Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 25.10.2011 року уклав договір позики з відповідачем [PERSON], в результаті якого останній отримав грошові кошти в розмірі 201 000 доларів США, строком до 29.12.2011 року, факт отримання грошових коштів підтверджується трьома розписками від 25.10.2011 року, 02.11.2011 року, 17.11.2011 року. Вказує, що у забезпечення вищезазначеного договору 25.10.2011 був укладений договір поруки з другим відповідачем [PERSON], який зобов'язався відповідати перед за зобов'язаннями [PERSON] за виконання ним договору позики та у разі порушення останнім обов'язків повернути кошти. Зазначає, що умови договорів відповідачами не були виконані, у зв'язку з чим 17.12.2014 року на адресу поручителя була направлена вимога про повернення суми позики у зв'язку із невиконанням умов договору, але своїх зобов'язань [PERSON], як поручитель, не виконав. У зв'язку вищевикладеним змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 219 106,52 доларів США, з яких 201 000 доларів США - сума кредиту; 18 106,52 доларів США - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити в повному обсязі за обставин, викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] Крім того, вказав, що договором поруки від 25.10.2011року не встановлено строку його дії, оскільки зазначено, що він діє до припинення забезпеченого зобов'язання, встановлено строк виконання основного зобов'язання - 29.12.2011 р., однак з 2011 року по 2014 рік будь-яких вимог від позивача не отримував та з урахуванням посилань позивача на те, що перша вимога була направлена 17.12.2014 р. у зв'язку з чим, відповідно до ч. 4. ст. 559 ЦК України порука припинилась 29.06.2012 року, внаслідок того, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд з урахуванням думки представників сторін, які не заперечували проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON] суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 25.10.2011 року позивач уклав договір позики з відповідачем [PERSON], в результаті якого останній отримав грошові кошти в розмірі 201 000 доларів США, строком до 29.12.2011 року (а.с.51-53), факт отримання грошових коштів підтверджується трьома розписками від 25.10.2011 року (а.с.53, зворот), 02.11.2011 року (а.с.56), 17.11.2011 року (а.с.55). Як вбачається з матеріалів справи, у забезпечення вищезазначеного договору 25.10.2011 був укладений договір поруки з другим відповідачем [PERSON], який зобов'язався відповідати перед за зобов'язаннями [PERSON] за виконання ним договору позики та у разі порушення останнім обов'язків повернути кошти (а.с.54). Позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилається на ту обставину, що умови договорів відповідачами не були виконані, у зв'язку з чим 17.12.2014 року на адресу поручителя була направлена вимога про повернення суми позики у зв'язку із невиконанням умов договору (а.с.49-50), але своїх зобов'язань [PERSON], як поручитель так і не виконав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] зобов'язання за договором позики від 25.10.2011 року та не повернув грошові кошти в розмірі 201 000 доларів США, строком до 29.12.2011 року. Відповідно до ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з п.24 постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у підтвердження своїх позовних вимог до відповідача [PERSON], як поручителя, посилається на те, що він 17.12.2014 року на його адресу направив вимогу про повернення суми позики у зв'язку із невиконанням умов договору (а.с.49-50), що є пропуском шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання для пред'явлення вимоги до поручителя, внаслідок чого відповідно до ч. 4. ст. 559 ЦК України порука припинилась 29.06.2012 року, а тому позовні вимоги до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором позики від 25.10.2011 року, договором поруки від 25.10.2011 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку 3 % річних за формулою: 201 000 х 3% х 365 днів прострочення : 365 : 100% = розмір 3% річних становить 18 106, 52 доларів США (а.с.47). Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 219 106,52 доларів США, з яких 201 000 доларів США - сума кредиту; 18 106,52 доларів США - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, оскільки він обґрунтований належними у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами, які знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з вищезазначеним з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 3 654 гривні судового збору (а.с.1). На підставі викладеного, ст.ст.526, 611, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved