Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на наступне. 09 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та гр. [PERSON] був укладений договір не відновлюваної кредитної лінії № 054/08. Згідно цього договору позивач видав, а позичальник/відповідач отримав кредит в сумі 638\~000 гривень з датою повного повернення кредиту 08.04.2022 року. В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту з [PERSON] було укладеного іпотечний договір від 09 квітня 2008 року, реєстровий № 721, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 504, кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Дизельна, будинок 50 та належить відповідачу на підставі договору купівлі продажу. Того ж дня був винесений відповідний запис до державного реєстру іпотек. Згідно довідки Шевченківського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області від 29.04.2015 року за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Дизельна, буд. 50, зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] 21 листопада 2014 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя задовольнив позовні вимоги банку, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві в порядку, встановленому ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку» за ціною встановленою на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності. Рішення набрало законної сили. На теперішній час відповідачі добровільно на виконання вимог банку не виселяються, та з дій відповідачів є очевидним, що вони не мають наміру виконувати вимоги законодавства про виселення на вимогу іпотекодержателя, чим перешкоджають позивачу реалізовувати свої права. Банком відповідачам була направлена письмова вимога за вих. № 08.706-297/2665 від 16.02.2015 року про добровільне виселення всіх мешканців протягом 30 денного строку з дня отримання вимоги. Однак на дану вимогу відповідачі не відреагували. Позивач просить суд: Виселити відповідачів з житлового будинку № 50 по вул. Дизельна м. Запоріжжя. Стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача надав суду заяву якою просить суд розглядати справу у його відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі до суду повторно не зявились, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та гр. [PERSON] був укладений договір не відновлюваної кредитної лінії № 054/08. Згідно цього договору позивач видав, а позичальник/відповідач отримав кредит в сумі 638\~000 гривень з датою повного повернення кредиту 08.04.2022 року. В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту з [PERSON] було укладеного іпотечний договір від 09 квітня 2008 року, реєстровий № 721, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 504, кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дизельна, будинок 50 та належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу. Того ж дня був винесений відповідний запис до державного реєстру іпотек. Згідно довідки Шевченківського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області від 29.04.2015 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дизельна, буд. 50, зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] 21 листопада 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя задоволено позовні вимоги банку, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки від свого імені третій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. На теперішній час відповідачі добровільно вимоги банку щодо виселення з житлового будинку не виконують. Відповідно до ст. 40 ЗУ Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України Про іпотеку, порядок виселення мешканців передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами порядок добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.\~ \~ Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012р., при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України Про іпотеку виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.3 ст. 109 Житлового кодексу, звернення стягнення передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що письмову вимогу № 08.706-297/2665 від 16.02.2015 року про звільнення житлового будинку [PERSON] та [PERSON] направлені 24.02.2015 р., що підтверджується реєстром відправлення № 1 від 24.02.2015 року. Враховуючи вище викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача щодо виселення відповідачів з житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дизельна, 50, задовольнити в повному обсязі. Позивач як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на солідарне стягнення з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог\~ судових витрат, зокрема судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved