Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до казенного підприємства «Кіровгеологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку і відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що з 1981 року до 01.11.2013 року він працював в Геологорозвідувальній експедиції №37, яка є структурним підрозділом казенного підприємства «Кіровгеологія», але при звільненні, відповідач не здійснив йому повного розрахунку по заробітній платі. Вважаючи, що відповідачем порушено його право на отримання заробітної плати, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, яка складає 7520,61 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 3395,52 грн. Крім того позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 1000 грн., яку він обґрунтовує матеріальними втратами пов'язаними з тим, що відповідач несвоєчасно здійснював виплату заробітної плати. Представник позивача до суду з`явився, позовні вимоги підтримав та надав суду пояснення, відповідно до яких уточнив позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі, яка складає 7520,61 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 3071,64 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Посилаючись на викладені в заяві обставини представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З 1981 року до 01.11.2013 року позивач працював в Геологорозвідувальній експедиції №37, яка є структурним підрозділом казенного підприємства «Кіровгеологія», але при звільненні, відповідач не здійснив йому повного розрахунку по заробітній платі. Загальна сума заборгованості із заробітної плати перед позивачем складає 7520,61 грн., що підтверджується довідкою відповідача №9/50 від 14.01.2014 року. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 цього Кодексу передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних дів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, згідно з довідкою №9/50 від 14.01.2014 року середній заробіток позивача складає 1299,68 грн. Середня кількість робочих днів за вересень-жовтень 2013 року становить 22 робочих дні. Таким чином, відповідно до Постанови КМУ №100 від 1995 року, загальний розмір середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку складає 3071,64 грн.(59,07 грн. х 52 дні). Крім того позивач просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. обґрунтувавши позовну вимогу матеріальними втратами пов'язаними з тим, що відповідач несвоєчасно здійснював виплату заробітної плати. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне повністю задовольнити вимогу щодо стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди з причини необгрунтованності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і ст. ст. 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.23 ЦК України, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ,

Outcome: partial