Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.02.2012 В обгрунтування позовних вимог зазначив, що постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.02.2012 року № В-2/209/28310505/ на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] накладено арешт, однак, як зазначає позивач, вказана постанова була помилково вжита відносно його майна, оскільки судимостей він не має, після звернення про отримання відомостей щодо проваджень відносно нього отримав відповідь, що кримінальні провадження стосовно нього відсутні. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17 жовтня 2019 року. У підготовче засідання 17 жовтня 2019 року з`явився позивач та його представник - [PERSON] . У підготовче засідання 17 жовтня 2019 року не з`явивився представник відповідача. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належдним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Підготовче засідання відкладено на 20 листопада 2019 року. У підготовче засідання 20 листопада 2019 року з`явився позивач та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити у повному обсязі. У підготовче засідання 20 листопада 2019 року з`явився представник відповідача позовні вимоги в частині зняття арешту визнав. Підготовче засідання відкладено на 29 січня 2020 року. У підготовче засідання 29 січня 2020 року з`явився позивач та його представник - [PERSON] . У підготовче засідання 29 січня 2020 року не з`явився представник відповідача, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Протокольноюж ухвалою суду від 29 січня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 17 березня 2020 року. У судове засідання 17 березня 2020 року сторони не з`явивлись. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду від представника позивача - [PERSON] надійшла заява про розгляд заяви за її відсутності та відсутності позивача. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на праві власності належить 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 березня 2004 року. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25 вересня 2018 року за № 138999198 на підставі постанови Першої Київської ВДВС Одеського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.02.2012 р. В-3/209/28310505 накладено арешт на 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Звернувшись до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, позивач отримав відповідь від 24.06.2019 р. № 15/83316 згідно з якою постанова була винесена державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 1-925/09 Київського районного суду м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь НДЕКЦ при МВС України в Одеській області грошової суми у розмірі 912 (дев`ятсот дванадцять) грн. Відповідно до листа Листом Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року, зазначено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала кримінальна справа №1-925/09 у відношенні засудженого за ч. 2 ст. 263КК України [PERSON] , [INFO] , окрім того у листі зазначено, що в результаті проведеної перевірки у відношенні [PERSON] , [INFO] , кримінальна справа не значиться. Таким чином, вбачається, що державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області арешт накладався виходячи лише з інформації про прізвище, ім`я, по-батькові боржника. Оскільки майно, на яке накладено арешт, а саме 1/3 квартири, за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] , а не боржникові - [PERSON] , [INFO] , є підстави вважати, що арешт на майно накладено помилково. Враховуючи відсутність будь-яких кримінальних проваджень у відношенні [PERSON] , [INFO] , та необґрунтованість накладеного державним виконавцем арешту на майно особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії - це є порушенням законних прав та інтересів позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єкти цих прав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. У силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що накладений арешт вжито помилково, а постанова винесена лише за співпадінням прізвища імені та по-батькові боржника без встановлення дати народження, РНОКПП та інших родових ознаків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.8 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції Закону від 16.02.2010 року виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 38 цього Закону, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. 02.06.2016 року прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції № 1404-VIII. Згідно з п. 7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Згідно з ч. 1, 2 ст.40 Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке йому належить, у зв`язку з тим, що був накладений арешт. Згідно з ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з наданого платіжного доручення позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 768.40 грн., що підлягає відшкодуванню, при цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №39 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності задоволення позову [PERSON] до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна.

Outcome: approved