Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 31.03.2008 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання [PERSON] у власність грошових коштів у розмірі 15000 грн. Укладений договір позики грошових коштів оформлений у вигляді розписки, яку [PERSON] власноручно написала, строком на один рік. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, але відповідач відмовляється повернути борг. Сума боргу складає 459000 грн., а саме: 15000 грн. позики та 444000 грн. відсотки за користування позикою згідно розписки. У зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача- адвокат Бусуєк Л.А. надала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, посилаючись на те, що відповідно до змісту розписки від 31.03.2008 року передбачено, шо у разі неповернення боргу протягом року до 31.03.2009 року, всієї суми, відповідач зобов`язувалася оплачувати за кожен прострочений місяць 20% (відсотків) понад цієї суми. Однак вказані у розписці відсотки понад неповернутої суми за кожен прострочений місяць підлягають сплаті боржником, лише у разі неповернення боргу усієї суми протягом року з неустойкою у вигляді штрафу. Дану розписку було [PERSON] 31.03.2008 році строком на один рік, строк позовної давності якої сплив 31.03.2012 році. Позивачу було відомо про порушене його право про, що він зазначив у своєму позові. Представник позивача-адвокат Авер`янов О.Ю. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Бусуєк Л.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила застосувати строк позовної давності, пояснила, що дійсно відповідач отримувала грошові кошти від позивача, але вона не повернула ці грошові кошти з тих підстав, що позивач користувався земельною ділянкою, яка належить [PERSON] , який перебуває на утриманні [PERSON] , однак грошові кошти за користування земельною ділянкою не сплачує. [PERSON] звернувся у 2021 році до [PERSON] з пропозицією оформити договір оренди землі, але йому було відмовлено, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримала свого представника. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, судом були встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно розписки від 31.03.2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 15000 грн. та в разі неповернення боргу протягом року всієї суми вона зобов`язувалася сплатити за кожен прострочений місяць 20% понад суми (а.с. 9) 17.07.2021 року [PERSON] направив письмову вимогу про добровільне повернення грошових коштів та відсотки за договором позики [PERSON] , яку вона отримала 19.07.2021 року (а.с.10-12) Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також - органи і особи, уповноважені захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що 31.03.2008 року [PERSON] було надано відповідачу [PERSON] грошові кошти в борг, які відповідач зобов`язувалася повернути протягом року. Факт отримання грошей та написання розписки в судовому засіданні підтверджено відповідачем. В розписці чітко зазначено, що [PERSON] бере кошти в борг і зобов`язується їх повернути протягом року, тому суд вважає, що посилання відповідача на те, що гроші бралися начебто в рахунок користування позивачем земельною ділянкою є безпідставними. Таким чином судом встановлено наявність між сторонами правовідносини за договором позики, дійсність та достовірність договору позики не спростована, факт отримання грошей підтверджений належними доказами у справі. Разом з тим у відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог частин четвертої-п`ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «дізналась» та «повинна була дізнатись», застосованих у ст. 261 чинного ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувсь за його захистом до суду, недостатньо. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У розписці від 31.03.2008 р. відсутнє посилання на кінцевий термін повернення боргу. Разом з тим з розписки [PERSON] зазначила, що в разі не повернення боргу протягом року всієї суми, зобов`язується оплачувати за прострочений місяць 20% понад всієї суми. З викладеного вбачається, що [PERSON] повинна була повернути всю суму боргу протягом року, тобто до 31.03.2009 р. Отже, починаючи з 01 квітня 2009 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 01 квітня 2012 року. З позовом [PERSON] звернувся в суд 01 вересня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Таким чином, оскільки належних та допустимих доказів переривання або зупинення строків позовної давності, а також доказів поважності причини пропущення строку позовної давності, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивач суду не надав, а тому, беручи до уваги, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву відповідач, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Щодо понесених судових витрат відповідачем, які заявлені у відзиві на позовну заяву, то судом встановлене наступне. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених послуг у разі відмови в позові на позивач. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача надано суду договір про надання правничої допомоги б/н від 28.09.2021 року, квитанція № 3965978 від 28.09.2021 року на суму 3000 грн. та детальний опис наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги від 28.09.2021 року. Тому, з позивача суд стягує на користь відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: approved