Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі ордеру на житлове приміщення № 2456 від 12.09.2017 року він отримав кімнату [ADDRESS]. У вказаній кімнаті зареєстрована відповідач [PERSON], зі своїми малолітніми дітьми. Позивач вказує на те, що з травня 2008 року відповідач у вказаній кімнаті гуртожитку не проживає, і місце проживання відповідача позивачу невідоме, відповідач не проводить оплату за комунальні послуги за вищевказану кімнату в гуртожитку, житлом не цікавиться. Позивач просив в судовому порядку, на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України визнати відповідача [PERSON], та її дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а 27.09.2018року до суду не з'явився, подав заяву де просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач позов не визнала, просила оголосити перерву, надати їй час для подачі доказів, але 27.09.2018 року до суду не з'явилася, про день та час розгляду даної справи була повідомлена належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направила. Представник 3-ої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міськради, поклався на розсуд суду та просив при вирішенні спору врахувати інтереси дітей. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради 12.09.2017 року було видано [PERSON] ордер на житлове приміщення №12456 серія БЦЕ на право зайняття з сім'єю з 4 чоловік житлового приміщення житловою площею 18,60 кв.м. з однієї кімнати в гуртожитку за адресою [ADDRESS]. В ордері зазначений склад сім'ї: [PERSON], дружина; [PERSON], син, [PERSON], дочка. Наведене підтверджується копією ордеру на житлове приміщення №2456 серія БЦЕ від 12.09.2017 року виданого виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради на підставі рішення виконкому від 12.09.2017 року №319. Як вбачається з довідки наданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про місце проживання та склад сім'ї № 2988 від 20.06.2018 року, в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані вісім осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі заяви позивача працівниками КП ЖЕК № 6 було складено акт від 23.01.2017 року № 627/1 в присутності сусідів та позивача, які проживають в кімнатах під [ADDRESS], за підписом начальника ЖЕК №6. За змістом даного акта, вбачається, що відповідач у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані але не проживають . Позивач суду пояснив, що з 2008 року на підставі ордеру на житлове приміщення він проживає зі свєю сімє»ю в кімнаті 414, площею 18,60 кв.м в гуртожитку по [ADDRESS] В даний час позивачу відмовляють надати субсидію, оскільки в даній в кімнаті зареєстрована відповідач [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми, але відповідач з травня 2008 року у кімнаті гуртожитку не проживає, добровільно виселилася, не проводить оплату за комунальні послуги за вищевказану кімнату в гуртожитку, житлом не цікавиться. Реєстрація відповідача з її дітьми в кімнаті гуртожитку спричиняє додаткові витрати і перешкоджає оформленню субсидії. Відповідач суду пояснила, що дійсно зареєстрована, але не проживає близько 10 років в кімнаті [ADDRESS], ордера на дану кімнату не має, але й зніматися з реєстрації в даній кімнаті не має бажання, оскільки не має місця куди може зареєструвати себе з дітьми. В даний час вона зі своїми дітьми проживає у друзів, шукає житло, бо діти мають йти до школи, потрібна реєстрація місця проживання, а тому не визнає позов. У ст. 130 ЖК України передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Гуртожиток по [ADDRESS] є об'єктом права комунальної власності. Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що дія цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Аналіз судової практики про застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 01.08.2013 року роз'яснено, що для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права на користування житлом у ньому. У такому разі суд має застосовувати положення житлового законодавства, а саме: статей 128, 129 ЖК України та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Але оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. За ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В Листі Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ /Житлове право/» передбачено, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім'ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та можливо визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право на користування в гуртожитку кімнатою [ADDRESS] оскільки відповідач зі своїми дітьми добровільно залишила житло, не має ордеру чи будь якої цивільно-правової угоди, якими є договори оренди чи найму особами житлових приміщень у гуртожитку, на проживання в гуртожитку. Встановленим є те, що відповідач з дітьми не проживають у вказаній кімнаті без поважних причин понад шість місяців, а саме з травня 2008 року. Відповідачем не надано жодного доказу, надавши належну правову оцінку якому, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про відмову в позові. На підставі ст.ст. 71,72,130 ЖК України,

Outcome: approved