Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги вмотивовано тим, що згідно з Договором факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.14 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право одержання коштів від [PERSON] за Договорами про надання споживчого кредиту № 2004462551 від 01.07.2013 року, № 2005085158 від 07.08.2013 року, № 2006789275 від 20.11.2013 року, № 2005627555 від 07.09.2013 року, підписаними від імені [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк». Позивач вважає, що договір факторингу суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виключено з Державного реєстру фінансових установ, що позбавляє його в праві одержання коштів від боржника. Позивач повідомив суд, що в Каховському міськрайонному суді Херсонської області слухається справа № 658/1752/17 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договорами про надання споживчого кредиту № 2004462551 від 01.07.2013 р., № 2005085158 від 07.08.2013 р., № 2006789275 від 20.11.2013 р., № 2005627555 від 07.09.2013р. та зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договорів недійсними. Просив визнати недійсним Договір факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в частині передачі права грошової вимоги за Договорами про надання споживчого кредиту № 2004462551 від 01.07.2013 року, № 2005085158 від 07.08.2013 року., № 2006789275 від 20.11.2013 року., № 2005627555 від 07.09.2013 року. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимогах наполягав у повному обсязі, у судове засідання, призначене на 02.12.2019 року надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник ТОВ «ОТП Факторинг України»у судове засідання не з`явилася, просила проводити судові засідання без її участі, у своєму відзиві на позовну заяву просить суд в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг України», АТ «ОТП Банк» про визнання договору недійсним відмовити з підстав його необґрунтованості, Договір факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, не порушує норми Закону України «Про захист прав споживачів» та положень Конвенції про міжнародний факторинг оскільки позивач отримав кредит для особистих (споживчих) цілей як фізична особа, а не суб`єкт господарювання. Представник акціонерного товариства «ОТП Банк, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, відзив на позов не подав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2014 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», було укладено Договір факторингу №22/12/14/1-1, за умовами якого фактор прийняв право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками. Пунктом 1.3. Договору передбачено, що за договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами. Пунктом 2.1. Договору зазначено, що Боржник - фізична особа, що уклала з Клієнтом Кредитний договір, не виконує свої зобов`язання за зазначеним договором, а також будь які представники Боржника, фінансові та майнові поручителі, повірені, правонаступники, інші особи, що взяли на себе обов`язок виконати (повністю або частково) зобов`язання замість Боржника, дані про яких передані Фактору відповідно до умов Договору. Право вимоги - право грошової вимоги Клієнта до Боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла на підставі укладених між Клієнтом та Боржником Кредитних договорів, та підтверджуються документацією. Пунктом 6.3. Договору встановлено, що з моменту переходу до Фактора Права Вимоги, відповідно до умов п.6.2.3 цього Договору, всі гарантії надані Боржниками щодо заборгованості, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з Правом Вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним законодавством, право на всі суми, які Фактор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші. Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що міститься в матеріалах цивільної справи № 658/1752/17 (а.с. 51), спливає, що право грошової вимоги виникло на підставі, укладених між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , Договорів про надання споживчого кредиту № 2004462551 від 01.07.2013 року, № 2005085158 від 07.08.2013 року, № 2006789275 від 20.11.2013 року, № 2005627555 від 07.09.2013 року. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року справа № 909/968/16. Вищезазначене дає суду підстави кваліфікувати Договір № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як договір факторингу. Частиною 5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Тобто пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника за договором факторингу є фінансовою послугою, яка може надаватися фінансовою установою, що включена до державного реєстру фінансових установ. На офіційному веб-сайті Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) (http:// https://www.nfp.gov.ua) розміщено Розпорядження № 2023 від 20.08.2015 року «Про виключення інформації про товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи». Виключення ТОВ «ОТП Факторинг України» з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи є позбавленням спеціальної правоздатності на діяльність на ринку фінансових послуг. Згідно з нормою статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Частиною 2 статті 236 ЦК України зазначено, що якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню лише в частині визнання недійсними окремих частин Договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, стосовно права ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за відсутності в нього спеціального статусу фінансової установи, пред`являти до сплати грошові вимоги від свого імені, а також надавати інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Outcome: partial