Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач звернувсядо суду з вищевказаним позовом, в якому просив за набувальною давністю визнати за ним право власності на гараж, розташований по [ADDRESS] в м.Харкові (далі - спірний гараж). В обґрунтування позову зазначив, що в 1945р. вказаний гараж придбав його дід [PERSON], відремонтував його та використовував як гараж для свого інвалідного візка. З 1964р. після його смерті гаражем користувався дядько позивача [PERSON], з 2000р. - користується позивач. Весь цей час позивач відкрито, безперервно володіє спірним гаражем, ремонтує його. Відповідно до технічного висновку всі будівельні конструкції самовільно побудованої споруди знаходяться в задовільному стані, придатні до експлуатації. Позивачі та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, в ньому наведених. Також позивач пояснив, що ДАБК не приймалося рішення з питання узаконення самовільної побудови, оскільки у встановленому порядку з відповідною письмовою заявою він туди не звертався, а лише - усно, а також пояснив, що не бажає вирішувати питання щодо оформлення права власності на спірний гараж в позасудовому порядку та звертатися до ДАБК. Відповідачі повідомлялися про час та дату розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили з невідмих суду причин. Враховуючи викладене, зі згоди позивача та його представника, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представників належно повідомлених відповідачів. Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. З наданого позивачем технічного паспорту, гараж, розташований по [ADDRESS] м.Харкові самовільно переобладнано з сарая (а.с.9-10) Відповідно до технічного висновку всі будівельні конструкції самовільно побудованої споруди знаходяться в задовільному стані, придатні до експлуатації (а.с.6-8). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК). У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Крім того, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Компетенція у питаннях щодо належності і допустимості доказів належить виключно суду і питання про необхідність застосування спеціальних знань в прийнятті того чи іншого доказу також належить виключно суду. Проте позивач не довів суду відмови компетентних органів з питання оформлення його права власності на спірний гараж, як і не довів правомірність набуття права власності на спірний самовільно побудований гараж. Разом з тим, урахуванням вимог ст.19 Конституції України суд не може підміняти в своїх повноваженнях інші органи державної влади, а тому оформлення права власності позивача на спірнийгараж в цілому можливе відповідно до ст.369 ЦК України в позасудовому порядку.

Outcome: dismissed