Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 10 березня 2015 року [PERSON] звернувся до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області з листом, в якому зазначив, що відносно позивача відсутні відомості в Єдиному реєстрі адвокатів України у звязку з чим позивач не може здійснювати адвокатську діяльність, а також позивач висловлює в сторону державного обвинувача образливі репліки під час судового розгляду, порушує норми кримінально-процесуального законодавства, не підвищує свій професіональний рівень, що може призвести до заздалегідь незаконних рішень, прийнятих судами. Рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно позивача за відсутності ознак дисциплінарного проступку. Позивач вважає, що неправомірною поведінкою відповідача [PERSON] принижена його честь, гідність та ділова репутація. Також, позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушена душевна рівновага. Таким чином, позивач просить суд визнати поширені [PERSON] відомості, що адвокат [PERSON] не може здійснювати адвокатську діяльність, порушує правила адвокатської етики, не підвищує свого професіонального рівня, дискредитує органи адвокатури, не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію; зобовязати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача та публічно вибачитись; стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав викладених в позовні заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав надані заперечення, в яких зазначено, що в листі до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області за його підписом була вказана позивачем інформація, однак він її не розповсюджував, а, направляючи листа, лише скориставшись своїм правом на\~\~звернення, діючи як процесуальний прокурор. Представник залученої судом до участі у справі у якості співвідповідача прокуратури Одеської області в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва на право на заняття адвокатською діяльністю № 171, виданого на підставі\~\~рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 17.09.1993р. № 1 [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 5). Як вбачається з листа від 03.03.2015р. до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області звернувся прокурор прокуратури Арцизького району [PERSON] із листом, в якому вказав, що в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про адвоката [PERSON], однак останній продовжує свою адвокатську діяльність, висловлює образливі репліки в бік державного обвинувача під час судового розгляду, порушуючи правила адвокатської етики та просив надати оцінку вказаній ситуації та провести із адвокатом [PERSON] поетапне вивчення КПК України (а.с. 8). Листом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області № 106/0/9-15 від 13.03.2015р. [PERSON], позивачу по справі, запропоновано у строк до 03.04.2015р. надати письмові пояснення по суті питань, порушених у скарзі (заяві, поданні) [PERSON] та надати копії відповідних документів (а.с. 7). Згідно з рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 07.04.2015р. за результатами розгляду листа відповідача [PERSON] відмовлено в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката [PERSON] (а.с. 10-11), про що повідомлено [PERSON] листом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області № 156/1/9-15 від 10.04.2015р. (а.с. 9). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В силу ст. 3 Конституції України, ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. Статтею 32 Конституції Українипередбачено судовий захист права\~\~спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 277 ЦПК України особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок\~\~поширення про неї недостовірної\~\~інформації, має\~\~право на відповідь, а також на\~\~спростування цієї інформації. Згідно з ст. 40 Конституції Україниусі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення\~\~або\~\~особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що\~\~зобовязані розглянути\~\~звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений\~\~законом строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Згідно розяснень, що викладені в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний, перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію»\~інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. В силу ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу,є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захит прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, [PERSON] і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік, Хендісайд проти Сполученого Королівства) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Згідно розяснень, що викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, судам розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).\~Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Суд прийшов до висновку, що право на звернення\~прокурора прокуратури Арцизького району [PERSON] до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області передбачено ст. 40 Конституції України, розділом VІ Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», рішенням Конституційного Суду України\~\~від 10 квітня 2003 року по справі про розповсюдження інформації (№ 8-рп\\2003). В судовому засіданні встановлено, що відомості про адвоката [PERSON] дійсно були відсутні в Єдиному реєстрі адвокатів України через технічну помилку, про що також зазначила у своєму рішенні кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області (а.с. 10-11). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що звернення відповідача [PERSON] до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області\~з листом про відсутність відомостей в Єдиному реєстрі адвокатів України, про неправомірні, на його думку,\~дії\~\~адвоката [PERSON] не можна розцінювати як поширення неправдивих\~\~відомостей, а треба розцінювати як право на звернення передбачене Конституцією Українита таке звернення, на думку суду, було здійснено не з метою доведення викладених у листі обставин до громадськості чи окремих громадян, а з метою перевірки дій адвоката [PERSON] уповноваженим на це законом органом. Позивач не надав доказів того, що фактичною метою звернення\~відповідача [PERSON] до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області\~ було\~приниження честі, гідності та ділової\~репутації\~адвоката [PERSON], чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. В супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не довів суду обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки судом встановлено відсутність неправомірної поведінки відповідача [PERSON], суд приходить до висновку, що для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1167 ЦК України, відповідачем [PERSON] позивачу також не має підстав. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed