Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу мобільних телефонів від 23.12.2014 року між ним, як фізичною особою-підприємцем, та відповідачем, посилаючись, що вказаний правочин він особисто не укладав та, як і квитанцію до прибуткового касового ордеру № 163/23-12 від 23.12.2014 року про отримання нібито від відповідача в рахунок оплати грошові кошти у сумі 100 640 грн., не підписував. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі. Обставині справи заявник пояснив тим, що у кінці 2014 року був ошуканий особами, які схилили його до реєстрації, як фізичної особи-підприємця та з метою здійснення від його імені шахрайських дій для укладення фіктивних договорів купівлі-продажу товару, умовами яких була 100% предоплата за мобільні телефоні, які в подальшому фактично не поставлялися. Як підприємець він жодної діяльності не вів. У зв'язку з зазначеними обставинами СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне провадження № 12014100010012231 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за яким відповідач перебуває в статусі потерпілого, а він - свідка. За матеріалами кримінального провадження більш 100 потерпілих, а загальна сума заподіяної їм шкоди перевищує 2 млн. грн. Відповідач та його представник позов визнали, просили його вимоги задовольнити. З пояснень відповідача, заявника він побачив лише в судовому засіданні у зв'язку з розглядом зазначеної цивільної справі. 23 грудня 2014 року при укладені спірного договору позивача він не бачив, підписував та в подальшому отримав договір і квитанцію про сплату коштів, в яких вже були зазначені підписи та відмітка гербової печатки від імені ФОП «[PERSON]». Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2015 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, за заявою позивача, був залишений без розгляду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частини 3 цієї статті волевиявлення учасника право чину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підстави недійсності правочину встановлені положеннями ст. 215 ЦК України, якими, відповідно до ч.1 цієї статті, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Загальні положення про договір купівлі-продажу зазначені у параграфі 1 Глави 54 Розділу ІІІ ЦК України. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 230 ЦК України передбачені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Відповідно до даної норми закону, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23.12.2014 року між відповідачем та нібито позивачем, як фізичною особою-підприємцем, був укладений договір купівлі-продажу мобільних телефонів (а.с. 5-6). Відповідно до квитанції до приходного касового ордеру відповідач сплатив грошові кошти в розмірі 100 640 грн. (а.с.7). У листі старшого слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві зазначено, що ним проводиться досудове розслідування у кримінальному провадження № 12014100010012231 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, стосовно громадян [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] перебуває в якості потерпілого (а.с. 32). Оскільки позивач не підписував договір купівлі-продажу від 23.12.2014 року та не отримував коштів, які передбачені вказаним договором, що є обставинами кримінального провадження, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову шляхом визнання правочину недійсним. На підставі ст.ст. 203, 215, 230, 638 ЦК України та

Outcome: approved