Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування позову посилався на те, що 14.07.1998р. згідно наказу № 18/7-98 він був прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка АДС до Державного комунального управління житлового господарства Залізничного району м. Києва. 17.09.1998р. розпорядженням № 1516 Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва за клопотанням ДП «Екос» від 11.08.1998р. за № 400 однокімнатна кімната [ADDRESS] включена до числа службових. 21.06.2000р. розпорядженням № 745 Залізничної районної державної адміністрації м. Києва позивачу вищевказану квартиру надано на родину з трьох осіб. Підставою для вселення [PERSON] до даної квартири був ордер № 002186. На посаді слюсаря-сантехніка АДС позивач попрацював до 18.06.2012р. [PERSON] вказує, що з 2000 р. по даний час, тобто понад 10 років добросовісно володіє і продовжує відкрито безперервно володіти квартирою [ADDRESS] Вважає, що згідно чинного законодавства (ст.344 ЦК України) має всі законні підстави для набуття права власності на вищевказану квартиру. У судовому засіданні позивач та його представник підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити. Представник Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації проти позову заперечує та вважає, що адміністрація є неналежними відповідачем. Дана квартира перебуває на обслуговуванні у КП «ДУОЖФ» Святошинської РДА м. Києва, також дана квартира продовжує бути службовою. Повноваження у Святошинської РДА по виключенню із числа службових є, однак директор КП Солом'янського району звернулась із неналежно оформленим клопотанням у 2014р. і квартира не виключалась із числа службових. Представник КП «ДУОЖФ» Святошинської РДА м. Києва в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник КП «ДУОЖФ» Солом'янської РДА м. Києва в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, просить слухати справу у його відсутність. Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, однак надав заперечення проти позовної заяви [PERSON] в яких зазначив, що позивач є користувачем службового жилого приміщення, підстави для визнання за ним права власності на зазначене житлове приміщення за набувальною давністю відсутні. Вважає, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Таким чином, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в його користуванні та виключно за ініціативою підприємства, установи, організації та з подальшим прийняттям рішення районною в м. Києві державною адміністрацією. Визнання права власності є виключним способом захисту. Третя особа [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені наступні обставини, 14.07.1998р. позивач [PERSON] прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка АДС до Державного комунального управління житлового господарства Залізничного району м. Києва./а.с.7-10/ Розпорядженням Ленінградської РДА м. Києва № 1516 від 17.09.1998р. однокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 13,12 кв.м. в будинку [ADDRESS] відповідно до п.3 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1998р. № 37, включено до числа службових./а.с.3-4/ 21.06.2000р. відповідно до розпорядження № 745 Залізничної районної державної адміністрації м. Києва позивачу, як слюсарю-сантехніку АДС надано вищевказану квартиру на родину з трьох осіб: він, дружина та син. При цьому, дана квартира закріплена як службова за підприємством ДП «Екос» ЖЕУ «Південне» ЖК «Київміськбуд» згідно розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва № 1516 від 17.09.1998р. /а.с.5/. На підставі вищевказаного розпорядження, 29.06.2000р. [PERSON] видано ордер № 002186 на право зайняття службового жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS] на сім'ю з трьох осіб/а.с.6/. Як вбачається із довідки ф.3 в квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи6 позивач та його дружина - [PERSON]./а.с.11/. Листом від 15.10.2015р. представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» повідомив суд про те, що вищевказана квартира не закріплена за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського району м. Києва як службова./а.с.31/. Як вбачається із листа від 11.09.2013р. № Ф-726 КП «ДУОЖФ в Святошинському районні м. Києва», службова квартира за адресою: [ADDRESS] закріплена за КП по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва куди і запропоновано позивачу звертатися/а.а.62/. Однак, при зверненні до КП по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва, позивачу було надано відповідь від 07.11.2013р. про те, що КП УЖГ не має жодного відношення до розподілу та закріплення службових квартир, а тим більше правовстановлюючих документів на них. Одночасно повідомлено, що 01.09.2008р. відбулась реорганізація комунальних підприємств Святошинського району м. Києва і [PERSON] необхідно повторно звернутись до КП «ДУОЖФ» Святошинського району м. Києва./а.с.63/. Відповіддю КП «ДУОЖФ» Святошинського району м. Києва від 09.12.2013р. № Ф-726/1 проінформовано позивача про те, що вищевказана службова квартира залишається службовою ДП «Екос» та цим підприємством не передавалася в якості службової до комунальної власності підприємств Святошинського району м. Києва. Тому для вирішення питання про виключення з числа службових зазначеної квартири необхідно до ДП «Екос»./а.с.64/. Відповідно до довідки від 30.12.2013р. № 1275 ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд», підприємство знаходиться на стадії припинення діяльності. У ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» відсутні будь-які об'єкти нерухомості (будинки, квартири), а тому у них відсутні будь-які претензії на квартиру [ADDRESS]./а.с.65/. Також, слід зазначити, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янского району м. Києва» листом від 10.12.2015р. повідомило, що будинок [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] вказаного будинку на балансі їхнього підприємства не перебуває./а.с.68/. Відповідно до листа від 10.03.2016р. № 107-107/Ф -348-1317 Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила, що відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації 09.01.1998р.№ 23 «Про затвердження рішення комісії Київської міської державної адміністрації з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність» будинок [ADDRESS] передано до комунальної власності Ленінградської районної державної адміністрації. При цьому[ADDRESS] до додатку № 8 вищевказаного розпорядження не включено./а.с.71, 74-75, 74-75/. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає постійно [ADDRESS] заборгованості по квартплаті немає./а.с.37,73/. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Інститу набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ- не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давнсть), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна і її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Крім того, пункт 13 роз'яснює, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. В ході судового розгляду достовірно встановлено, що позивач понад 10 років безперервно, відкрито та добросовісно володіє спірною квартирою. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними доказами, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved