Витрати пов`язані з проїздом з Києва у Запоріжжя, що становлять 472,47 грн., підтверджуються належними та допустимими доказами - проїзними документами (а.с.85). Крім цього в результаті протиправних дій, [PERSON] позивачу було завдано психологічної травми, яку діагностовано, як посттравматична енцефалопатія та цефалгія, у зв`язку із чим позивачем пройдено курс реабілітації у приватного психолога, що підтверджується квитанціями за оплату медичних послуг у ТОВ «ВітаЦентр» у розмірі 30900,00 грн. (а.с.80-83). Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність необхідності у отриманні психологічної допомоги, навпаки враховуючи обставини скоєння злочину та той факт, що людина перебувала під прицілом зброї, з якої у нього було вчинено постріли, яки завдали потерпілому легких тілесних ушкодження, звернення за психологічною допомогою є цілком виправданим та не потребує додаткових підтверджень письмовими доказами. Також неправомірними суспільно-небезпечними діями [PERSON] позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. При вирішенні спору, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані наступними нормами: Стаття 82 ЦПК України передбачає підстави звільнення від доказування. Так частина 6 цієї статті встановлює, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 1177 ЦК України встановлює, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що вироком суду вина відповідача [PERSON] встановлена, є причинний зв`язок між діями відповідача та заподіяною позивачу майновою шкодою в розмірі 31372,47 грн. Статті 23, 1167, 1168 ЦК України регламентують відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню,та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 3, 4, 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При оцінці розміру завданої моральної шкоди суд виходить з того, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Оцінюючи конкретний розмір заявленої шкоди суд, за внутрішнім переконанням, в даній конкретній справі, враховуючи характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань, які згідно з висновком психотерапевта оцінювалися високим ступенем ризику для психічного здоров`я потерпілого і потребували лікування, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості виходить з того, що саме 55000,00 грн. є сумою, що адекватна спричиненим позивачу стражданням та підлягає стягненню з відповідача. Крім того, суд приймає до уваги, що сума моральної шкоди у розмірі 100 тисяч гривень є надмірною сумою, що не є співмірною із завданою шкодою. Враховуючи часткове погашення відповідачем моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн., суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, стягуючи з відповідача 40000,00 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Відтак, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог, з відповідача на користь держави піддягають стягненню судові витрати, у виді судового збору за подання фізичною особою позову на рівні мінімальної межі за подання позовів майнового та немайнового характеру у розмірі 917,60 грн. (458,80 грн. + 458,80 грн.).

Outcome: partial