Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. У період шлюбу з відповідачем ними за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстроване за [PERSON] На даний час відповідач не визнає право власності позивача на житло, у зв'язку з чим вона вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири як на об'єкт спільного сумісного майна подружжя, стягнувши з відповідача судові витрати. Ухвалою суду провадження по справі було відкрито за призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.18). Роз'яснено відповідачеві його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам (а.с.20,21). У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подав, жодних пояснень, заяв чи клопотань від нього суду не надходило. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини стосовно поділу майна, що було набуте ними у шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Так, ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом, 25.10.2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Виконкомом Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області за актовим записом № 03 (а.с.5). За час шлюбу, а саме 06.05.2015 року, ними було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу НАМ № 617295, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Колядою Ю.А. за реєстровим № 437. Продаж було вчинено за 150 000 грн. (а.с.9-10). Враховуючи, що спірна квартира була придбана подружжям під час їхнього перебування у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, суд приходить до висновку, що дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Сторони добровільно не домовилися про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та майнові права й обов'язки подружжя не були визначені. З урахуванням положень ч. 1 ст. 70 СК України суд вважає, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя складає 1/2 частину квартири загальною площею загальною площею 59,8 кв.м., житловою площею 42,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає доцільним визнати за [PERSON] в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], залишивши іншу 1/2 частину цієї квартири у власності [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 750,00 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved