Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного 03.12.2007 року кредитного договору між АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON],останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. 04.05.2015 року позичальник [PERSON] помер, після його смерті [PERSON] - відповідачка по справі - прийняла спадщину, до складу якої входить у тому числі кредитні зобовязання померлого. Далі зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у [PERSON] утворилась заборгованість в загальному розмірі 5191,67 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся і через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. У судовому засіданні представник позивача наполіг на позові, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Дослідивши надані у справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору від 03.12.2007 року між ЗАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та [PERSON], останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом обумовлених тарифами названого банку відсотків. Крім того, сторони згідно Умов та Правил надання банківських послуг домовилися і про сплату визначених в останніх пені та штрафів за порушення виконання грошових зобовязань. 04.05.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. При цьому заборгованість за вказаним договором склала 5191,67 гривень. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Частина 1 ст. 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Натомість, судом не встановлено, що хтось із спадкоємців прийняв спадщину після померлого [PERSON], витребувані матеріали відповідної спадкової справи про це достовірно свідчать. Крім того, стороною позивача не було надано навіть доказів того, що відповідач була дружиною спадкодавця та постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини, через що має вважатися такою, що прийняла спадщину. Більш того, за ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, а суду не було надано взагалі доказів навіть існування вказаного майна. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed