Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5271 виконаний 06.05.2020 р. приватним нотаріусом иївського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем. Позов мотивний тим, що 23.08.2007 року між АТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5619099, відповідно до якого Відповідач зобов`язався надати Позивачу кредит у розмірі 76000,00 доларів СІЛА. 06.05.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5271, на підставі якого запропоновано стягнути з [PERSON] (Позивач) на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (Відповідач) заборгованість в розмірі 104227,59 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.04.2020р. становить 2 819 731,53 грн. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Так, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість в даному випадку нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, а складений в простій письмовій формі договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що вказано в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року №757/24703/18-ц. Як вже зазначалося 23.08.2007 року між АТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5619099, відповідно до якого Відповідач зобов`язався надати Позивачу кредит у розмірі 76000,00 доларів США (далі - Кредитний договір). Відповідно до п. 3.2.1. Кредитний договір № 5619099 Позивальник (Позивач) зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Згідно Графіку повернення кредиту та сплати процентів* за користування кредитом, що є додатком до вищевказаного кредитного договору останній платіж за кредитом повинен відбутися 23.08.2027року. 23.03.2008р. Позивачем був здійснений платіж згідно графіку своєчасно в останній раз. В зв`язку із порушенням умов кредитного договору Відповідач після направлення 24.06.2008р. вимоги Позивачу про усунення порушень та дострокового погашення заборгованості за кредитом, 22.08.2008 р. звернувся до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Морозова Є.В. з проханням вчинити виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредиту у повному обсязі. Зазначене підтверджується телеграмою, яку Позивач отримав від приватного нотаріуса. 05.09.2008р. Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим С.В. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі. Сума заборгованості за кредитом на час вчинення виконавчого напису складала 78 879,26 доларів США, з яких 75 438,42 дол. США - основна сума заборгованості та 3 440, 84 дол. США - проценти за користування кредитом. 18.09.2008р. постановою державного виконавця було відкрите виконавче провадження, боржнику [PERSON] (Позивачу) був наданий строк для добровільного виконання виконавчого напису. Відповідно до постанови від 18.09.2008р. про відкриття виконавчого провадження, довідки ЗАТ «ПУМБ» від 30.09.2008р., а також інших документів виконавчого провадження № 9125756 сума заборгованості Позивача перед Відповідачем складала 78 879,26 доларів США. 15.04.2010р. філією «Донецькій аукціонний центр» в рамках виконавчого провадження були проведені прилюдні торги з реалізації предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] . Гроші від реалізації предмета іпотеки були направлені на погашення боргу. 20.07.2010р. постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачові було повернуто виконавчий напис № 9880 виданий 05.09.2008р. ПН Донецького міського нотаріального округу Морозова В.Є. у зв`язку із частковим стягненням боргу. Зазначені вище факти підтверджуються матеріалами» виконавчого провадження № 9125756 та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16.03.2011р. по справі № 22ц-2475. Оскільки виконавчий напис про стягнення предмета іпотеки в рахунок погашення всієї суми кредиту та процентів було здійснено 05.09.2008р., заборгованість за тілом кредиту та процентами утворилась до 05.09.2008р. У зв`язку із зазначеним вище спростовується те, що стягнення цієї заборгованості проводиться за період з 30.04,2019 р. по 30.04.2020 р., як це вказано в тексті оскаржуваного виконавчого напису. Отже з початку періоду, за який фактично утворилась заборгованість за договором (не пізніше 05.09.2008 року) до дня вчинення оскаржуваного виконавчого напису (06.05.2020 року) минуло більше трьох років. Отже, спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами строку, визначеного в ст. 88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом тільки щодо заборгованості, яка виникла в межах відповідних строків позовної давності. Виходячи з вимог ст. 257 ЦК України строк позовної давності про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 5619099 від 23.08.2007 року почав відраховуватись з 05.09.2008 року. Крім того, як вказано вище строк повернення кредиту був визначений вимогою про сплату всієї суми заборгованості до 05.09.2008 року, натомість до суми заборгованості, яка мала стягуватись за оскаржуваним виконавчим написом, включена сума процентів, що були нараховані, як це вказано в тексті виконавчого напису, за період з 30.04.2019 року по 30.04.2020 року, тобто після закінчення строку повернення кредиту. Тому нарахування кредитором визначених кредитним договором процентів, комісії та неустойки після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на нормах матеріального права, а отже, свідчить про спірність таких нарахувань. Ухвалою від 20.11.2020 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 20.11.2020 р. заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову - задоволено; зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 62418991, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчук Павлом Васильовичем ( 87555, Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, б. 85а, прим.9) на підставі виконавчого документу, а саме: виконавчого напису № 5271, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича 06.05.2020 року до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у даній справі. 26.08.2021 р. через електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача зазначає, що АТ «Перший Український в повному обсязі не погоджується з усіма обставинами викладеними, у позовній заяві та заперечує проти всіх заявлених вимог и зв`язку з їх необґрунтованістю, безпідставністю та невідповідністю нормам чинного законодавства, виходяча з наступного. Між позивачем та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», було укладено Кредитний договір за № 5619099 від 23.08.2007 року. В зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань із повернення кредиту та процентів виникла прострочена заборгованість перед Банком, що стала підставою для звернення Відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису № 5271 від 06.05.2020 р. для стягнення заборгованості. Позивач, до звернення з позовом до суду, жодного разу не піддавав сумніву безспірності заборгованості перед банком. Вказаний позов Відповідач розцінює, як спосіб уникнення виконання зобов`язань Позивача перед банком. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в своєму відзиві, який подав до суду просив розглядати справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Третя особа 1 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Барашацький І.В. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, заяв/клопотань до суду не подавала. Третя особа 2 - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв/клопотань до суду не подавала. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 06.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5271, щодо стягнення з позивача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 819 731,53 грн. Обґрунтовуючи позов, позивач, зокрема, посилався на те, що банком не надано документів, які можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а тому приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Однак, приватний нотаріус Баршацький І.В. не перевірив безспірність вимог банку, чим порушила ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосувала приватний нотаріус, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття», а тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 06.05.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі № 5271, за яким стягнуто заборгованість з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в розмірі 2 819 731,53 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. (за позовну заяву), 420,40,00 грн. (за забезпечення позову), а разом 1261,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст.7, 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172,

Outcome: approved