Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача, в якому ПАТ «СК «АХА Страхування» просить стягнути з [PERSON] на його користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 56 355 грн. 38 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 20.01.2016 року о 12 год. 30 хв. по вул. Куйбишева у м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шевролет», номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON], власником автомобіля є ПАТ «Миронівський хлібопродукт», та екскаватора «Caterpillar 428 Е», номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Шевролет», номерний знак [NUMBER], що був застрахований за Договором добровільного страхування наземного транспорту. Згідно довідки № 84115935 про ДТП та постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2016 року, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] пункту 10.2 ПДР України. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту та умов Договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 56 355 грн. 39 коп., яке ПрАТ «СК «АХА Страхування» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Посилаючись на те, що у зв'язку із виплатою власнику автомобіля «Шевролет», номерний знак [NUMBER], страхового відшкодування до ПАТ «СК «АХА Страхування» перейшло право вимоги до відповідача, як особи яка відповідальна за заподіяний збиток, позивач, на підставі вимог ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», просить стягнути з відповідача в порядку регресу понесені ним фактичні витрати по сплаті страхового відшкодування та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували посилаючись на їх безпідставність, просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Суд, вислухавши заперечення проти позовові відповідача та його представника, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.2016 року об 12:30 год., водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Caterpillar 428 E», державний номерний знак [NUMBER], по вул. Куйбишева у м. Запоріжжі виїжджаючи з прилеглої території стоянки не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Шевролет», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по головній дорозі, чим порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2016 року, відповідача [PERSON] визнано винним у порушенні п. 10.2 Правил дорожнього руху України та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувався, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди 20.01.2016 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до копії Генерального договору № 001а5ц5 добровільного страхування наземного транспорту від 22.12.2014 року та копії Сертифікату № 052 від 08.04.2015 року до Генерального договору № 001а5ц5 від 22.12.2014 року добровільного страхування наземного транспорту, вбачається, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ПАТ «Миронівський хлібопродукт» застрахувало майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Шевролет», номерний знак [NUMBER]. В рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, ПАТ «СК «АХА Страхування» сплатила на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» суму страхового відшкодування у загальному розмірі 56 355 грн. 38 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 229 438 від 14.03.2016 року, долученого до матеріалів справи. Позивачем 10.06.2016 року на адресу відповідача була відправлена претензія № ЛВ0023042 про компенсацію витрат в порядку регресу в добровільному порядку, проте жодних дій спрямованих на погашення таких витрат відповідачем [PERSON] вчинено не було. Також, з наданих суду відповідачем документів, встановлено, що власником екскаватора «Caterpillar 428 Е», номерний знак [NUMBER], є [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS] Екскаватор «Caterpillar 428 Е», номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], був застрахований у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та відповідним договором. У позасудовому порядку питання про відшкодування шкоди між сторонами вирішено не було, у зв'язку з чим наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. Добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає. Як передбачено статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України,затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306). У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 26 цієї Постанови до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки відповідно до правил ст. 993 ЦК України. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Право позивача на звернення із вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що була виплачена ним, підтверджується також ч. 1 ст. 1191 ЦК України, яка визначає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, проаналізував добуті у справі докази суд приходить до висновку , що ПАТ «СК «АХА Страхування» має право пред'явити вимогу про відшкодування регламентної виплати в порядку регресу до відповідача [PERSON] Аргументи відповідача, що висновки якими надано оцінку пошкодженням транспортного засобу, які були заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 20.01.2016 року не можуть бути визнані судом як належні та допустимі докази по справі, суд відхиляє, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів того, що вказані висновки були визнані у встановленому законом порядку недійсними. Крім цього суд зазначає, що відповідач крім своїх заперечень стосовно доказів наданих позивачем щодо вартості спричиненої шкоди, не заявляв клопотань про призначення експертизи, тому суд такі посилання відхиляє. Судом встановлено, що стороною відповідача не спростовано в установленому процесуальним законодавством порядку докази позивача щодо сплаченого страхувальнику розміру страхового відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи те, що позивачем у порядку та в межах визначених Законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної [PERSON] потерпілій особі, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Таким чином,

Outcome: approved