Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 01.04.2015 року, попередній власник [PERSON] відмовився звільнити і передати квартиру, оспорював в суді результати торгів, позивач змушений був звертатися до суду за захистом своїх прав щодо усунення йому перешкод у користуванні належним на праві власності майном. Листами від 07.07.2016 року відповідачів було повідомлено про відкриття виконавчого провадження з виселення [PERSON], але відповідачі визнали позивача боржником за надані комунальні послуги за період з 01 квітня 2015 року, хоча попереднього власника майна було примусово виселено 16.03.2017 року. З відповідними заявами в квітні 2017 року позивач звернувся до відповідачів про укладення договорів з надання житлово-комунальних послуг за вказаною вище адресою та відкриття нових особових рахунків для оплати за надані послуги, додавши необхідні документи, але йому було відмовлено та запропоновано погасити добровільно борг попереднього споживача. Позивач просив суд зобов'язати відповідачів заключити з ним договори про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, зобов'язати відповідачів відкрити нові особові рахунки для оплати послуг, наданих відповідно договору, з нульовим балансом на 16 квітня 2017 року. В судовому засіданні під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд тільки зобов'язати відповідачів відкрити нові особові рахунки для оплати наданих послуг за адресою: [ADDRESS], по яких провести нарахування за надані послуги за період з 16 березня 2017 року, оскільки після звернення його до суду з відповідачами укладено договори про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Представники відповідачів в судове засідання 20.06.2017 року не з'явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надіслано письмові заперечення відповідачів на позов з клопотаннями розглянути дану справу без участі представників КП «Білоцерківтепломережа» та КП ЖЕК № 1. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 01 квітня 2015 року, оформленого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна /предмета іпотеки/ з прилюдних торгів, затвердженого начальником міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції 20 лютого 2015 року, що слідує з копії цього свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 1-684. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.04.2015 року за № 35774004, за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] В судовому засіданні також встановлено, що позивач, як власник нерухомого майна, звертався до суду за захистом своїх прав з позовом до попереднього власника [PERSON], який відмовився звільняти вказану вище квартиру, що стверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2016 року по справі № 357/9500/15-ц 2/357/51/16, відповідно до якого усунено перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності щодо користування та розпорядження житлом шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зобов'язано відповідача звільнити дану квартиру. Рішення суду набрало законної сили 16.05.2016 року, а 03.06.2016 року стягувачу було видано виконавчий лист для пред'явлення його до примусового виконання, що слідує з копії виконавчого листа. З копії постанови державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 51407072 від 16.03.2017 року вбачається, що [PERSON] звільнив квартиру [ADDRESS] 16.03.2017 року. 06.04.2017 року позивач звернувся з письмовою заявою на ім'я начальника КП ЖЕК № 1 про укладення з ним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] для оплати послуг просив відкрити новий особовий рахунок, до заяви було додано копії необхідних документів. 13.04.2017 року з аналогічною заявою про укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання і відкриття нового особового рахунку, позивач звернувся на ім'я директора КП «Білоцерківтепломережа». Наведене стверджується копіями даних заяв в матеріалах справи. На звернення позивача відповідачами було відмовлено в оформленні нових особових рахунків для оплати наданих послуг з посиланням на те, що це діючим законодавством не передбачено, також відповідачами вказано на те, що позивач має оплатити заборгованість за надані послуги за період з 01.04.2015 року, тобто, з моменту набуття ним права власності на вказану вище квартиру, що слідує з копій листів КП «Білоцерківтепломережа» та КП ЖЕК № 1 на заяви позивача. Вважаючи свої права споживача житлово-комунальних послуг порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» /далі Закон/. Згідно ст.1 Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає склад учасників, які задіяні в сфері надання комунальних послуг : учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з ч.1 ст. 19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Таким чином даний Закон «відмежовує» договір від усіх інших підстав виникнення зобов'язання, згаданих у ст. 11 ЦК України. Беручи до уваги зазначене вище, можна зробити висновок про виключний характер договору як підстави виникнення зобов'язання у сфері надання житлово-комунальних послуг. Ст..8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 р. № 630, передбачено також, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Необхідно вказати на те, що в зазначених нормативно-правових актах (Правилах) додається Типовий договір про надання відповідних послуг, в якому визначені всі істотні умови, які мають бути втіленні у майбутньому - в укладанні договору між сторонами. До того ж, згідно з п.32 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, доданого до відповідних Правил, договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності (користування) на квартиру (будинок садибного типу) до іншої особи. Відповідно до ст. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08.10.1992 року № 572 /в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 року № 45 зі змінами/ власник та наймач (орендар) зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Отже, правовий зв'язок між споживачем та виконавцем послуг виникає за умови укладення договору, саме таким чином особа стає споживачем, бо укладення договору виражає намір отримувати послуги в майбутньому, або підтверджує дійсний порядок речей - тобто фіксує стан дотримання прав та обов'язків сторін, закріплених в договорі. Про особистісність договору (його персоніфікованість) свідчить наявність особового рахунку, що має відповідати вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що відносини між виконавцем послуг та споживачем цих послуг мають бути врегульовані відповідним договором, який укладається на основі типового договору про надання конкретних житлово-комунальних послуг. Крім того, як вказано вище, споживачем є особа, яка отримує житлово-комунальні послуги або має намір їх отримати. З досліджених в суді доказів встановлено, що позивач, набувши право власності на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів, одержав можливість користуватися цим майном, в тому числі отримувати житлово-комунальні послуги тільки з 16.03.2017 року, оскільки до цього часу у квартирі [ADDRESS] проживав попередній власник цієї квартири, який відмовився її звільняти, а отже він і був споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. В письмових запереченнях на позов відповідачі посилаються на те, що згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому позивач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги з моменту набуття права власності на нерухоме майно. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Але в даному випадку позивач був позбавлений права користуватися належним йому майном, на що вказано вище, він не був до 16.03.2017 року споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються відповідачами. Посилання у письмових запереченнях на постанову Верховного Суду України від 30.10.2013 року № 6-59цс13, де ВСУ вказав на те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, не впливають на висновки суду по даній справі, оскільки у наведеній вище постанові ВСУ спір стосувався того випадку, коли споживач отримував житлово-комунальні послуги, але не виконував свого обов'язку щодо їх оплати. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що позивач як власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг на підставі укладених договорів, має оплачувати надані йому послуги за період з 16.03.2017 року. Суд також вважає, що уклавши з позивачем договори про надання житлово-комунальних послуг, відповідачі зобов'язані відкрити йому нові особові рахунки /персоніфікувати договір/, по яких провести нарахування за надані послуги за період з 16.03.2017 року. Посилання представників відповідачів в письмових запереченнях на те, що діючим законодавством не передбачено відкриття нових особових рахунків, є необґрунтованими з наведених вище в рішенні підстав, представниками відповідачів не вказано на те, чи передбачена правовими нормами і якими саме така заборона. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч.2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. А тому на підставі ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідачів належить стягнути на користь держави судовий збір по 640 грн. з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: approved