Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №150723-124439 від 23.07.2015 року у розмірі 10\~820,00 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.07.2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №150723-124439, відповідно до якого останній отримав у кредит 1000,00 грн. Відповідач скористалась кредитними коштами, проте не виконує прийняті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 24.11.2016 року має заборгованість в сумі 10\~820,00 грн., де сума заборгованості 1600, грн., пеня 9\~220,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, надав до суду відгук на заперечення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомив, надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Так, відповідач послався на те, що він не підписував та не укладав кредитного договору, заява-анкета позичальника є лише наміром укласти договір, а не самим договором, крім цього, вказана анкета не підписана кредитором, у Товариства відсутня ліцензія на здійснення кредитування, істотні умови кредитного договору сторонами не погоджувались, позивачем не здійснено належного розрахунку заборгованості, розмір неустойки значно перевищує розмір боргу та має бути зменшений судом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч.1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Відповідно до ч.1\~статті 509 Цивільного кодексу України\~зобов'язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями ч.1ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Як встановлено судом, 23.07.2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №150723-124439, відповідно до якого останній отримав у кредит 1000,00 грн. Відповідно до п.3.1. Договору, відповідач зобовязаний повернути отримані грошові кошти у розмірі 1000,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 600,00 грн. в строк до 21.08.2015 року. Договір, що укладений між сторонами, складається з Заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання та обслуговування кредитів у ТОВ «Служба миттєвого кредитування», затверджених наказом №51 від 11.10.2014 року. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується видатковим касовим ордером від 23.07.2015 року. Дотепер відповідач не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту та відсотків за ним. Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості за договором №150723-124439 від 23.07.2015 року, станом на 24.11.2016 року, відповідач має заборгованість в сумі 10\~820,00 грн., де сума заборгованості 1600, грн., пеня 9\~220,00 грн. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Статтями\~525\~та\~615 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1\~статті 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст.\~549,\~551 Цивільного кодексу України). Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №б/н від 21.05.2010 року,\~\~яка до цього часу не погашена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками в розмірі 1600 грн. Що стосується стягнення пені, суд зазначає наступне. Положеннями ст.ст.6, 627 ч.1 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004. Так, суд вважає необхідним зазначити, що у пункті 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004 вказано, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. З огляду на вказані положення, суд вважає, що нарахування пені за порушення зобовязання з повернення кредиту та сплати відсотків в розмірі 9220 грн., що більш ніж в 9 разів перевищує суму виданого кредиту, може свідчити про несправедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для відповідача, а тому суд вважає зменшити пеню до 1000 грн. в порядку ч.3 ст.551 ЦК України. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені та підтверджені документально судові витрати по справі, а саме: судовий збір за подачу позову в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial