Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що являється власником квартири [ADDRESS]. в квітні 2011 року [PERSON] була тимчасово зареєстрована в даній квартирі. Відповідач в цьому житлі постійно не проживала і дана квартира нею не використовувалася для проживання. Фактично вона деякий час проживала в с.Коблево Березанського району Миколаївської області, а також в с.Залуква Галицького району Івано-Франківської області, де успадкувала будинок після смерті батьків. Оскільки [PERSON] на даний час проживає у вищезазначеній квартирі та чинить перешкоди позивачу та його сім'ї в користуванні належним йому житлом, просить виселити відповідача з квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить його задоволити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення даного позову та пояснили, що [PERSON] проживає у вищезазначеній квартирі, іншого житла не має. Щодо твердження позивача про наявність у неї будинку по [ADDRESS] пояснила, що там до дня смерті проживали її батьки. Однак вона не успадкувала даного домоволодіння, так як це потребує значних коштів, яких в неї немає. Оскільки в неї немає іншого житла, просять суд відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтва про право власності та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9-10). Як вбачається з довідки, виданої 19.09.2014 року КП «ЖЕО №1», [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27.07.1983 року по 29.01.2010 року, та з 04.04.2011 року по даний час (а.с.32). Як вбачається з копії акта від 26.09.2013 року, затвердженого директором КП «ЖЕО №1» згідно із слів свідків, сусідів [PERSON] не проживає за вищезазначеною адресою з 2010 року. У відповідності з вимогами ст.47 Конституції України кожен має право на житло, а відповідно до ст.379 ЦК України житлом є житловий будинок, квартира, інше приміщення. Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири або будинку мають право на проживання та користування вказаним житлом. Припинення відносин з власником житла не припиняє право проживання та користування ним. Твердження позивача про те, що [PERSON] належить житловий будинок в с.Залуква Галицького району Івано-Франківської області не знайшли свого підтвердження. Так з довідки №612, виданої 17.09.2014 року Залуквянською сільською радою Галицького району, вбачається, що в житловому будинку в [ADDRESS] ніхто не зареєстрований і не проживає. В даний час будинок не успадкований після смерті власника, відключений газ, електроенергія (а.с.31). У відповідності до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Позивач та його представник не надали жодного доказу суду, який би надавав суду законні підстави для позбавлення [PERSON] права користування вказаною квартирою. Не надано доказів порушення права [PERSON] в користуванні, володінні та розпорядженні вказаним жилим будинком, також не надано доказів того, що [PERSON] пошкоджує квартиру, руйнує та псує її. Судом не встановлено законних підстав для виселення [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS], а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.9 Житлового кодексу України,

Outcome: dismissed