Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., франшизу 1000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15.11.2013 року о 12:30 год. по вул..Комсомольській в м.Дніпропетровську він рухався на автомобілі [PERSON], д/н [NUMBER], коли сталась ДТП за участю автомобіля ЗАЗ Део, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяна моральна шкода, оскільки 13.11.2013 року він зняв автомобіль з обліку для продажу, отримав завдаток, який вклав у придбання нового автомобіля, але в подальшому від продажу автомобіля довелось відмовитись, через пошкодження, тому завдаток довелось повернути, для чого взяв у борг кошти. 13.02.2014 року страхова компанія відповідача виплатила йому 1420 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та роз'яснила, що розмір франшизи має сплатити відповідач, який відмовився компенсувати йому витрати. Окрім того, вважає, що моральна шкода полягає у тому, що з вини відповідача він не зміг забезпечити своїм дітям літній відпочинок, через отримання коштів у борг постійно сварився зі своїми родичами. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, без фіксації судового процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, у зв'язку з чим суд розглядає справу в порядку ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом з матеріалів справи, постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.12.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 15.11.2013 року по вул.Комсомольській в м.Дніпропетровську, внаслідок якої спричинено пошкодження транспортних засобів/а.с.7/. Листом ПрАТ СК «ВУСО» від 13.02.2014 року позивачу повідомлено про прийняття рішення про сплату страхового відшкодування у зв'язку з ДТП, що мала місце 15.11.2013 року з вини водія [PERSON]/а.с.6/ Позивачем на підтвердження факту належності йому автомобіля [PERSON], д/н [NUMBER] на праві власності доказів не представлено, не надано і доказів визначеного позивачем розміру франшизи в 1000 грн. У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вказує ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях яких, фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності з п. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, оскільки тягар доведення своїх вимог належними та допустимими доказами покладений на сторін по справі, в даному випадку на позивача, позивачем не доведено завдання матеріальної шкоди його майну, оскільки право власності на автомобіль не підтверджено, завдання моральної шкоди також в жодний спосіб не доведено, розмір франшизи з матеріалів справи встановити не вбачається можливим, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed