Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], просив суд, з урахування уточнених позовних вимог, визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 3-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобіль «Тойота», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER]; поділити спільне майно подружжя в рівних частинах та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та на 1/2 частку автомобіля «Тойота», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER]; вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS]; усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] передати йому ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування квартирою, як об'єктом права особистої приватної власності; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за спільний автомобіль «Тойота», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER], що становить 1/2 вартості автомобіля, у розмірі 192687 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 07.08.2007 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. За час спільного проживання та перебування у вказаному шлюбі, подружжям у власність було набуто рухоме та нерухоме майно. Позивачем відзначено, що одразу ж після одруження 10.10.2007 подружжям на ім'я позивача, за кошти що належали йому особисто для потреб сім'ї було придбано трьохкімнатну квартиру, що розташована в [ADDRESS]. В 2008 році в Тойота [PERSON] «ВіДі Автострада», що знаходиться по вул. Велика Кільцева, 56, Софіївська Борщагівка, Київська область подружжям придбано легковий автомобіль «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який оформлено по договору купівлі-продажу на ім'я відповідачки. Позивач вважає, що вказаний автомобіль відповідачкою незаконно відчужено без його згоди та станом на теперішній час договір купівлі-продажу визнано судом недійсним. [INFO] в період шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] Проте, з жовтня 2013 року стосунки між чоловіком та дружиною погіршились. Зокрема, через те, що в січні 2014 року дружина без відома позивача та без його згоди розпорядилася автомобілем, що є їх спільною сумісною власністю, вони загострились ще більше. 11 лютого 2014 року відповідачкою було подано до Голосіївського районного суду м. Києва позов про розлучення та стягнення аліментів на дитину. На даний час шлюб між подружжям розірвано. В зв'язку з тим, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні спільною 3-кімнатною квартирою, позивач вимушений винаймати житло. На даний час позивач проживає в будинку свого батька за містом. Дружина з дитиною залишились проживати в 3-х кімнатній квартирі, створюючи йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Зазначив, що відповідачка відмовляється визнавати право власності позивача на 3-х кімнатну квартиру, зокрема, чинить перешкоди в користуванні нею, щодо спільного майна між сторонами не досягнуто взаємної згоди щодо його розподілу. Вважає, що оскільки майно по договору купівлі-продажу 3-кімнатної квартири та автомобіля придбавалося подружжям за час їх перебування в шлюбі в інтересах сім'ї, для набуття його у власність, спільного проживання сім'ї, ведення спільного господарства та побуту, зазначене майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а отже, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Позивачем відзначено, що серед обставин, що мають істотне значення, є те, що дружина без його згоди розпорядилася автомобілем, про який зазначалося вище та використала грошові кошти на свій розсуд, не в інтересах сім'ї. Тому, зазначений автомобіль на даний час не може бути предметом поділу спільного сумісного майна. Вважає, що і позивач, і відповідач мають право власності на 3-кімнатну квартиру у рівних частках, розмір яких становить 1/2 від вартості спірного майна кожного із подружжя і поділ якого здійснюється з розрахунку саме таких часток позивача та відповідача. Однак, відповідач вчиняє дії, які порушують право позивача на користування квартирою [ADDRESS], а саме: 10 квітня 2014 року після закінчення судового засідання по розлученню було видалено нижній замок у вхідних дверях, і вони зсередини були зачинені так, що відчинити їх ззовні було неможливо. У такий спосіб відповідачка не допускає позивача, позбавивши його як власника квартири якою він володіє, вільно та безперешкодно користуватись своїм майном у власних інтересах. В зв'язку з цим позивачем було викликано працівників міліції. Проте, відповідачка відмовилась відчиняти двері та впускати чоловіка в квартиру. Позивач звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів про вчинення відповідачкою кримінального правопорушення спрямованого на протиправне позбавлення позивача права користування житлом та виселення його не в установленому законом порядку. За наслідками проведення перевірки дільничним інспектором за участю двох понятих було встановлено, що відповідачка змінила замки у вхідних дверях квартири, без згоди на те позивача як співвласника квартири, чим чинить йому перешкоду у користуванні власним житлом. У зв'язку з чим позивач реалізовуючи своє право на захист звернувся до суду про усунення перешкод у користуванні квартирою, як об'єктом права спільної сумісної власності. В ході розгляду цивільної справи відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON], де позивач за зустрічним позовом просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 65.00 кв.м. (житлова площа 58,00 кв.м.) та поділити спільне майно подружжя в рівних частинах та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю; визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 65,00 кв.м. (житлова площа 58,00 кв.м.). В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] перебувала з 07.08.2007 по 10.10.2014. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час спільного з [PERSON] проживання нажито однокімнатну квартиру, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 65,00 кв.м. (житлова площа 58,00 кв.м.), яка і підлягає поділу як спільне майно подружжя. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, свій заробіток не вносив до сімейного бюджету, витрачав кошти у своїх власних інтересах, що підтверджується наступним: відповідачем у 2007 році успішно проведено будівництво автомийки за адресою: [ADDRESS], яке включало в себе наступні фінансові затрати: проектування під будівництво автомийки, особливе устаткування для автомийки, очисні установки для зливу брудної води в стічну канаву, спорудження для фільтрації води у вигляді ями-відстійника і саму систему рециркуляції та чистки. За тією ж адресою ним було впроваджено надання послуг по рихтовці транспортних засобів та малярних роботах, а згодом облаштування та забезпечення необхідними матеріалами для надання послуг по шиномонтажу. Однак, вклавши ним у зазначенні об'єкти значні кошти, доходу не отримував. Згодом вищевказані об'єкти (нерухоме майно) «подарував колезі». Водночас, позивач за зустрічним позовом зазначила, що з 4 червня 2007 року у відповідності до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 4 червня 2007 року здійснювала підприємницьку діяльність з виду діяльності: надання індивідуальних послуг, надання секретарських послуг та послуг з перекладу, а з 17 жовтня 2007 року здійснювала підприємницьку діяльність з виду діяльності: послуги з постачання готової їжі та надання інших індивідуальних послуг. Згідно декларації про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2007 року або за інший період звітного року І півріччя [PERSON] отримала доходу за місцем основної роботи в сумі 28 200,00 грн; відповідно до звіту суб'єкта малого-підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку, [PERSON] подала до державної податкової інспекції ДПІ у Голосіївському р-ні міста Києва за 4-ий квартал 2007 року, обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) становив 268400,00 грн); за січень 2007 року, згідно заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності обсяг виручки від реалізації продукції становив 98400,00 грн; на початок 2008 року, згідно заяви про право застування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, яка подана до державної податкової інспекції ДПІ у Голосіївському районі міста Києва, обсяг виручки від реалізації становив 475000,00 грн. Таким чином, вважає, що трикімнатна квартира, розташована в [ADDRESS], загальною площею 130,60 кв.м. (житлова площа 73,70 кв.м.) придбана за її особисті кошти і належить їй на праві приватної власності, тому і зареєстрована за нею - [PERSON] Щодо легкового автомобіля «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER], який було зареєстровано за нею, [PERSON], на праві особистої приватної власності, продано 29 січня 2014 року. Отримані кошти від реалізації автомобіля використані в інтересах сім'ї (на ремонт квартири - така необхідність виникла після її затоплення). На момент продажу вищевказаного транспортного засобу сторони по справі проживали разом сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Від отриманих коштів відповідач зажадав за змінні колеса 400 євро, які вона йому і віддала. Позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідач наводить неправдиві відомості та вводить в оману суд. Також зазначено, що спільне проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] є неможливим, оскільки ним систематично порушувалися правила співжиття - зловживав спиртними напоями, вчиняв скандали, бив посуд, нищив та псував жиле приміщення в присутності малолітнього сина - [PERSON] Відзначено, що відповідач проживає (зареєстрований) за адресою: [ADDRESS], а також володіє однокімнатною квартирою, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 65,00 кв.м. (житлова площа 58,00 кв.м.), яку здає в найм та отримує від цього кошти та використовує їх у своїх потребах. Тому необхідності для використання квартири за адресою: [ADDRESS] є не необхідністю, а просто наступним способом для порушення правил спільного проживання та морального тиску. В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та просила суд відмовити у його задоволенні, зустрічну позовну заяву просила задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов - задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 07.08.2007 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що також підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 07.08.2007 ВРАЦС Голосіївського РУЮ в м. Києві, актовий запис №781 (а.с.15). Під час перебування сторін по справі у шлюбі народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане 02.11.2010 ВРАЦС Голосіївського РУЮ в м. Києві, актовий запис №1820 (а.с.16). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2015 визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] разом з матір'ю, [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.11.2015 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2015 залишено без змін. У вказаному рішенні встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2014 шлюб між сторонами розірвано. Матеріали справи містять попередній договір щодо укладення договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 28.09.2007 приватним нотаріусом КМНО Холод Т.А. та зареєстровано в реєстрі за №264, відповідно до якого сторони зобов'язують в майбутньому у місячний строк з моменту укладення цього попереднього договору, але не пізніше 15 жовтня 2007 року укласти, нотаріально посвідчити та зареєструвати в державних органах договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.100-101). Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10.10.2007 приватним нотаріусом КМНО Холод Т.А. та зареєстровано в реєстрі за №343, [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.18). Також згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03.06.2008 приватним нотаріусом КМНО Олофінським О.В. та зареєстровано в реєстрі за №3606, [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. В матеріалах справи наявна довіреність, видана з правом передоручення строком до 29.01.2015, посвідчена 29.01.2014 приватним нотаріусом КМНО Літвінчуком І.А. та зареєстрована в реєстрі за №697, відповідно до якої [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися (в тому числі продати, при умові сплати всіх податків та платежів, а також в разі погашення кредиту та всіх платежів по ньому, обміняти, за ціну і на умовах за його розсудом) належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], автомобілем «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип ТЗ - універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER] зданий, знятий з обліку ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві 29.01.2014, виданий номер для разових поїздок [NUMBER] (а.с.17). В матеріалах справи міститься довідка ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» №79 від 23.04.2014, відповідно до якої [PERSON] з 2008 року та по даний час дійсно проживає квартирі [ADDRESS] (а.с.91), а також заява [PERSON] від 23.04.2014 адресована начальнику Солом'янського РУ ГУ МВС України щодо забезпечення охорони громадського порядку 23.04.2014 о 10.30 год. під час входження до квартири [ADDRESS] (а.с.19), що свідчить про наявні перешкоди у здійсненні користуванням вказаною квартирою. З довідки ЖБК «Голосіївський» №149 від 03.04.2014 вбачається, що станом на 03.04.2014 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Його дружина [PERSON], [INFO], знята з реєстраційного обліку 18.02.2014 на інше місце проживання (а.с.98). Згідно рапорту капітана міліції ДІМ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.04.2014 під час виїзду на місце виклику потрапити до вказаної квартири не виявилося можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив (а.с.20). Також рапортом ДІМ РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.05.2014 встановлено, що 10.04.2014 під час виїзду за адресою: [ADDRESS] працівникам міліції [PERSON] повідомила, що на даний час з чоловіком триває судовий процес по розлученню, та всі подальші питання щодо розподілу майна буде вирішуватися в судовому порядку. Також у рапорті зазначено, що 23.04.2014 був здійснений вихід за адресою: [ADDRESS], проте [PERSON] дверей не відчинила, по телефону повідомила, що її вдома немає, про що було складено відповідний акт (а.с.53). В матеріалах справи наявний висновок ДІМ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про результати перевірки по матеріалу зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень №9263 від 09.03.2014, яка є закінченою та списана до номенклатури справи канцелярії Солом'янського РУ, де встановлено, що 09.03.2014 до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві звернувся [PERSON] з заявою про те, що його дружина [PERSON] провокує конфліктні ситуації з приводу розподілу майна. Опитана з даного приводу [PERSON] повідомила, що її чоловік [PERSON] вчиняє конфліктні ситуації, які виникають на ґрунті розподілу спільно нажитого майна. Опитаний [PERSON] повідомив, що на даний час розлучається з дружиною, та останнім часом виникають конфлікти щодо розподілу спільного майна. Також повідомив, що фактів вчинення конфліктів та насильства в сім'ї не визнає, всі подальші спірні питання щодо розподілу майна буде вирішуватись в судовому порядку мирним шляхом (а.с.54). Також матеріали справи містять висновок ДІМ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про результати перевірки по матеріалу зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень №9659 від 12.03.2014, яка є закінченою та списана до номенклатури справи канцелярії Солом'янського РУ, та яким встановлено, що 12.03.2014 за вказівкою чергового Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві здійснювався виїзд працівників міліції за адресою [ADDRESS], де в ході виконання матеріалу в бесіді з [PERSON], остання повідомила, що викликала працівників міліції у зв'язку з тим, що її чоловік [PERSON] вчинив конфлікт, під час якого ображав її та висловлювався брутальною лайкою. Опитаний [PERSON] повідомив, що на даний час розлучається з дружиною, та останнім часом виникають розмови, щодо розподілу спільного майна. Зазначений спір як і більшість інших спорів в сім'ї спровоковані саме дружиною, з метою приниження його, виселення з квартири, що є спільною сумісною власністю, а також використання зазначених матеріалів в судових спорах по розподілу спільно нажитого майна. Також повідомив, що фактів вчинення конфліктів та насильства в сім'ї не визнає, всі подальші спірні питання, щодо розподілу майна буде вирішувати в судовому порядку мирним шляхом (а.с.55). Згідно відповіді Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві на запит [PERSON] від 23.07.2014 звернення до ОВС України, що мали місце протягом жовтня 2013 - липня 2014 років по [ADDRESS], зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень по кримінальні правопорушення та інші події Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві, де серед іншого, значиться: ЄО №3688 від 30.01.2014 - сімейна сварка, конфлікт з чоловіком; ЄО №9659 від 12.03.2014 - сімейна сварка, конфлікт з чоловіком; ЄО №9729 від 13.03.2014 - сімейна сварка, конфлікт з чоловіком; ЄО №21677 від 26.05.2014 - біля квартири підозрілі люди; ЄО №21782 від 27.05.2014 - звернення інформаційного змісту (а.с.127). Також матеріали справи містять лист Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.06.2014 №108/24/3-438-333 щодо проведення профілактичної бесіди з [PERSON] з приводу вчинення насильства в сім'ї (а.с.128). В ході розгляду справи позивачем за зустрічним позовом у підтвердження обґрунтування зустрічного позову в частині отриманих доходів надано декларацію [PERSON] про доходи, одержані з 01.01.2007 по 31.12.2007 (а.с.124-125), звіт суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за третій квартал 2007 року (а.с.126), заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (а.с.129), звіт суб'єкта малого підприємства-фізичної особи - платника єдиного податку за 4 квартал 2007 року (а.с.130). Відповідно до листа Солом'янського районного управління внутрішніх справ ГУ ВС м. Києва від 20.06.2014 адресованого [PERSON], в ході перевірки встановлено, що дружина [PERSON] всупереч цивільного законодавства України самовільно розпорядилася майном, а саме автомобілем марки Тойота-Кемрі, що належить на правах спільної сумісної власності (а.с.50). Також в матеріалах справи наявна відповідь УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 28.05.2014 №10/252аз, з якої вбачається, що у зв'язку із закінченням терміну зберігання архівних документів 5 років, підстави реєстрації від 13.05.2008 у ВРЕР ДАІ №5, підпорядкованому УДАІ ГУМВС України в м. Києві, автомобіля «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], згідно Наказу МВС України №519 ст.506 від 04.06.2002, було знищено (а.с.51). При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що спірний автомобіль був відчужений за час спільного життя подружжя. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірних квартир за адресою: [ADDRESS] та автомобіля «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами шлюбний договір не укладався. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог сторін в частині визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також квартири за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим вказане майно підлягає поділу між ними в рівних частинах та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, підлягають задоволенню вимоги про визнання за [PERSON] право власності на ? квартири [ADDRESS], загальною площею 130,60 кв. м, житловою 73,70 кв. м, одночасно припинивши у вказаній частині право власності [PERSON] Крім того, підлягають задоволенню вимоги за зустрічним позовом, у зв'язку з чим підлягає визнанню за [PERSON] право власності на ? квартири [ADDRESS], загальною площею 54,20 кв. м, житловою 23,70 кв.м, одночасно припинивши у вказаній частині право власності [PERSON] В ході розгляду справи позивач за первісним позовом неодноразово зазначав про складнощі у здійсненні користування квартирою [ADDRESS] з тих підстав, що відповідач обмежила доступ у квартиру шляхом зміни замку вхідних дверей, чим порушує його права користування квартирою. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні шляхом вселення в квартиру, суд враховує положення ч.1 ст.321 ЦК України, яким передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі вищевикладеного, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог за первісним позовом [PERSON] щодо вселення його в квартиру [ADDRESS], у зв'язку з чим слід зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] ? квартири [ADDRESS], шляхом передачі останньому дублікату ключів від вхідних дверей квартири, а також зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні ? частиною квартири [ADDRESS]. Щодо решти позовних вимог за первісним позовом [PERSON] суд зазначає наступне. В період перебування у шлюбі із [PERSON] відповідач здійснила відчуження спірного автомобіля, чим, як вважає позивач за первісним позовом, порушила його права відповідно ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що на даний час об'єкт сумісної власності відсутній і позивач просить стягнення компенсації за них, суд вважає вказані вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а отже, не підлягають задоволенню. Пунктом 30 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року, зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено ,що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що відчуження вказаного автомобіля було здійснено в період перебування сторін у шлюбі, а позивачем не спростовані обставини, що гроші від його реалізації не були витрачені на утримання сім'ї, крім того, вказаний автомобіль відсутній у сторін в наявності та станом на момент розгляду справи не перебуває у їх власності, тому оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача щодо визнання спільною сумісною власністю автомобілю «ТОYОТА», моделі «САМRY», 2008 року випуску, визнання права власності на ? його частку та компенсацію за спільний автомобіль не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а позивачем не здобуто належних та допустимих доказів у підтвердження та обґрунтування позовних вимог в цій частині, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial