Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом, у якому з урахуванням уточнених вимог просить: зобов'язати [PERSON] спростувати відомості, надані суду 11.01.2016р. під час судового засідання по справі № 205/829/15-к у поясненнях, що не відповідають дійсності та порочать честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а саме, що 22.12.2015 року біля його дому двоє невідомих йому раніше чоловіків представилися людьми [PERSON] і запропонували йому гроші в сумі 10000 грн. за те, щоб він [PERSON] не ходив у Ленінський районний суд м. Дніпропетровська давати свідчення в якості потерпілого у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON]; зобов'язати відповідача вибачитись у позивача при свідках за приниження його честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Позов мотивований тим, що відомості, повідомлені відповідачем у Ленінському районному суді м.\~Дніпропетровська в межах кримінальної справи не відповідають дійсності та принижують честь і гідність позивача. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, позивач посилається на те, що під час судового засідання 11.01.2016р. у кримінальній справі №\~205/829/15-к, відповідач повідомив суду неправдиву інформацію, а саме дав пояснення, що 22.12.2015 року біля його дому двоє невідомих йому раніше чоловіків представилися людьми [PERSON] і запропонували йому гроші в сумі 10000\~грн. за те, щоб він [PERSON] не ходив у Ленінський районний суд м.\~Дніпропетровська давати свідчення в якості потерпілого у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON]. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.04.2003р. N 8-рп/2003 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей) положення цивільного законодавства про поширення відомостей, що порочать честь і гідність або ділову репутацію треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №\~1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] у грудні 2015 року звернувся до Ленінського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій виклав ті самі обставини, на які посилається позивач у цьому позові про захист честі гідності та ділової репутації. Доказів завершення даного кримінального провадження суду не надано. Позивачем також не надано доказів того, що при допиті у судовому засіданні 11.01.2016р. у кримінальній справі №\~205/829/15-к, відповідач дійсно повідомив суду вказану позивачем інформацію, а також що така інформація була повідомлена не з наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки звернення особи до правоохоронних органів із заявою про порушення її прав не є поширенням відомостей, що порочать честь і гідність або ділову репутацію, а також враховуючи, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, у суду відсутні підстави для задоволення позову. При цьому суд розяснює позивачу, що у випадку завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину або дачі відповідачем завідомо неправдивих показань в якості потерпілого останній може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.ст. 383, 384 КК України.

Outcome: dismissed