Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 02.06.2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, про що 02.06.2007 року зроблено актовий запис №115. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Позивач, вказує, що протягом останніх декількох років стосунки з відповідачкою розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, що призвело до припинення між ними подружніх стосунків та ведення спільного господарства. Сім`я припинила своє існування, шлюб існує формально, на переконання позивача збереження шлюбу та примирення з відповідачкою є неможливим, в зв`язку з чим просить шлюб розірвати. Позивач в підготовче судове засідання подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши що підтримує позовні вимоги. Відповідачка в підготовче судове засідання подала нотаріально завірену заяву в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги визнає та просить суд ухвалити рішення про задоволення позову, розгляд справи проводити за її відсутності. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони по справі зареєстрували шлюб 02.06.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 02.06.2007 року зроблено відповідний актовий запис №115. Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинено, сторони проживають окремо, а їх шлюб став носити формальний характер. Відповідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, визнання позову відповідачкою, категоричність сторін в рішенні розірвати шлюб, суд не знаходить підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя та приходить до висновку, що їх подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з викладеним, поверненню позивачу з державного бюджету підлягають 384,20 гривень судового збору. Решта 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову до суду, що становить 384,20 гривень підлягаю стягненню з відповідачки на користь позивача. Згідно положень ч.3 ст.7 Закону «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved