Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що 13 вересня 2007 року ним з ВАТ «Банк Універсальний» укладено кредитний договір № 06/1493-к-02-07. ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов*язків ВАТ «Банк Універсальний» - 27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано у ВАТ «Універсал Банк». Внаслідок зміни найменування, ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов*язків ВАТ «Універсал Банк» , що підтверджується п.1.1 Статуту ПАТ «Універсал Банк». Відповідно до п.5 розділу ХУІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» найменування ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» було змінено на ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». В подальшому , 03 березня 2014 року між ним та Банком було укладено додаткову угоду до Кредитного договору. Згідно з п.7.1 Додаткової угоди, усі спори за цим договором підлягають вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Однак, після укладення Додаткової угоди зрозумів, що банк ввів його в оману, адже запропонував укласти додаткову угоду, яка суперечить чинному законодавству України та порушує його права як споживача. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком , зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначає, що п.7.1 Додаткової угоди суперечить п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди». Посилаючись на ст.ст.203 ч.1, ч.ст.215, п.3 ст.215 ЦК України просить суд визнати недійсним пункт 7.1 додаткової угоди від 03 березня 2014 року до кредитного договору від 13 вересня 2007 року № 06/1493к-02-07. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив позов задовольнити. При цьому при вирішенні спору просив врахувати практику Верховного Суду України при вирішенні спорів даної категорії. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з посиланням на те, що відповідно до ст.5 Закону України «Про третейські суди» на розгляд третейського суду може бути переданий спір за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону. Відповідно до ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається в письмовій формі. Третейська угода є підставою для передачі спору на розгляд третейського суду. Обов*язковою умовою для розгляду спору третейським судом є наявність третейської угоди між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, п.7.1 Додаткової угоди б\\н до Кредитного договору № 06/1493/к-02-07 від 03.03.2014 року містить третейське застереження. Можливість укладення домовленості сторін про розгляд усіх спорів, що виникають між сторонами третейським судом прямо передбачена у ч.2 ст.1 Закону України «Про третейські суди». На момент укладення третейського застереження сторонам було не відомо який саме спір може виникнути між ними : спір про захист прав споживача, який виключений із компетенції третейського суду або спір про захист прав банку який не виключений із компетенції третейського суду. Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди, в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначає, що Банк відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем, а звернення ПАТ «Універсал банк» до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання [PERSON] договірних зобов*язань не є позовом щодо захисту прав споживача. Крім того, наявність третейської угоди в договорі не забороняє позичальнику звернутися за захистом своїх порушених прав до суду загальної юрисдикції. Вважає, вимоги позивача необґрунтованими та просив суд в задоволенні позову відмовити. В судове засідання 19.01.2016 року представник відповідача не з*явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі, оскільки відповідач не був позбавлений можливості подати свої заперечення на позов. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 13 вересня 2007 року між позивачем та ВАТ «Банк Універсальний» укладено кредитний договір № 06/1493-к-02-07. ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов*язків ВАТ «Банк Універсальний» - 27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано у ВАТ «Універсал Банк». Внаслідок зміни найменування, ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов*язків ВАТ «Універсал Банк» , що підтверджується п.1.1 Статуту ПАТ «Універсал Банк». Відповідно до п.5 розділу ХУІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» найменування ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» було змінено на ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». В подальшому , 03 березня 2014 року між позивачем та Банком було укладено додаткову угоду до Кредитного договору. Згідно з п.7.1 Додаткової угоди, всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв*язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є невід*ємною частиною даної третейської угоди. При цьому, Сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови Договору , які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів , у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Постановою від 04.11.2015 року Верховний Суд України у справі за позовом фізичної особи до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору щодо третейського застереження за заявою фізичної особи про перегляд ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2015 року підкреслив, що твердження щодо заборони на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем споживач є помилковими. Отже, на час укладення додаткової угоди до кредитного договору від 13 вересня 2007 року між Банком та [PERSON] Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Третейське застереження додаткової угоди від 03.03.2014 року до кредитного договору від 13.09.2007 року № 06/1493к-02-07 було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України « Про третейські суди» і в цій частині слід визнати недійсним пункт 7.1 додаткової угоди, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved