overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що він збудував гараж в районі комплексу гаражів по вул. Губи, 4 у м. Дніпродзержинську. Рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів № 445 від 19.11.1982 р. йому дозволено експлуатацію даного гаража. Він вирішив привести документи на гараж у відповідність до чинного законодавства України, але не зміг оформити на себе право власності на гараж. Просив визнати за ним право власності на даний гараж. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із зазначених у ньому підстав, представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідачем не порушено права позивача, представник третьої особи управління містобудування та архітектури Дніпродзержинської міської ради вважав, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] збудував гараж в районі комплексу гаражів по вул. Губи, 4 у м. Дніпродзержинську. Рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів № 445 від 19.11.1982 р. йому дозволено експлуатацію даного гаража. У відповідності з положеннями ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на створене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Зважаючи на вищезазначені норми цивільного законодавства є всі підстави вважати позивача власником зазначеного майна. Але в звязку з тим, що до цього часу відсутні правовстановлюючі документи на вказаний гараж, не зважаючи на те, що право власності [PERSON] ніким не оспорюється, а відсутність правовстановлюючих документів повязана зі змінами у діючому законодавстві, позивач позбавлений можливості отримати в повному обсязі здійснювати свої повноваження власника, розпорядитися спадковим майно, продати, подарувати та інше. А отже визнання за позивачем права власності на нерухоме майно у вигляді гаражу № 3, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Губи, 4 комплекс гаражів 4А на цей час відповідає його інтересам, як власника нерухомого майна, право власності на яке повинно бути зареєстровано за ним у Державному реєстрі прав. За таких обставин позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2014 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різність характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довіри, що призвело до припинення сімейних відносин з квітня 2016 року, позивач прохав розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що сім`я розпалася по причині того, що вони мають різні характери і на протязі року не підтримують подружніх відносин, оскільки відповідачка стала проживати окремо. А тому на примирення він не згідний і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що у них з позивачем різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння, причиною чого є, мабуть, різниця між ними у віці в десять років, через що вона не захотіла продовжувати спільне проживання з позивачем. У зв`язку з цим не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом і вбачається з свідоцтва про шлюб № 348722, між сторонами було укладено шлюб 11 січня 2014 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на протязі тривалого часу не підтримують подружніх відносин та відновлювати їх не бажають, з чого слідує, що збереження сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно та зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим залишити позивачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто «Калюжна», за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 1983 року. Від шлюбу вони спільних неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що сім`я розпалася через виникнення сварок на ґрунті неприязних відносин, відмінність в життєвих позиціях, безвідповідальне ставлення відповідачки до своєї поведінки в сім'ї, що проявлялося в її небажанні поважати його як чоловіка, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними припинилися з лютого 2013 року, позивач прохав розірвати даний шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що спільне життя з відповідачкою виявилося невдалим, в сім'ї його не розуміють, а лише використовують. За наданий судом строк вони не помирилися, в нього є інша сім`я і він наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов спочатку не визнала та заперечувала проти розірвання шлюбу, прохаючи надати строк для примирення, та пояснила суду, що позивач теж її не розуміє як жінку, допускав подружню зраду, то йшов з дому, то повертався і вона йому все прощала. Однак в даному судовому засіданні відповідачка позов пояснила, що вони з позивачем не помирилися і вона не бажає надалі з ним проживати, у зв`язку з чим згідна на розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про шлюб № [NUMBER], між сторонами було укладено шлюб 11 червня 1983 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони на протязі тривалого часу не підтримують подружніх відносин та відновлювати їх не бажають, до того ж позивач створив нову сім`ю, з чого слідує, що збереження даної сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Більше того за наданий судом строк вони не помирилися і обоє наполягають на розірванні шлюбу. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно та зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим залишити позивачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто «[PERSON]», за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1999 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою виявилося невдалим через несумісність характерів, у зв`язку з чим виникали сварки, що вони втратили повагу один до одного, а з березня 2016 року припинили сімейні відносини та почали проживати окремо, позивач прохав розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що спільне життя з відповідачкою не склалося через те, що в них немає порозуміння один з одним, що ні дружина, ні мати його не підтримували. Також були випадки, коли він зловживав спиртними напоями та в стані сп`яніння влаштовував сварки. З липня минулого року вони разом не проживають. У зв`язку з цим на примирення він не згідний і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що відповідач не бажає з нею проживати, а тому вона теж не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про шлюб № 127609, між сторонами було укладено шлюб 14 серпня 1999року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин та відновлювати їх не бажають, з чого слідує, що збереження сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно та зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим залишити позивачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто «Корнійченко», за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 1994 року. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою виявилося невдалим, оскільки останнім часом дружина не проявляла належної поваги до нього, не цікавилась інтересами сімї, що вони мають різні погляди на життя, різні характери, не розуміють один одного, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинилися з вересня 2012 року, позивач прохав розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що однією сімєю з відповідачкою вони не проживають на протязі пяти років через несумісність характерів та втрату почуття любові. А тому він наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, не повідомивши про причину своєї неявки. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про шлюб № 136359, між сторонами було укладено шлюб 15 грудня 1994 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони на протязі тривалого часу не підтримують подружніх відносин та відновлювати їх не бажають, оскільки відповідачка ніяким чином не відреагувала на вказаний позов та не вжила заходів для збереження сім`ї, з чого слідує, що збереження сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно та зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. З врахуванням того, що відповідачка не повідомила суд про те, яке прізвище їй залишити, суд не може вирішити дане питання. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що одруження з відповідачкою не склалося через виникнення життєвих обставин, які призвели до неможливості спільного проживання і змусили припинити шлюбні відносини, що на грунті неприязних стосунків в сім'ї часто виникали сварки, що відповідачка не проявляла належної поваги до нього, безпідставно ставилася до своєї поведінки в сім'ї, у зв`язку з чим з серпня 2014 року шлюбні відносини між ними припинилися, позивач прохав розірвати даний шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, що призводило до постійних сварок. Вона не бачить з ним спільного майбутнього, вони є зовсім різними людьми з протилежними поглядами на життя та мають різні цінності в житті. А тому на примирення він не згідний і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що сім'я розпалася через крадіжки з боку позивача, адже дійшло до того, що він обікрав її батьків. Вона думала, що він зміниться, але цього не сталося. Позивач зовсім не цікавиться сімейним життям. У зв`язку з цим вона теж згідна на розірвання шлюбу і проти примирення заперечує. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про шлюб № [NUMBER], між сторонами було укладено шлюб 16 лютого 2013 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони на протязі тривалого часу не підтримують подружніх відносин та відновлювати їх не бажають, з чого слідує, що збереження даної сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Виходячи з цього, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим залишити позивачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто «[PERSON]», за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2011 року. Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Посилаючись на те, що сімейне життя не склалося через постійні сварки, різні погляди на життя, через часте втручання в їхнє сімейне життя мами відповідачки, у зв'язку з чим подружні відносини були припинені в березні 2014 року і на даний час він має іншу сім'ю, позивач прохав розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився, прохаючи розглядати справу без його участі. Відповідачка позов визнала і пояснила суду, що вона під час перебування в шлюбі з позивачем останній погано ставився до дітей, ображав їх, до свого сина застосовував фізичну силу, зловживав спиртними напоями. На даний час він має намір одружитися з іншою жінкою, а тому на примирення вона не згідна і проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши відповідачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER], між сторонами було укладено шлюб 17 березня 2011 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони на даний час проживають окремо і відновлювати подружні відносини не бажають, до того ж позивач створив нову сім`ю, з чого слідує, що збереження сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Також суд враховує, що між сторонами склалися неприязні відносини, за яких спільне проживання є неможливим. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її немає можливості, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим повернути позивачці прізвище, яке вона мала до реєстрації даного шлюбу, тобто «[PERSON]» , за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2002 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що одруження з відповідачкою не склалося через те, що вони постійно не можуть знайти спільну мову, сваряться, у зв`язку з чим шлюбні відносини фактично між ними припинено з вересня 2014 року, позивач прохав розірвати даний шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що спільне життя з відповідачкою не склалося і на протязі трьох років вони разом не проживають. На даний час він проживає з іншою жінкою. А тому на примирення не згідний і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що у відповідача з'явилася інша жінка і він пішов проживати до неї, а вона залишилася вдвох з дочкою. У зв`язку з цим теж згідна на розірвання шлюбу і проти примирення заперечує. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про одруження [NUMBER], між сторонами було укладено шлюб 17 травня 2002 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони тривалий час проживають окремо і відновлювати подружні відносини не бажають, до того ж позивач створив нову сім`ю, з чого слідує, що збереження даної сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим залишити позивачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто «[PERSON]», за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1981 року. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через виникнення на ґрунті неприязних відносин в сімї конфліктних ситуацій між ними, котрі переходили в сварки, що відповідачка безпідставно ставилася до своєї поведінки в сімї, що проявлялося в її небажанні поважати його як чоловіка, у зв`язку з чим в березні 2015 року вони припинили сімейні відносини та проживають в одній квартирі, як чужі люди, позивач прохав розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання своїх позовних вимог. Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що вони прожили разом 35 років, але так і не зійшлися характерами, до того ж відповідач безпідставно ревнував її до інших чоловіків, хоча сам допускав випадки подружньої зради. А тому вона не згідна на примирення і теж не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши відповідачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу № 361835, між сторонами було укладено шлюб 18 липня 1981 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони на протязі тривалого часу не підтримують подружніх відносин та відновлювати їх не бажають, з чого слідує, що збереження даної сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно та зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим залишити відповідачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто «Приймак», за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2015 року. Від спільного проживання вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Обгрунтовуючи тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через те, що відповідачка не цікавилася життям сімї, уникала спілкування з ним, перешкоджала в здобутті освіти, не створювала належних умов для праці та відпочинку, у звязку з чим вони припинили сімейні відносини з жовтня 2015 року, позивач прохав розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що з моменту укладення шлюбу вони не проживають разом через втручання в їх сім`ю батьків з обох сторін, які налаштовували їх один проти одного. Крім того відповідачка не хотіла, щоб він продовжував навчання, а після того, як він почав працювати в м.Києві, відмовилася до нього переїздити. А тому на примирення він не згідний і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що більше року вони не проживають разом, але весь цей час вона намагалася зберегти сімю, однак позивач цього не хотів. А тому вона теж згідна на розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про шлюб № 122172, між сторонами було укладено шлюб 19 вересня 2015 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони на протязі тривалого часу не підтримують подружніх відносин та відновлювати їх не бажають, з чого слідує, що збереження сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно та зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим залишити позивачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто «Полтавець», за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2014 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що одруження з відповідачкою не склалося через протилежність характерів та різні погляди на життя, оточуючий світ, що вони з відповідачкою протягом тривалого часу не в змозі знайти спільної мови в жодному життєвому питанні, що не можуть жити разом та вести спільне господарство і виховувати дитину, до того ж 04.08.2015 року відповідачка пішла від нього і, зі слів друзів, проживає з іншим чоловіком, позивач прохав розірвати даний шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що спільне життя з відповідачкою не склалося черезте, що вони мають різні характери. Крім того, коли він повернувся із заробітків, то дружина забрала свої речі і пішла з дитиною проживати до своїх батьків, нічого йому не сказавши. А тому на примирення він не згідний і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що сім'я розпалася через те, що батьки позивача постійно втручалися в їхню сім'ю і він завжди слухався свою матір. На даний час вона проживає з іншим чоловіком. У зв`язку з цим теж згідна на розірвання шлюбу і проти примирення заперечує. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про шлюб № [NUMBER], між сторонами було укладено шлюб 20 вересня 2014 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони тривалий час проживають окремо і відновлювати подружні відносини не бажають, до того ж відповідачка створила нову сім'ю, з чого слідує, що збереження даної сім`ї буде суперечити їхнім інтересам. Виходячи з цього, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно до ст.113 СК України, суд вважає можливим залишити позивачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто «[PERSON]», за її проханням. На підставі викладеного та,

Outcome: approved