Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що 12.04.2006 року рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми були призначені аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно. 28.07.2014 року рішенням Зарічного районного суду міста Суми були призначені аліменти на користь теперішньої дружини позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Розмір аліментів, який стягується з нього на користь Відповідачки, ставить його у скрутне матеріальне становище на даний час, оскільки ціни в Україні зросли в рази, утримання навіть звичайної квартири обходиться більше ніж в 1000 грн., продукти харчування зросли в ціні вдвічі. Окрім того аліменти сплачуються і на утримання сина теперішньої дружини Позивача. Тому враховуючи викладене він не має можливості сплачувати таку суму аліментів, але він розуміє свій обов'язок по утриманню своїх дітей і по можливості він їм надавав допомогу більшу ніж ту, що передбачена рішенням судів. Але на даний час цей обов'язок виконувати стало надзвичайно складно. Просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 12.04.2006 року на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку до розміру 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити, зазначив, що згоден на зменшення розміру аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки до розміру 1/5 частини від заробітку (доходу) щомісячно. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що в неї на утриманні знаходиться малолітні донька [PERSON], [INFO], батьком, якої є позивач. Також 14.02.2013 року вона народила другу дитину, яку виховує та утримує самостійно, до останнього часу знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, але була вимушена вийти на роботу для того, щоб мати можливість хоч-якось забезпечувати дітей, має непогашені кредити в банківських установах, які брались на забезпечення потреб дітей. У шлюбі не перебуває. Позивач та третя особа - [PERSON] перебувають у шлюбі, проживають разом, ведуть спільне господарство. В судовому засіданні третя особа [PERSON] зазначила, що вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Дійсно з позивачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, їм не вистачає грошей на утримання дитини та на життя. З позивачем вони добре ставляться до його доньки від першого шлюбу [PERSON], беруть її погостювати до себе. Зацікавлена в тому, щоб обидві дитини не були обділені увагою. Суд, заслухавши позивачку, відповідача, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. ст. 180 - 183 СК України батьки повинні утримувати неповнолітню дитину. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршенням чи поліпшенням здоров'я когось із них. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 12.04.2006 року були призначені аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку [PERSON] щомісячно (а.с. 5). [PERSON] працює інженером ВП «Сумська дистанція сигналізації та звязку «ДП»Південна залізниця (м. Суми, вул. Привокзальна, 1). Позивач одружився і від нового шлюбу з [PERSON] вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO](а.с. 6). 28.07.2014 року рішенням Зарічного районного суду міста Суми були призначені аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття з [PERSON] (а.с. 4). У відповідачки також 14.02.2013 року народилась малолітня дитина, яку виховує та утримує самостійно. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. Таким чином між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 128 КЗпП України при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 року № 966-XIV). Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VІІІ прожитковий мінімум: · на дитину віком до 6 років з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року становить 1032 грн. 00 коп., з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року становить 1167 грн. 00 коп.; · на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року становить 1286 грн. 00 коп., з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року становить 1455 грн. 00 коп. Сумарно зі сплатою аліментів на користь [PERSON] та [PERSON] розмір стягуємих аліментів складає 45 % від усіх видів заробітку [PERSON] та узгоджується з вимогами ст. 128 КЗпП України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, судом враховується, що при винесенні рішення Зарічним районним судом м. Суми від 28.07.2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, [PERSON] була залучена судом в якості третьої особи, та при визначенні розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку [PERSON] вже врахована обставина сплати [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі ? на утримання доньки [PERSON], [INFO], що підтверджено сторонами в судовому засіданні. У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.15 ЦПК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, які і є підставою для звернення до суду. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи зі змісту ст. ст. 214-215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом. Позивач [PERSON] не надав суду належних і переконливих доказів, які б свідчили про неможливість сплати ним аліментів на утримання дітей у розмірі визначеному рішенням суду, зокрема щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я. Зважаючи на викладене, оскільки судом не встановлено підстав для зміни розміру аліментів, стягнутих з [PERSON] за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2006 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed