Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернувся\~до Київського\~районного суду\~м.Полтави\~із позовом,\~по якому\~просить суд\~стягнути\~з [PERSON]\~на користь\~позивача суму\~боргу за\~кредитним договором\~без номеру\~від 16.11.2012\~року в\~розмірі 13532,19\~гривень,мотивуючи позов тим, що між банком та [PERSON] 16.11.2012 року укладено кредитний договір без номеру відповідно до якого позичальник отримав від банку кредит у розмірі 300,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відповідного розміру відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з відповідним порядком погашенням заборгованості. Зазначений договір складається з заяви позичальника та умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 13.06.2018 року утворилась заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 13532,19 гривень, з яких 5841,58 гривень нараховано відсотків за користування кредитом, 7116,22 гривень- нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг- 500 гривень штраф ( фіксована частина), 620 гривень штраф (процентна складова). Наявність непогашеної заборгованості з боку відповідача перед банком зумовила звернення до суду з дійсним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 31.07.2018 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості надіслано до Київського районного суду м.Одеси за підсудністю. Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О. Ухвалою суду від 27.08.2018 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін вчасно не отримав, про що свідчить повідомлення суду, розгляд справи було призначено на 01.10.2018 р надалі на 12.11.2018 року про що відповідач сповіщався належним чином , причини неявки суду не відомі. У визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. До судового засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, в позовній заяві просить в разі неявки представника проводити розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені у справі докази в їх сукупності, суд встановив, що [PERSON] звернувшись до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, підписав Заяву без номеру, згідно якої отримала кредиту вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви (а.с. 7) про приєднання відповідача до [PERSON] та Правил надання банківських послуг, однак з наданої банком анкети заяви ( копія якої є в матеріалах справи) від 16.11.2012 взагалі не можливо встановити хто саме підписав її та на який розмір грошових коштів кредитного ліміту. Згідно зі ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України). За змістом ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з [PERSON] та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які долучені позивачем до позовної заяви, умови використання кредитних карт АТ КБ «ПриватБанк», Памятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. [PERSON] регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування карт. Згідно з п.2.1.1.2.1. Витягу з [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 22 зв.), для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Памятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві. Виходячи з правового аналізу вказаних норм [PERSON] та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі [PERSON] не містять підпису позичальника\~[PERSON] Крім того, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] розумів позичальник, підписуючи заяву та під час її підписання був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Суд визнає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому відповідно до ст.ст.\~77-80\~ЦПК України вказана анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 300,00 грн., а також про подальше збільшення відповідачу кредитного ліміту. У вказаній анкеті-заяві відповідач можливо лише виявив бажання оформити на своє імя платіжну картку та погодив, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка. Водночас суд звертає увагу на те, що з наданої позивачем анкети- заяви взагалі не можливо встановити, оскільки надана суд її копія в якості доказу має нечитабельний вигляд, який тип платіжної картки [PERSON] бажала отримати. Крім того, в анкеті-заяві відсутнє позначення у відповідній графі про отримання та ознайомлення відповідачем під підпис Памятки Клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Суд звертає увагу на те, що зазначені [PERSON] не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці [PERSON] мав на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву та, відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16. Наданий АТ КБ «ПриватБанк» до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8) також не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містить ані підпису відповідача, ані доказів того, яка саме картка була видана відповідачу на підставі анкети-заяви відповідача. Суд зауважує, що в анкеті-заяві також не зазначено тип платіжної картки, яка має бути видана відповідачу. Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-6), суд зазначає наступне. Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані позивачем розрахунки не містять ні дати складання розрахунку, ні номеру карткового рахунку із видом платіжної картки, ні інших реквізитів, з яких можна зробити висновок про належність заборгованості саме відповідача та з яких саме підстав виникла ця заборгованість. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року N 996-XIV. Згідно п. 62 Постанови Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже надані позивачем розрахунки заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача,які не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року N 996-XIV, не є первинними документами, не можуть підтверджувати наявність заборгованості відповідача перед позивачем та відповідно не є допустимими доказами в розумінні ст. 79 ЦПК України. Інших доказів на обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду не було. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі на підставі анкети-заяви не виникло кредитних відносин, оскільки підписаною анкетою-заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру кредиту, процентів за користування кредитом, питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов'язань, неустойки (пені, штрафу), а також вид, номер кредитної картки, з якої відбувалось зняття коштів, а також і час її отримання відповідачем. Також слід врахувати, що умови викладені в анкеті-заяві містять ознаки договору приєднання, який передбачає приєднання до запропонованих умов, встановлених однією стороною - банком, викладених в затверджених [PERSON] та правилах та у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки, ці обставини не дають підстав для визнання їх складовою договору банківських послуг, про який ведеться мова у анкеті-заяві, у разі відсутності на них підпису іншої сторони, яка приєднується. Ознакою такого договору - це відсутність у сторони, що приєднується можливості приймати участь у визначені умов договору, але сторона - приєднання не позбавлена законом права його підписати, чим підтверджує свою згоду на укладання договору на таких умовах. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі у звязку з його необґрунтованістю та недоведеністю обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed