Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 12.09.1948 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , які є батьками позивача. У свідоцтві про одруження прізвища його батьків вказано як [PERSON] та [PERSON] (мовою оригінала: « [PERSON] » и [PERSON] »). 16.02.1981 його батькові [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки вказаний будинок набутий в період шлюбу, тому він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та враховуючи те, що частки їх не були виділені, вони вважаються рівними. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частку житлового будинку. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері були її чоловік та позивач. Оскільки батько написав відмову від спадщини, єдиним спадкоємцем майна був [PERSON] . Позивач фактично спадщину прийняв, проте юридично не оформив. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина на належну йому за життя частку в буд. [ADDRESS] . За життя, 27.09.1996 батько склав на нього заповіт, яким заповів свою частку вказаного будинку. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що наданий правовстановлюючий документ оформлений не належним чином, а саме: відсутній підпис посадової особи та печатка юридичної особи, які його видали. Дійсно, при отриманні свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 16.02.1981 його батьком, орган, що видав вказаний документ, з невідомих причин не поставив печатку та підпис відповідальної особи. На теперішній час право власності на спірний будинок зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ» за [PERSON] . Внести зміни до вказаного свідоцтва позивач не має можливості, оскільки змінилася печатка органу та посадова особа, яка була відповідальна за видачу документа. У зв`язку з чим, позивач просить: визначити, що [PERSON] , померлій [INFO] та [PERSON] , померлому [INFO] за життя належало, кожному окремо, по 1/2 частині житлового будинку з господарчими прибудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 57,4 кв.м, житловою площею 31,5 кв.м, літньої кухні Б, погребу Вп/д, гаражу Г, вбиральні Д, гаражу Е, сараж Ж, огрожі №1, замощення І, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 57,4 кв.м, житловою площею 31,5 кв.м, літньої кухні Б, погребу Вп/д, гаражу Г, вбиральні Д, гаражу Е, сараж Ж, огрожі №1, замощення І, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача Тімуш К.О. у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути заяву за її відсутності, зазначивши, що при вирішенні позовних вимог покладається на думку суду. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.02.1981 (а.с. 11) власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Зі свідоцтва про одруження (а.с. 10) вбачається, що вказане нерухоме майно було набуте [PERSON] за ас шлюбу з [PERSON] , які згідно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9) та рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.1997 (а.с. 16) є батьками позивача [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 15) встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається зі свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 18) [PERSON] помер [INFO] . Згідно з листом комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 1978 від 24.12.2019 встановлено, що право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване на [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.10.1959 виконавчим комітетом Криворізької міської ради депутатів трудящих, згідно з розпорядженням № 688 від 15.09.1959 та акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської ради народних депутатів за № 4747 від 05.12.1980. З матеріалів спадкової справи №123-2019 вбачається, що після смерті [PERSON] до шести місяців із заявою про прийняття спадщини ніхто не звернувся, але спадщину фактично прийняв син померлого [PERSON] , який на момент смерті був прописаний разом з померлим. Померлий за життя склав заповіт на ім`я [PERSON] 27.03.2019 була заведена спадкова справа № 123-2019. Постановою нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 27.03.2019 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з виявленими недоліками, а саме: представлений правовстановлюючий документ оформлений не належним чином, тобто відсутні підпис посадової особи та печатка юридичної особи, які його видали. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс набрав чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до п.4 цих положень ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася, але належним чином не оформлена спадкоємцями до 01 січня 2004 року , до правил спадкування в цій частині слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР від 1963 року. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 526 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 526, 529 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідомо, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки померлого. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частка кожного співвласника є рівною, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 22 КпШС України, набули право власності на Домоволодіння . Оскільки за життя частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на частку будинку не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, тому їх частки визнаються рівними (ст. 28 КпШС України). Враховуючи, що єдиним спадкоємцем за законом після померлих батьків [PERSON] та [PERSON] є позивач, беручи до уваги те, що позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлих батьків. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: partial