Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив в ході розгляду справи, і в остаточній редакції просив суд вселити його в за місцем проживання [PERSON] у квартиру [ADDRESS], яка складається з житлових приміщень літ.1-1 площею 8,6 кв.м., літ.1-2 площею 12,4 кв.м, літ.1-3 площею 8,9 кв.м.; зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою та видати ключі від вхідних дверей. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідачці на підставі права власності належить 40/100 житлового будинку [ADDRESS], яка складається з житлових приміщень літ.1-1 площею 8,6 кв.м., літ.1-2 площею 12,4 кв.м, літ.1-3 площею 8,9 кв.м. (далі - спірна квартира). У 1997р. позивач зі згоди відповідачки вселився у спірну квартиру у якості її чоловіка та в подальшому з її згоди там же зареєструвався. З 02.06.200р. по 17.12.2012р. сторони перебували між собою в шлюбі, який було розірвано в судовому порядку. Після розірвання шлюбу позивач продовжував проживати за вказаною адресою, сплачуючи [PERSON] кошти за користування житлом тощо. Неодноразово пропонував відповідачці укласти договір найму житлового приміщення, оскільки фактично сторонами виконуються його умов впродовж декількох місяців, на що вона погодилася, але постійно відкладає юридичне вирішення цього питання. В 2013р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про виселення [PERSON] з належного їй житлового приміщення, але рішенням Червонозаводського районного суду від 15.10.2013р. в задоволенні позову їй було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.12.2013р. рішення суду першої інстанції в цій частині залишено без змін. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що [PERSON] в законному порядку набув право користування житловим приміщенням, а тому додаткового рішення суду з цього приводу не вимагається. Разом з тим, 10.12.2013р. відповідачка змінила замки на вхідних дверях та не допускає позивача до спірної квартири, у зв'язку з чим він вимушений був звертатися до органів міліції. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач та його представник проти позову заперечували, зазначаючи, що [PERSON] порушує правила співжиття, провокує конфлікти, у зв'язку з чим його проживання в спірній квартирі є неможливим. Також зазначали, що фактичне розташування кімнат в квартирі не дозволяє сторонам виділити в користування окремі кімнати. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти позову, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] склались неприязні відносини за період його проживання у спірній квартирі. Визнав той факт, що у користуванні [PERSON] знаходиться квартира [NUMBER], яка складається з житлових приміщень літ.1-1 площею 8,6 кв.м., літ.1-2 площею 12,4 кв.м, літ.1-3 площею 8,9 кв.м. Також зазначав, що конфлікти між [PERSON] та [PERSON] порушують його спокій. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 40/100 частин жилого будинку і надвірних будівель [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 12.08.1970р. 60/100 частин вказаного будинку на праві власності надежить третій особі по справі - [PERSON] В судовому засіданні сторонами по справі та третьою особою було визнано, що між [PERSON] та [PERSON] фактично встановлений порядок користування вказаним будинком, відповідно до якого 40/100 частин спірного будинку, що належать [PERSON], складає квартира [NUMBER], яка складається з житлових приміщень літ.1-1 площею 8,6 кв.м., літ.1-2 площею 12,4 кв.м, літ.1-3 площею 8,9 кв.м. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 02.06.2006р. між [PERSON] та [PERSON]. було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду від 17.12.2012р. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.6). При цьому сторонами у справі визнано, що [PERSON] вселявся у спірний будинок з дозволу [PERSON] у якості її чоловіка та зареєструвався у спірному будинку з її дозволу. В 2013р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про виселення [PERSON] з належного їй житлового приміщення, посилаючись на те, що шлюб між ними розірвано. З метою захисту свого оспорюваного права на проживання у вказаному приміщенні [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом, обравши спосіб захисту, передбачений п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Рішенням Червонозаводського районного суду від 15.10.2013р. в задоволенні позову [PERSON] про виселення [PERSON] з належного їй житлового приміщення було відмовлено; зустрічний позов [PERSON] в частині визнання за ним права користування житловим приміщенням задоволено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.12.2013р. рішення суду першої інстанції в частині визнання за [PERSON] права користування спірною квартирою скасовано, в іншій частині - залишено без змін. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що [PERSON] в законному порядку набув право користування житловими приміщеннями будинку [PERSON], за ним як за колишнім членом сім'ї [PERSON] зберігається право користування займаними ним житловими приміщеннями, а тому суд не мав правових підстав вдруге визнавати за [PERSON] право користування жилими приміщеннями в квартирі [NUMBER] житлового будинку [ADDRESS]. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з вищевикладеного, при розгляду даної цивільної справи не підлягає доказуванню законність набуття [PERSON] права користування житловим приміщенням квартири [NUMBER], яка складається з житлових приміщень літ.1-1 площею 8,6 кв.м., літ.1-2 площею 12,4 кв.м, літ.1-3 площею 8,9 кв.м. житлового будинку [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах набув право користування майном [PERSON], а саме: належними їй на праві власності примішеннями будинку [ADDRESS], що передбаченост.401 ЦК України. Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист його права, у тому числі від власника цього майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України, яка регулює захист права власності. В обґрунтування чинення [PERSON] перешкод у користуванні позивачу спірною квартирою [PERSON] надав до суду висновок, затверджений 13.12.2013р. начальником Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 10.12.2013р. [PERSON] звертався до Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою, що його колишня дружина [PERSON] змінила замки на вхідних дверях та не впускає його в будинок [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала той факт, що вона змінила замки на вхідних дверях через небажання впускати [PERSON] та пропонувала йому забрати свої особисті речі з належної їй квартири, однак він не прийшов за речами. Вказані обставини, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Зі змісту ст.ст.391, 396 ЦК України користувач майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. В судовому засіданні відповідачка визнала, що вона чинить перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою, де продовжують знаходитися особисті речі позивача, нею замінено замки у вхідних дверях і доступу до квартири позивач не має. Доводи [PERSON] про неможливість її спільного проживання з [PERSON] через порушення останнім правил співжиття не можуть бути прийняті до уваги судом відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, оскільки позовних вимог про виселення [PERSON] підстав, передбачених ст.116 ЖК, в даному провадженні не заявлялося. Вказані обставини можуть бути самостійним предметом позову, який в даній справі не заявлено. З цих же підстав суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про неприязнені стосунки між [PERSON] та [PERSON], оскільки вони не стосуються предмету доказування по справі. Доводи представника відповідача, що проживання [PERSON] у належному [PERSON] житловому приміщенні порушують її право на розпорядження вказаним майном, також не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до ст.319 ЦК України власник розпоряджається своїм майном на власний розсуд і може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Сам лише факт користування [PERSON] належним [PERSON] майном не позбавляє її права розпорядитися вказаним майном на власний розсуд, в тому числі шляхом відчуження. Враховуючи вищевикладене, розглянувши справу відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача щодо вселення, зобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Долю судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved