Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду 14.11.2012 року з позовом до державного підприємства «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування «УкрНДІметалургмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку , витрат на правову допомогу ,посилаючись на те, що він з 26.02.2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем,, працював водієм. 28 лютого 2011 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Але, при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, не сплачено заборгованість по заробітній платі, яка утворилася за період з серпня 2010 року по жовтень 2010 року у розмірі 2 025,58 грн. Оскільки відповідачем порушені строки розрахунку при звільнення, то він повинен нести відповідальність згідно ст..117 КЗпП України у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який складає 56 799,73 грн., із розрахунку середньоденного заробітку у розмірі85,93 грн. за 661 день затримки. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 025,58 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56799 ,73 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду від 04 грудня 2012 року задоволено частково позов [PERSON] до державного підприємства «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування «УкрНДІметалургмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стягнуто з державного підприємства «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування «УкрНДІметалургмаш» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 2025,58 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 214,60 грн. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови йому у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано, що дія мораторію згідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не розповсюджується на виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, передбаченого ст..117 КЗпП України . В судове засідання апеляційного суду сторони не з»явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивач телефонограмою №4235 від04.02.2014 року зареєстрована в журналі реєстрації телефонограм. Відповідач повідомлення про вручення відправлення за номером 8301500863772 вручено представнику за довіреністю 13.02.2014 року об'єктом поштового зв'язку Донецьк 15 з індексом83015. Згідно до ч.2 ст.305 ЦПК.України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні середнього заробітку та ухвалити нове рішення з наступних підстав. Задовольняючи частково позов [PERSON]. суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 26.02.2008 року по 28.02.2011 року знаходився у трудових правовідносинах з державним підприємством «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування «УкрНДІметалургмаш» і був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Але, при звільненні йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 025,58 грн., тому вимоги у вказаній частині задоволено повністю. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 2025,58 грн, відмови у стягненні витрат на правову допомогу сторонами не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не ревізується. При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державне підприємство «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування «УкрНДІметалургмаш» знаходиться у стані припинення, порушено справу про банкрутство (санація)., тому на нього розповсюджується дія мораторію, передбачена ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Оскільки кошти, які нараховані за час затримки розрахунку при звільненні до фонду оплати праці не належать, то підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно ст.117 КЗпП України не має. Але, з такими висновками суду повністю погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам матеріального та процесуального права. Так, відповідно до ст.116 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.117 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли у зв'язку з зобов'язаннями боржника в процедурах розпорядження майном боржника та санації. Відповідно до ч.2, 3 ст.2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, виплата середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на виникли між сторонами правовідносини розповсюджується дія мораторію встановленого ст..12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З матеріалів справи вбачається, що середньоденний заробіток позивача за два останніх місяці перед звільненням (лютий-березень) складав 85,93 грн. (а.с.6), кількість робочих днів позивача за 5-денним робочим тижнем за період з 28.02.2011 року до03.02.2014 року складає 735 днів (212+251+251+21 ), тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за вказаний період складає 85,93 х735 = 63 158,55 грн. Відповідачем не спростовано розмір середньоденного заробітку позивача За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 63 158,55 грн. Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: approved