Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 02.08.2014 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір, згідно якого останній взяв у позивача під реалізацію товар (пилок літній, віск) на суму 23087 грн., яку зобов'язався повернути до 07.09.2014 року. Крім того, 08.09.2014 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] договір, згідно якого останній взяв у позивача під реалізацію товар (пилок, віск) на суму 31900 грн., яку зобов'язався повернути до 13.10.2014 року. Також 27.09.2014 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] договір, згідно якого останній взяв у позивача під реалізацію товар (пилок, віск) на суму 31370 грн., яку зобов'язався повернути до 02.11.2014 року. Вказані договори укладено у простій письмовій формі, скріплено підписами та печаткою. Крім того, 09.11.2014 року відповідач [PERSON] позичив у позивача 167900 грн., які зобов'язався повернути до 16.11.2014 року, на підтвердження чого була написана письмова розписка. У зв'язку з тим, що відповідач у визначені в договорах строки борг не повернув та добровільно повертати його відмовляється, позивач вимушений захищати своє порушене право в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в заяві також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно (23.12.2014 року та 12.01.2015 року) не з'явився без поважних причин, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, що підтверджується матеріалами справи, відомостей про поважність причин своєї неявки суду не надав. З огляду на вищезазначене, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, матеріалами справи доведено, що 02 серпня 2014 року сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу товару (пилок літній, віск) з відстроченням платежу до 07 вересня 2014 року, так як дійшли згоди, що [PERSON] купує у позивача 235 кг пилку (ціна за 1 кг - 85 грн.) на суму 19975 грн. та 44,4 кг воску (ціна за 1 кг - 70 грн.) на суму 3112 грн., а всього на загальну суму 23087 грн. Вказаний договір було підписано відповідачем та скріплено його печаткою як фізичної особи - підприємця (а.с. 5). Крім того, 08 вересня 2014 року сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу товару (пилок, віск) з відстроченням платежу до 13 жовтня 2014 року, так як дійшли згоди, що [PERSON] купує у позивача 320 кг пилку (ціна за 1 кг - 80 грн.) на суму 25600 грн. та 90 кг воску (ціна за 1 кг - 70 грн.) на суму 6300 грн., всього на загальну суму 31900 грн. Вказаний договір також був підписаний відповідачем та скріплений його печаткою як фізичної особи - підприємця (а.с. 6). Також 27 вересня 2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу товару (пилок, віск) з відстроченням платежу до 02 листопада 2014 року, так як дійшли згоди, що [PERSON] купує у позивача 365 кг пилку (ціна за 1 кг - 80 грн.) на суму 29200 грн. та 31 кг воску (ціна за 1 кг - 70 грн.) на суму 2170 грн., всього на загальну суму 31370 грн. Даний договір було підписано відповідачем та скріплено його печаткою як фізичної особи - підприємця (а.с. 7). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. З огляду на відносини, які склалися між сторонами по справі, між позивачем та відповідачем в даному випадку були укладені договори купівлі-продажу, що підтверджується наступними доводами. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Відповідно до чинного законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 ЦК), інші угоди, для яких чинним законодавством передбачено обов'язкову нотаріальну форму. За бажанням сторін посвідчуються й інші угоди, для яких законодавством не встановлено обов'язкової нотаріальної форми. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Отже, з вищевикладеного вбачається, що сторони погодили всі істотні умови договорів купівлі-продажу, а саме: предмет, ціну та строки дії договорів, дотримавшись умови щодо письмової форми договорів, уклали договори купівлі-продажу товару (пилок, віск) з відстроченням платежу за поставлений товар та визначили в договорах термін їх виконання. Також судом встановлено, що 09 листопада 2014 року відповідач по справі [PERSON] позичив у позивача по справі [PERSON] грошові кошти в сумі 167900 грн. з умовою повернення боргу до 16 листопада 2014 року, що підтверджується копією письмової розписки (а.с. 8 зі звороту). З огляду на зазначене, між позивачем та відповідачем в даному випадку було укладено договір позики, що підтверджується наступними доводами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що і було зроблено позивачем. Крім цього, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховним Судом України було зроблено правовий висновок про те, що: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно позовної заяви, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за вищезазначеними договорами становить 254257 грн. Вказану суму боргу відповідач у визначені в договорах строки не повернув та добровільно повертати її відмовляється, тому вимога позивача про стягнення з відповідача боргу за вищезазначеними договорами є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, які підтвердженні документально, а саме відповідними платіжними квитанціями (а.с. 1, 2).

Outcome: approved