Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 25.12.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської міської ради [PERSON] та відповідача [PERSON], внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки GEELY CK-2 реєстраційний номер [NUMBER]. Вина [PERSON] підтверджується постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2013 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля Citroen С4 реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім». Відповідно до рішення страховика від 04.04.2014 року у виплаті страхового відшкодування на користь позивача було відмовлено в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] при укладенні договору страхування з Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» в грудні 2013 року письмово не повідомив страхову компанію, що у нього є діючий страховий договір та поліс з іншою страховою компанією «Країна». 27.01.2014 року за ініціативою позивача було проведено експертне дослідження розміру матеріальної шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди належному йому автомобілю. На проведення експертизи витрачено 700 грн. Згідно експертного висновку №ZU 270114 від 06.02.2014 року, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу склала 11579 грн. 77 коп., яку позивач просив стягнути з [PERSON], а також судові витрати та витрати на оплату вартості проведення експертного дослідження в сумі 700 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив позов та зазначив, що оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 25.12.2013 року [PERSON] не мав два діючого страхового поліса, то рішення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відмову у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованим, а тому просив стягнути з останнього матеріальну шкоду у розмірі 11579 грн. 77 коп., судові витрати по справі та витрати на оплату вартості проведення експертного дослідження в сумі 700 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, заявлені в уточненому позові та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. З урахуванням зазначених обставин, думки представника позивача та положень ст.ст.169,224 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.12.2013 року о 15-55 г. на перехресті вул.Ульянова і пр.Кірова в м.Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Citroen С4 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля GEELY CK-2 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] внаслідок якої автомобілям було заподіяно механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2014 року, що набрала чинності, [PERSON] за фактом дорожньо-транспортної пригоди 25.12.2013 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 25.12.2013 року, внаслідок якої було завдано механічні пошкодження автомобілю GEELY CK-2 реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є позивач. Згідно експертного висновку №ZU 270114 від 06.02.2014 року судового експерта Мазуренка О.А. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля GEELY CK-2 реєстраційний номер [NUMBER] складає 11579 грн. 77 коп. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.п.22.1-22.2 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля Citroen С4 реєстраційний номер [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» згідно полісу АС/9328276. Позивачем до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» була направлена заява про виплату страхового відшкодування. Однак рішенням страховика від 04.04.2014 року у виплаті страхового відшкодування на користь позивача було відмовлено в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] при укладенні договору страхування з Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» в грудні 2013 року письмово не повідомив страхову компанію, що в нього є діючий страховий договір та поліс з іншою страховою компанією «Країна». В своїй заяві про перегляд заочного рішення Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» також посилалось на те, що при укладенні договору страхування з товариством [PERSON], мав діючий страховий договір зі страховою компанією «Країна». На підтвердження цього надав довідки з централізованої бази даних МТСБУ, згідно якої станом на дату укладення договору страхування згідно полісу АС/9328276, тобто 19.12.2013 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно іншого діючого полісу АЕ/1866645 зі страховою компанією «Країна». Разом з тим, під час розгляду справи в судовому засідання [PERSON] було надано копію страхового полісу №АЕ/1866645, з якого вбачається, що строк дії договору страхування між ним та страхової компанією «Країна» було укладено на строк з 26.11.2012 року по 25.11.2013 року. Таким чином, на момент укладення [PERSON] договору страхуванням із Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» строк дії договору зі страхової компанією «Країна» скінчився, а тому у відповідача було відсутні підстави для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування з посиланням на ст.989 ЦК України. А довідку з централізованої бази даних МТСБУ суд не вважає належним доказом, який би свідчив про продовження строку дії полісу №АЕ/1866645 на інший строк. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 11579 грн. 77 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). З наданих до заяви про перегляд заочного рішення документів вбачається, що після подачі повідомлення про страховий випадок відповідач у визначений ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк направив свого представника для огляду транспортного засобу. 27.12.2013 року було складено відповідний протокол огляду та 31.12.2013 року за замовленням відповідача - звіт про оцінку вартості заподіяних збитків. В зв'язку з цим та враховуючи положення ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрати на проведення оцінки вартості заподіяних збитків в сумі 700 грн., не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial