Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №R011.001-TEK.0074170 від 12.05.2016 року в сумі 137234,08 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.05.2016 року ПАТ Банк «ТРАСТ» отримав від відповідача [PERSON] пропозицію (оферту) про укладення договору №R011.001-TEK.0074170 в якій відповідач пропонувала позивачу надати їй споживчий кредит. Позивачем було акцентовано вищезазначену оферту і надано відповідачу кредит в розмірі 64400,00 грн. Відповідач в свою чергу зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 10.05.2019 року згідно з Графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12% річних та 2,5% щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем 12.05.2016 року, що підтверджується меморіальним ордером. Зазначив, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання перед позивачем, чим порушує умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 27.07.2018 року становить 137234,08 грн., з яких: 53139,71 грн. - заборгованість за кредитним договором; 3276,38 грн. - прострочені відсотки; 32024,67 грн. - комісія; 48793,32 грн. - пеня. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд призначив справу до розгляду в судовому засіданні. 25.01.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечував посилаючись на те, що банк як на підставу для нарахування пені посилався на п. 4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, згідно якого передбачений обов'язок відповідача сплачувати пеню в розмірі 0,3% від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Разом з цим, відповідач не ознайомлювалась з цими умовами, не підписувала їх, а тому вони не можуть бути частиною кредитного договору. Також зазначив, що розмір пені розрахований позивачем невірно. Крім того, відповідачем була сплачена сума на погашення кредиту в розмірі 25800,00 грн. При цьому, відповідач не сплачувала ці платежі окремо по кредиту, відсоткам та комісії, а такий розподіл позивач здійснював самостійно, тому відповідач вважає, що ним була погашена заборгованість по тілу кредиту та нарахованим процентам. Вважає, що до вимог про стягнення пені повинна застосовуватись позовна давність в один рік. На підставі викладеного, позовні вимоги визнав частково. Суд, вислухавши думку представника відповідача, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 12.05.2016 року ПАТ Банк «ТРАСТ» отримав від відповідача [PERSON] пропозицію (оферту) про укладення договору №R011.001-TEK.0074170 в якій відповідач пропонувала позивачу надати їй споживчий кредит. Позивачем було акцентовано вищезазначену оферту і надано відповідачу кредит в розмірі 64400,00 грн. Відповідач в свою чергу зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 10.05.2019 року згідно з Графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12% річних та 2,5% щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем 12.05.2016 року, що підтверджується меморіальним ордером №Loan-84747 від 12.05.2016 року. Відповідно до п. 2.2.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі у клієнта виникає обов'язок сплачувати проценти по кредиту та інші комісії, пені та плати, які передбачені тарифами РКО. Розрахунок на залишок заборгованості по кредиту здійснюється щомісячно на фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з першого дня одержання кредиту до передостаннього строку дії кредиту. Відповідно до п. 3.1.7 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі проценти нараховуються кредитором щомісяця з розрахунку фактичної кількості днів у процентному періоді та бази 365 днів у році (366 днів у високосному році) на суму фактичної заборгованості по кредиту на кінець операційного дня. Відповідно до п. 4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,3 процента від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Сума пені стягується кредитором на підставі договірного списання з рахунку клієнта після повного погашення ним суми простроченої заборгованості. Встановлено, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання перед позивачем, чим порушила умови кредитного договору та внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість. З розрахунку заборгованості станом на 27.07.2018 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №R011.001-TEK.0074170 від 12.05.2016 року складає 137234,08 грн., з яких: 53139,71 грн. - заборгованість за кредитним договором; 3276,38 грн. - прострочені відсотки; 32024,67 грн. - комісія; 48793,32 грн. - пеня. Представник відповідача вважає розрахунок наданий банком невірним, оскільки відповідачем була сплачена сума на погашення кредиту в розмірі 25800,00 грн. При цьому, відповідач не сплачувала ці платежі окремо по кредиту, відсоткам та комісії, а такий розподіл позивач здійснював самостійно, тому відповідач вважає, що ним була погашена заборгованість по тілу кредиту та нарахованим процентам. Однак, суд не погоджується з вказаними твердженнями представника відповідача, оскільки з наданих квитанцій №cash_R011.001-TEK.0074170 від 24.06.2016 року, №cash_R011.001-TEK.0074170 від 22.07.2016 року, №18290217 від 04.10.2016 року, №18850993 від 28.10.2016 року, №17624380 від 23.08.2016 року та від 04.01.2017 року вбачається, що відповідач здійснювала погашення заборгованості та призначення платежу зазначено «поповнення рахунку, згідно договору №R011.001-TEK.0074170 від 12.05.2016 року». Зарахування сум по вищевказаним квитанціям здійснювалось банком в порядку визначеному Умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, а тому твердження представника відповідача відносно того, що банк не мав права зараховувати ці суми в рахунок погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії є необґрунтованими. Що стосується посилань представника відповідача на те, що відповідач [PERSON] не ознайомлювалась з Умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, не підписувала їх, а тому вони не можуть бути частиною кредитного договору, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до заяви-опитувальник про надання кредиту на споживчі цілі, відповідач підписанням цієї заяви підтвердила, що ознайомлена та зобов'язалась неухильно дотримуватись умов, що зазначені, зокрема, в Умовах надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі в ПАТ Банк «ТРАСТ» (п. 3 заяви). Що стосується тверджень представника відповідача стосовно того, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік і враховуючи те, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була постановлена 08.10.2018 року, то позивач має право заявляти вимоги про стягнення пені за період з 08.10.2017 року по 08.10.2018 року, то слід зазначити наступне. Встановлено, що позивач просить стягнути пеню за період з 27.07.2017 року по 27.08.2018 року, тобто в межах одного року, що підтверджується розрахунком заборгованості, а тому в даному випадку підстав для застосування строку позовної давності немає. Також, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем є невірним, оскільки таких доказів відповідачем не надано. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 12.05.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин та враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушила умови кредитного договору №R011.001-TEK.0074170 від 12.05.2016 року, а тому з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 137234,08 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 2058,51 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved