Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до відповідача про поділ майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя та визнання права власності, в якій посилається на те, що 06 вересня 2003 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділом РАЦС Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області був зроблений відповідний запис № 575. Під час шлюбу, за їхні спільні з відповідачем кошти була придбана квартира [ADDRESS], яка була зареєстрована на відповідача, як на покупця квартири за договором купівлі-продажу. Відповідач всіляко створює йому перешкоди у володінні та користуванні спільним майном, не надає правовстановлюючих документів на зазначену квартиру, обмежує доступ до квартири, в якій знаходиться його особисте майно, тому позивач просить поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, квартиру [ADDRESS] визнавши за ним право приватної власності на 1/2 (ідеальну) частку квартиру. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пізніше позивачем до суду було подано уточнення до позовної заяви, де він зазначив, що на момент додання позову ним було сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору. 04.12.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю Агентством по нерухомості «Дисконт» м.Сєвєродонецька, було зроблено висновок про те, що вартість спірної квартири складає 245848 грн., то відповідно ціна 1/2 квартири тобто ціна позову складає 122924 грн., а сума судового збору відповідно 1229 грн.24 коп., з урахуванням вже сплаченого судового збору. За виконану роботу ТОВ «Дисконт» було сплачено 800 грн. Тому, на підставі вищевикладеного позивач також просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у розмірі 1229 грн. 24 коп. сплаченого судового збору та витрати у розмірі 800 грн., які були сплачені Товариству з обмеженою відповідальністю Агентству по нерухомості «Дисконт» м.Сєвєродонецька за виготовлення звіту по оцінці вартості спірної квартири. Позивач, представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, просили позов задовольнити, пояснивши, що грошові кошти для придбання квартири надали батьки позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні заявлених вимог відмовити в повному обсязі, пояснила, що померла [PERSON] була її прабабусею і спочатку заповідала їй усе майно. Пізніше, дізнавшись що оформлення договору купівлі-продажу дешевше аніж наприклад договір дарування вони оформили договір купівлі продажу на квартиру. Після цього прабабуся до самої смерті проживала у спірній квартирі. У нотаріуса грошові кошти нікому не передавались, а ні позивач, а ні його батьки грошей на придбання квартири не давали. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених відповідачем в судовому засіданні, а також в тексті зустрічного позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача, інвалід 3 групи. Кошти на придбання квартири давав він оскільки з дружиною вирішили допомогти дітям. З відповідачем були у добрих стосунках тому договір оформили на неї. [PERSON] він знав, вона була прабабусею відповідача. Домовились з нею про придбання в неї квартири, оскільки у разі смерті були інші спадкоємці. Відповідач та [PERSON] уклади договір купівлі-продажу остання перераховувала гроші у нотаріуса. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ЕД № 127244 від 06.09.2003 року Сєвєродонецьким відділом РАГС Луганської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, прізвище відповідача до укладення шлюбу [PERSON]. Відповідно до рішення Сєвєродонецького міського суду від 11.02.2014 року по справі № 428/93/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження в перод шлюбу у сторін народилася дитини дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2008 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS], згідно свідоцтва про реєстрацію, зареєстровано за [PERSON], частка 1/1. Відповідно до наданої суду нотаріально посвідченої заяви, від 08.02.2008 року, позивач [PERSON] надав згоду відповідачу [PERSON] на купівлю нею на умовах за її розсудом за їхні спільні гроші, квартиру [ADDRESS]. Відповідно до копії нотаріально посвідченого заповіту від 10.01.2003 року [PERSON] на випадок смерті заповідала все майно, що буде їй належати та на яке вона буде мати право на день смерті [PERSON]. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.62 СК України Стаття якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання відповідача на відсутність факту передачі грошей, як на підставу недійсності правочину, оскільки це спростовується свідченнями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], нотаріально посвідченим дозволом позивача на придбання відповідачем квартири за спільні кошти, а також п.п.2.1, 2.2 самого договору купівлі-продажу квартири де зазначено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру та кошти отримані продавцем під час оформлення квартири. Та крім того в судовому засіданні було встановлено, що квартиру [ADDRESS] було придбано подружжям в період шлюбу за спільні кошти, що були надані їм батьком позивача, а отже квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Підстав для відступлення від принципу рівності часток співвласників суду наведено не було. Враховуючи ту обставину, що сторони не просять присудити грошову компенсацію за частку квартири жодному з них, а позивач просить поділити спірну квартиру визнавши за ним право власності на 1/2 частку без виділення в натурі, тобто ідеальну частку, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суду судові витрати по справі у вигляді судового збору, а також витрат понесених по оцінці квартири.

Outcome: approved