Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду 18 серпня 2014 року з позовом до відповідача про стягнення боргу та просить суд стягнути з відповідача по справі на його користь борг в розмірі 8 000 грн., судові витрати та кошти за послуги адвоката в розмірі 2 000 грн.. В судове засідання позивач не зявився, надав суду свою заяву, в якій прохав суд слухати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судове засідання 29.09.2014 року не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час, день, місце розгляду справи. Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 квітня 2014 року позивач за проханням [PERSON] надав йому позику в сумі 8000,00 грн.. Після цього [PERSON] написав власноруч відповідну розписку від 16.04.2014 року та поставив особистий підпис. В даній розписці зазначено дату, коли відповідач повинен повернути борг, а саме 24 квітня 2014 року (а.с.№24). Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором (розпискою). До цього часу відповідач взяте на себе зобовязання не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконан ня зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від договору не допускається, а зобовязання має виконуватись належним чином. Таким чином, суд, дослідивши всі письмові докази у справі, зваживши всі обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу в розмірі 8000,00 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем в своєму позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача по справі судового збору, сплаченого ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 243,60 грн. та витрат за послуги адвоката в розмірі 2000 грн. З огляду на вищевикладене, суд перевіривши матеріали справи, а саме квитанцію про сплату судового збору (а.с.№1) та копію звіту адвоката про отримані кошти (а.с.№23), вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати на послуги адвоката в розмірі 2000 грн..

Outcome: approved