Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . В данній квартирі зареєстрований [PERSON] [INFO] . Однак, відповідач тривалий час у вищевказаній квартирі не проживає. Місцезнаходження його не відоме. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку, а тому, як вважає позивач, він втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача - [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, викликалися належним чином. В силу вимог ч.7 ст.128 та ч.10 ст.130 ЦПК України та неповідомлення відповідачем адреси фактичного місцезнаходження, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідачів. Зі згоди позивача справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до договору купівлі - продажу від 31.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічовою Наталією Артемівною, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки виписки з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію у вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] . Відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтверджується актом про відсутність. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В силу ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України, якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормою ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.7 Закона України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі як тимчасовий мешканець понад шість місяців не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом.

Outcome: approved