Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 2347/2925DCLRKPT від 28 липня 2014 року укладеного між нею та ПАТ «Платинум Банк» та зобов»язати відповідача прийняти у неї суму у розмірі 20 872 ,20 гривень. Визначити порядок виконання рішення шляхом надання позивачу розстрочки на 36 місяців з щомісячними платежами 580 гривень . Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що укладений між нею та відповідачем кредитний договір не відповідає вимогам ст. ст. 11,19 Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки Банк з метою зменшення візуального сприйняття високих процентних ставок включив до спірного кредитного договору «приховані» статті стягнення у вигляді комісії за обслуговування кредиту ( базою для розрахунку якої є первісна сума кредиту ). Зазначені дії банка позивач вважає такими, що вводять її в оману щодо реальної вартості кредиту та порушують її права як споживача. Крім того, позивачка вказала на те, що в п.4.1 спірного договору , містяться умови , які регулюють внесення змін та розірвання договору лише в односторонньому порядку, що є порушенням вимог ст. 525 ЦК України, а пунктом 1.2 розділу VII договору передбачена можливість збільшення Банком за власною ініціативою зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку , що є порушенням ч.3 ст. 1056-1 ЦК України. В судовому засіданні позивачка позов підтримала , наполягала на його задоволенні , надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач у наданих до суду запереченнях на позов, просив розглядати справу у відсутність його представника . Позов не визнав в повному обсязі, вказавши , що підстав для визнання договору недійсним немає, оскільки при його підписанні позивача було повідомлено про реальну процентну ставку та абсолютне подорожчання кредиту, а отже Банком були дотримані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 липня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2347/2925DCLRKPT , відповідно до якого [PERSON] отримала грошові кошти на поточні потреби в сумі 22 772,20 грн., строком на 65 місяців , зі сплатою відсотків в розмірі 0,0001% річних , комісії за обслуговування кредиту в сумі 319 гривень з датою повернення 17.01.2020 року . Датою видачі кредиту вважається списання коштів з позичкового рахунку. Банк формує Графік платежів ( Додаток № 1) із зазначенням сум погашення основного Боргу за Кредитом , сплати процентів, за користування кредитом, комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту , вартості всіх супутніх послуг та ін.. Платіжні періоди у кінці графіку платежів, в яких не зазначена сума щомісячного платежу, використовується для перенесення платежу за зверненням Позичальника, у порядку , визначеному у розділі 3 договору. Перенесений платіж за Кредитом сплачується в дату наступного платежу згідно з Графіком платежів, при цьому всі наступні платежі зміщуються на один платіжний період. При перенесенні платежу за кредитом проценти за користування кредитом у відповідному платіжному періоді нараховується у розмірі 0,0001% річних та комісія за обслуговування кредиту становить 0,00 гривень (а.с.4-5). Відповідно до п. 1.2 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі фіксованої ставки 0,0001 % річних, та комісію за обслуговування кредиту 319,00 гривень. Позичальник повертає кредит разом з процентами та комісією за обслуговування кредиту в 65 щомісячних внесках включно до 17 числа кожного місяця згідно додатку № 1 до договору. Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які регулюються нормами глав ст. 47-49 ЦК України і спеціальними нормами глави 71 ЦК України, а також Законом України «Про захист прав споживачів». Підставою позову про визнання недійсним договору позивач визначив ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України і ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір містить несправедливі умови: відносно безпідставного нарахування комісії ; відповідно до умов договору банк має право змінювати умови договору в сторону обтяження позичальника, в той час як позичальнику такого права не надано і цим порушується принцип рівності сторін, банку надано право збільшувати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку . Також спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку ні за невиконання, ні за неналежне виконання банком умов договору, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Проте, дослідивши зміст кредитного договору, судом не встановлено, що він суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не містить умов, визначених в ч. 2, 3 ст. 18 Закону. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 11.09.2013 року № 6-40цс13, для кваліфікації умов договору несправедливими відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За змістом ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Так, відповідно до графіку щомісячних внесків (а.с. 5), позивач повинен сплачувати суму в розмірі 705,99 грн., яка складається із тіла кредиту, процентів і комісії. Відповідно до п. 2.5 договору платежі з погашення суми заборгованості за кредитом , сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитом здійснюються у вигляді щомісячних ануїтентних платежів . Зокрема, за п. 2.10 договору зазначено, що реальна процентна ставка за кредитом становить 30,59% річних, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 19 559,12 гривень. Сума нарахованої за договором комісії визначена в графіку під назвою «комісія». Інших платежів (комісії) позивачу не нараховано , і, відповідно до графіку, він їх не сплачує, тому твердження позивача, що в договорі містяться приховані відсотки, є безпідставним. Доводи про не справедливість умов договору в частині того, що банк має право змінювати умови договору в сторону обтяження позичальника, в той час як позичальнику такого права не надано і цим порушується принцип рівності сторін, також не знайшли свого підтвердження, як і доводи про право банку збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку Те, що спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку ні за невиконання, ні за неналежне виконання банком умов договору, також не є підставою для визнання недійсним договору, оскільки відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Слід також зазначити, що при підписанні договору позичальник [PERSON] в п. 6.5 заявила, що ознайомилася з умовами споживчого кредитування Банку та зобов»язується їх виконувати ; належний їй примірник оригіналу договору з додатком до нього (№ 1- «Графік платежів ») їй у вручено банком при підписанні даного договору . Таким чином, підстав для визнання умов договору такими, що порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдають шкоди споживачеві, немає. [PERSON] була ознайомлена із умовами договору і графіком погашення платежів, і на момент підписання договору такі умови відповідали її інтересам. З врахуванням вищевикладеного в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Щодо визначення порядку виконання рішення, суд зазначає, що вирішення питання про відстрочку і розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення, відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України здійснюється лише в порядку виконання рішення суду в межах виконавчого провадження .

Outcome: dismissed