Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить на підставі ст.319 ЦК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що він згідно рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 30.07.2013 року є власником вказаної квартири, з моменту реєстрації місця проживання за вказаною адресою відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS], а існування реєстрації відповідачів - колишніх членів його родини порушує його права як власника житла, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги за мешканців, які фактично не проживають. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги за підставами вказаними у позові. Представник третьої особи виконавчого комітету Суворовської ради у м.Херсоні просила відмовити у задоволенні вимог позивача в частині визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки дитина є неповнолітньою та має право користуватись вказаною квартирою. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 30.07.2013 року набув право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], але на даний час право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно не зареєстроване у передбаченому чинним законодавство України порядку, та відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача, від шлюбу вони мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], й їх місце проживання зареєстровано за вказаною адресою, але відповідачі за вказаною адресою ніколи не проживали. Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, матеріалами справи й відповідачами не спростовуються. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] з підстав, зазначених позивачем, не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не доведено факт набуття ним права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] згідно рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 30.07.2013 року та не доведено факт проживання відповідачів у вказаному житловому приміщенні певний час.

Outcome: dismissed