Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 219\~667 гривень 64 копійки за кредитним договором, посилаючись на такі обставини. Між сторонами 27 червня 2013 року укладено кредитний договір № 417, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 50\~000,0 гривень на умовах оплатності й повернення у строк до 27 червня 2014 року зі сплатою відсотків річних у розмірі 36 % та в разі прострочення або несвоєчасного виконання умов кредитного договору річна ставка, за умовами договору, збільшується до 60 % річних. Позивач повністю та в строки виконав свої зобовязання за кредитним договором, проте відповідач не виконав умови договору, не здійснював сплату коштів за кредитом, в тому числі, не сплачував відсотки за користування коштами. Представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявлявся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Відповідно до укладеного договору № 417 від 27 червня 2013 року й заяви на отримання кредитну, відповідач [PERSON] отримав, як член кредитного комітету Кредитної спілки «Морська кредитна спілка», у кредит грошові кошти в сумі 50\~000,0 гривень (а.с. 33). Згідно з п. 10.1 вказаного договору сторони домовились про розгляд спірних питань щодо виконання договірних відносин за місцезнаходженням кредитодавця. Виконання основних умов та укладення угоди кредиту № 417 від 27 серпня 2013 року відбувалось за місцем реєстрації кредитодавця позивача, заява про видачу кредиту, про вступ до Кредитної спілки «Морська кредитна спілка» підписані й грошові кошти отримані за місцем реєстрації позивача кредитодавця. Повернення суми кредиту та відсотків врегульовані правилами п. 1.1 кредитного договору в строк до 27 червня 2014 року. За змістом п. 1. 1. за кредитним договором № 417 розмір відсотків встановлений в 36% річних. Відповідно до п. 4 цього договору в разі прострочення або несвоєчасного виконання умов кредитного договору, річна ставка збільшується до 60 % річних. Втім, відповідач не надавав своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом й відсотками, відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. За наданим розрахунком, заборгованість відповідача, станом на 22 серпня 2016 року, перед позивачем становить 219\~667,64 гривень, що складається з наступного: *158\~028,52 гривень заборгованість за кредитом; *61\~639,12 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За правилом п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою, зокрема, вважається послуга з надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Відповідно до правила, встановленого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», право на здійснення операцій з надання фінансових послуг належить фінансовим установам, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичним особам суб'єктам підприємницької діяльності. Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Частиною 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що здійснення діяльності, зазначеної у ч. 1 цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» також передбачає, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Абзацом 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Аналізуючи у сукупності зазначені правові норми, суд дійшов висновку, що діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів членам своєї спілки за рахунок капіталу самої кредитної установи (який формується з внесків членів кредитної спілки) не потребує отримання ліцензії, на відміну від діяльності з надання кредитів іншим особам або надання кредитів за рахунок залучених коштів, яка потребує ліцензування. Втім, судом також встановлено, що для здійснення фінансової діяльності із надання позик, при якій надання кредиту може приймати різні форми, такі як позики, іпотечні кредити під заставу, кредитні картки тощо, з наданням такого спектра послуг як, зокрема, надання споживчих кредитів (код КВЕД 64.92 інші види кредитування (основний) у позивача є ліцензія Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch). Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] належним чином не виконано умови кредитного договору, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги кредитної установи у повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача судового збору у сумі 3\~295,0 гривень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Разом з тим суд має наголосити, що такі висновки носять заочний характер, а тому можуть бути переглянуті за умови подання відповідачем нових доказів, що матимуть істотне значення для висновків суду, спрямованих на спростування правової позиції позивача.

Outcome: approved