Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є власником нерухомого майна, а саме: підвального нежилого приміщення, загальною площею 143,2 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] приміщення 2. Право власності ПАТ «ПУМБ» на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.02.2017, номер запису про право власності: 18914456. 08.02.2017, після отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що у вказаному реєстрі міститься запис про арешт вищевказаного майна: 18916481. Підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АЕ№920372, видана 23.07.2010 Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно якої обтяжується: [PERSON] . Позивач вважає, що накладення арешту на вищевказане нерухоме майно є неправомірним та порушує права товариства. Так, 05.12.2007 між [PERSON] та ЗАТ «Донгорбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») укладено Договір іпотеки №88/07/1ФЛ, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: підвального нежилого приміщення, загальною площею 143,2 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] приміщення 2 . Позивач скористався своїм правом та звернув стягнення на нерухоме майно, шляхом набуття права власності на нього. Таким чином, у будь-яких інших осіб відсутні правові підстави для звернення стягнення на нерухоме майно, на яке накладено арешт. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить звільнити з-під арешту вищевказане нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ПАТ «ПУМБ», а також стягнути сплачений судовий збір з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, таким чином не скористався своїм правом брати участь у розгляді справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Статтею 41 Конституції України, положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку», та Законом України «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №88/07/1ФЛ (а.с. 4-5), згідно з умовами якого іпотекодавець передала іпотеко держателю в іпотеку об`єкт нерухомого майна, а саме: підвальне нежиле приміщення, загальною площею 143,2 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] приміщення 2. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки регулюється Законом України «Про іпотеку». Згідно зі ст.ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки,основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст. 589, 590 ЦК України. За змістом норм ст.ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким може бути право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Пункти 4.8-4.12 Іпотечного договору свідчать про наявність такого застереження. Вказане застереження визнані сторонами Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (пункт 4.7). Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Також судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «Донгорбанк». Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 6-7), станом на 08.02.2017 на нерухоме майно а саме: підвальне нежиле приміщення, загальною площею 143,2 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] приміщення 2, накладено арешт, про що наявний реєстраційний номер обтяження 18916481, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ№920372 від 23.07.2010, винесеної Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Разом з цим, власником у вказаній Інформаційній довідці зазначено публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», а особою, майно якої обтяжується: [PERSON] . За ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону або договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи фактичну відсутність потреби у подальшому існуванні спірного арешту нерухомого майна, який на даний час вже фактично безпідставно обмежує право позивача на реалізацію своїх законних прав власника, що є неприпустимим як за нормами національного, так і міжнародного законодавства, а також породжує виникнення у позивача права на захист свого обмеженого права шляхом звернення до суду з даним позовом, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про необхідність їх задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн, тому він підлягає стягненню з відповідачана користь позивача.

Outcome: approved