Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 17.12.2013 року між ПАТ КБ Приватбанк та відповідачем по справі було укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Незважаючи на взяті на себе за договором зобов`язання, [PERSON] належним чином не виконує умови договору, у зв`язку із чим станом на 19.03.2019 року заборгованість по кредиту становить 14238,46грн. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, а позов просить задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнає частково. Просить врахувати його скрутне матеріальне становище та те, що розмір нарахованої пені перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, а тому просить на підставі ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 17.12.2013 року [PERSON] уклав договір з ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується його підписом на заяві позичальника (а.с.9), де зазначено наступне «Я згодний з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг». Згідно з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.19) клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (утому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, згідно з п.2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (а.с.20 зворот). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. З розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] вбачається, що станом на 19.03.2019 року заборгованість становить 14238,46грн., з яких 3339,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3034,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5659,76 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1050,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати суми боргу на суму від 100 грн.; заборгованість по судових штрафах - 1154,21 грн. (а.с.6-8). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3статті 549 ЦК України). Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі №347/1910/15-ц. За таких обставин, враховуючи положення ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, вимоги позивача в частині стягнення 1154,21 грн. заборгованості по судових штрафах не підлягають задоволенню. Також за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Суд враховує, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, а саме не працює, має на утриманні троє неповнолітніх дітей. Також розмір нарахованої пені (5659,76 грн.) значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту (3339,94 грн.). За таких обставин, враховуючи відсутність доказів того, що порушення боржником умов договору призвело до негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені. Тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, розмір нарахованої пені за прострочене зобов`язання, що підлягає стягненню з відповідача, слід зменшити до 2000 грн. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість по кредитному договору в розмірі 9424,49 грн., з яких: 3339,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3034,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2000,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1050,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати суми боргу на суму від 100 грн. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1272,00 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed