Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки в належному йому будинку окрім нього значиться зареєстрованим, але не проживає відповідач по справі - [PERSON] , 1986 р.н., яка є донькою позивача та зареєстрована з його дозволу. Оскільки відповідач у спірному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, тим самим чинить їй перешкоди у вільному розпорядженні власним майном, а саме вищевказаним будинком. У зв`язку з чим, просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.09.2019року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача відзив до суду не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрованим в реєстрі за №2642, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7595052 від 23.06.2005 року Позивач є батьком відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1549 від 14.10.1986 року, складений Херсонським міським відділом ДРАЦ. Відповідно до довідки №101, виданої 13.08.2019 року головою ОСН №22, про те, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , 1986 р.н. Актом №102, виданої ОСН №22 від 13.08.2019 року встановлено, що [PERSON] , 1986 р.н. зареєстрована у будинку [ADDRESS] , однак фактично за даною адресою не проживає з 20.05.2009 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved