Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 12червня 2004 року по 10квітня 2014 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування в шлюбі було придбано квартиру, згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2007 за адресою [ADDRESS] та оформлено на відповідача та дітей сторін [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а тому відповідно оформлена на відповідача 1/3 частина спірної квартири є спільною сумісною власністю, а тому просить визнати 1/3 частину спірної квартири спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/6 частину спірної квартири. В ході розгляду справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що в період шлюбу придбали квартиру, 1/3 частка якої є спільною сумісною власністю. Просять позов задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю, оскільки придбана за особисті кошти відповідача, отримані від продажу квартири набутої в процесі приватизації. Просять відмовити в задоволенні позову. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач немає ніякого відношення до спірної квартири, оскільки відповідач купила її за кошти від продажу своєї квартири. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що доплачували гроші для купівлі спірної квартири, яка куплена і за гроші позивача. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що квартиру сторони купували в неї, приїжджали разом. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Так, судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 12 червня 2004 року по 10 квітня 2014 року. Під час перебування в шлюбі було придбано квартиру, згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2007 за адресою [ADDRESS] та оформлено на відповідача та дітей сторін [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному, ціна вказаного договору складала 15600грн., договір зареєстровано в реєстрі за № 2390 (приватний нотаріус Самойленко А.Г.) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2007 [PERSON] виступала одним з продавців квартири [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за № 2384 (приватний нотаріус Самойленко А.Г.), ціна договору 152800грн. Вказана квартира набута відповідачем в процесі приватизації, що сторонами визнається та не оспорюється. У відповідності до п.3 ч.1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка це майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а як встановлено судом, то спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача отримані від продажу квартири право власності на яку набуто в процесі приватизації, а також обставини укладення вищевказаних договорів підтверджують факт набуття спірної квартири за особисті кошти відповідача, оскільки договори укладались в один день, першою було продано квартиру належну відповідачу за 152800грн., після чого придбано спірну квартиру за 15600грн. Будь-яких доказів внесення спільних коштів чи коштів позивача за спірну квартиру суду не надано. Враховуючи викладене, на підставі ч.1 ст. 60, п.3 ч.1 ст. 57 СК України,

Outcome: dismissed