Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 19 квітня 2003 року між ними було укладено шлюб, за час перебування в якому в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося з причини несумісності характерів та різних поглядів на життя. Через постійні сварки між ними зникла взаємоповага та почуття любові. Зазначив позивач і те, що сенсу в подальшому підтримувати сімейні стосунки немає, оскільки шляхів для їх нормалізації у майбутньому не існує. Шлюбні відносини припинились, через що дальше збереження сім'ї стало неможливим. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовчому судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в заяві та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов визнала повністю не заперечувала проти його задоволення. Представника відповідача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю не заперечував проти його задоволення. Оскільки відповідач визнає позов повністю, суд на підставі ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Так, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами 19.04.2003 року було укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім'ї міністерства юстиції України, актовий запис № 563, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, наявними в матеріалах цієї справи. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як свідчать пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не знаходять спільної мови,втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного та бажають розірвати шлюб. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved