Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13.01.2013 року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого в с. Новокаїри Бериславського району Херсонської області по вул. Зелена, буд. 1-в. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернувся до нотаріуса, але отримав відмову через відсутність правовстановлюючого документу на зазначений будинок . В звязку з чим, позивач просить суд визнати за ним право власності на будинок, який знаходиться по вул. Зеленій село Новокаїри № 1-в, Бериславського району Херсонської області в порядку спадкування за заповітом після померлої 13.01.2013 року [PERSON] Позивач в судове засідання не зявився, за заявою від 24.04.2018 року просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Представник [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, листом від 17.04.2018 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем . Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має праве звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового праві та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 195І року. Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти- користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності від 10.02.1992 року, будинок № 1-в, розташованого по вул. Зеленій в селі Новокаїри, Бериславського району Херсонської області належить [PERSON], яке видано на підставі рішення виконкому сільської ради народних депутатів № 2 від 30.01.1992 року (а.с. 6) Відповідно до заповіту, посвідченого та зареєстрованого секретарем Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області [PERSON] за № 86 від 09.09.1999 року [PERSON] заповіла житловий будинок та все своє майно, яке б їй належало на момент смерті і на яке вона б вона мала право своїм синам [PERSON] та [PERSON] в рівних долях(а.с. 11) Згідно свідоцтва про смерть серії І-КГ №153552, [PERSON] померла 13.01.2013 року, про що [PERSON] сільською радою Бериславського району Херсонської області складено відповідний актовий запис №2 (а.с.7) та видано 14.01.2013 року відповідне свідоцтво. З технічного паспорту на садибний житловий будинок № 1-в по вулиці Зелена в селі Новокаїри вбачається, що власником даного будинку є [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 10.02.1992 року, яке видано на підставі рішення виконкому сільської ради народних депутатів № 2 від 30.01.1992 року, документ не зареєстровано, з наступною характеристикою: житловий будинок (літера А), прибудова (літера а),літня кухня (літера Б),підвал, гараж (літера В), сарай (літера Г), сарай (літера Д), туалетом (літера Е), вхід до підвалу (літера Ж), водопровід (№1), ворота (№2), огорожа (№3), вимощення (№1) (а.с.13-15). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. З зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності Цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. З листа нотаріуса вбачається, що приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] заведена спадкова справа №30/2013 до майна померлої 13 січня 2013 року [PERSON], [INFO], останнє місце проживання та реєстрації якої було: Херсонська обл., Бериславський район, с. Новокаїри, вулиця Зелена, буд. 1-в (один «в»). Спадкодавець залишила на імя [PERSON] та [PERSON], заповіт посвідчений [PERSON], секретарем Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області 09 вересня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №86 і заповіт на імя [PERSON], посвідчений [PERSON], секретарем Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області 01 червня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №16. Спадкоємцем, який прийняв спадщину щодо майна померлої [PERSON] є син спадкодавця [PERSON], [INFO]. Син спадкодавця [PERSON], [INFO], відмовився від прийняття спадщини після смерті матері. Інші заяви до спадкової справи не надходили. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с. 10). Тобто у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняв, однак свідоцтво про спадщину на житловий будинок не видавалось, оскільки відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, тому позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Статтею 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. За таких обставин, зважаючи на те, що судом встановлено, що позивач є спадкоємцем після померлої 13 січня 2013 року [PERSON], [INFO] у передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг через те, що відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved