Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд винести рішення яким усунути перешкоди в користуванні належним йому на праві особистої власності домоволодінням та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, місто Підгордне, вул. Жовтнева, 31, вселивши позивача в дане домоволодіння, та зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні його власністю. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, але його представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, але від його представника до суду факсом була надана заява про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю представника у іншому судовому засіданні, підтвердження зазначеної обставини не надав. При вирішенні питання про поважність неявки представника відповідача у судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. З матеріалів справи вбачається, що справа тривалий час не може знайти свого вирішення. Представник відповідача ігнорує виклики в суд, в судове засідання не з'являється, доказів поважності неявки до клопотання про перенесення розгляду справи не надає та заяв про можливість розгляду справи у його відсутність до суду не направив. Систематична неявка представника відповідача у судові засідання без обґрунтування поважності їх причин свідчить про неналежне виконання ним процесуальних обов'язків, що є порушенням ч.3 ст.27 ЦПК України. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст.157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що повторна неявка представника відповідача без поважних причин згідно ст.169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2010 року належить домоволодіння за №31, що розташоване по вулиці Жовтневій міста Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та за цією ж адресою земельна ділянка площею 0,1134 га. Кадастровий номер 1221411000:02:003:0010. (а.с. 7, 12) Як вбачається з відповіді слідчого СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 16.12.2012р., що в ході досудового слідства встановлено, що [PERSON], успадкував після смерті [PERSON], померлого 2007 року та після смерті [PERSON], померлої 2007 року домоволодіння та земельну ділянку по вул. Жовтнева, 31, м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Його дядько [PERSON], усунутий від права спадкування за законом, та визнаний таким, що не прийняв спадщину. Під час оформлення документів на будинок [PERSON], приїхав на територію спадкового домоволодіння за вище вказаною адресою, зустрівся там з [PERSON], який пояснив, що будинок він придбав у [PERSON] та надав для ознайомлення розписку в якій зазначено, що [PERSON], 15.10.2012 року продав будинок за вищезазначеною адресою за 57000 грн. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Глава 28 ЦК визначає житло об'єктом права приватної власності. Також згідно ч. 1 ст. 319 ЦК, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, ч. 7 цієї ж статті каже, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також ст. 391 ЦК надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. У даному випадку перешкодою є постійне проживання в квартирі осіб, які не дотримуються встановленого порядку користування майном. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 156, 158 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, відповідачем порушені наведені норми матеріального права, а тому вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та домоволодінням шляхом вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved