Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість 15 909 гривень 47 копійок, судові витрати в розмірі 214 гривень 60 копійок. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.12.2007 року відповідач по справі [PERSON], 13.12.2007 року отримала кредит у розмірі 1 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 30.09.2012 року має заборгованість - 15 909 гривень 47 копійок, яка складається з наступного: - 5 316,52 грн. - заборгованість за кредитом; - 7 417,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2 179, 97 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 745,69 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили суд відмовити в їх задоволені. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Відповідно до укладеного договору № б/н від 13.12.2007 року відповідач по справі [PERSON], 13.12.2007 року отримала кредит у розмірі 1 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також в разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. На час розгляду справи суду не надано відомостей про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором та позивач наполягає на її стягненні у повному обсязі. Банк належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, проте відповідач порушив умови договору, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позичальником. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу. В правових позиціях Верховного Суду України висловлені в постанові від 19 березня 2014 року вказано, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст..261 ЦК України), а закінченням строку дії договору. Оскільки останній платіж по картки відповідачем був зроблений 27.11.2008 року, тому строк позовної давності щодо місячних платежів починається саме з цієї дати, і спливає 27.11.2011 року, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто до жовтня 2014 року. З огляду на дане положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, але, виходячи з основних принципів цивільного законодавства, а саме, справедливості та розумності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії за користуванням кредитом, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова) та процентної ставки залишити без задоволення у відповідності з вимогами ч.3 ст. 551 ЦК України, оскільки на думку суду розмір нарахованої відповідачу неустойки значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню складає 5316 грн. 52 коп. - сума заборгованості за кредитом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Так позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп., що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.3/, та згідно вимог до ст. 88 ЦПК України, сума судового збору в розмірі 214 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідачці на користь позивача. Аналізуючи забрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5316 (п'ять тисяч триста шістнадцять) гривень 52 копійок, судові витрати у розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок.

Outcome: partial