Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду 30.12.2015 року з позовною заявою до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобовязання спростувати недостовірну інформацію. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.06.2015 року на сторінці веб-сайту мережі Інтернет\~Компромат Украины и России\~(http://ord-02.com) було розміщено статтю під назвою\~(мовою оригіналу російською): «Аферист и мошенник [PERSON] совместно с ФСБ России пытается рейдерски захватить Энергоатом», (далі за текстом\~стаття) за електронною адресою: http://ord-02.com/novosti-ukrainy/item/61743-aferist-i-moshennik-dyaminov-stanislav-sovmestno-s-fsb-rossii-pyitaetsya-reyderski-zahvatit-energoatom, де була опублікована інформація щодо [PERSON]. Інформація була опублікована від імені\~( мовою оригіналу російською) «Профсоюзы НАК\~Энергоатом»\~1500 человек». На думку позивача, у абзацах 1-3, 6 зазначеної статті розповсюджено недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію, такого змісту (мовою оригіналу російською): «Всем читателям последнее время стало известно о том, что происходит вокруг стратегического объекта нашего государства НАК\~«Энергоатом». Постоянные обыски сотрудниками СБУ, допросы работников, унижения сотрудников предприятия и многое другое. Как стало известно, все эти действия были хорошо проплачены и организованы известным в мировых масштабах аферистом и мошенником [PERSON], который, посчитав себя незаменимым в области атомной энергетике решил рейдерским путем захватить предприятие». «Новый русский, человек в малиновом пиджаке прибывший на Украину под видом благодетеля [PERSON] был заслан в Украину спецслужбами России, а именно ФСБ, для проведения спецоперации по дестабилизации\~«Энергоатома», с дальнейшим его рейдерским захватом. Данная спецоперація находится под личным контролем [PERSON]В.». «Используя серьезное лобби в Администрации Президента Порошенко, проплативши немалую сумму денег этому человеку [PERSON] удалось\~«вложить в уши» лично президенту информацию о том, что кроме него никто не справится с предприятием, и за него могут поручится немало известных людей и академиков не толькоУкраины, но и России». Подкрепив данную информацию уважаемыми сотрудниками аппарата президента Украины, [PERSON] продолжил развивать свою бурную деятельность на территории Украины, предпринимая шаги, связанные с дестабилизацией НАК Энергоатом. Все дальнейшие действия по расшатыванию обстановки вокруг предприятия [PERSON] планировал и согласовывал с ФСБ России и лично сам летал в Россию на заслушивание о проведении мероприятий к руководителю спецоперации. Немалые деньги были вложены в этот проект спецслужбами». «Собрав профсоюзное собрание предприятия работники были возмущены тем, что происходит вокруг и дали резкую оценку и критику в адрес украинских правоохранительных структур, которые не смогли защитить предприятие от рейдерского захвата человека в малиновом пиджаке, руководимого спецслужбами России ¬[PERSON]Р… Профсоюзы НАК «Энергоатом» 1500 человек» Позивач вказує, що вищевказана інформація є наклепом, неправдивою, недостовірною інформацією, та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, як громадянина України, наведена в статті недостовірна інформація створює негативне враження і відношення до нього як до злочинця, при цьому жодних посилань на джерело інформації, включення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вищевказані обставини в статті не наводиться. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляду справи у його відсутності за участю його представника, та просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі письмової довіреності, у судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала, надала пояснення та просить суд вимоги задовольнити. Відповідачі у судове засідання неодноразово не зявилися про причини неявки не повідомили, про день та час розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями. Дослідивши\~матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача суд приходить до наступних висновків: Згідно ч. 3 ст.\~10\~та ч. 1 ст.\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Створивши та розповсюдивши через мережу Інтернет недостовірну інформацію було порушено особисті немайнові права позивача, а саме\~права на повагу честі, гідності, що гарантовані ч.1 ст.270\~Цивільного кодексу України. Статтею 68 Конституції України\~встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до\~ст. 277 ЦК України,\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до положень\~ст. 32 Конституції України,\~кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність та членів його сім'ї. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~ст. 299 ЦК\~України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п.4\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1\~Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи\~(далі за текстом\~ППВС України від 27 лютого 2009 року №1), з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до п. 15 ППВС України від 27 лютого 2009 року №1від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У абз. 6 п. 15 ППВС України від 27 лютого 2009 року №1 розяснюється, що згідно з частиною третьою\~статті 277 ЦК\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У п. 19 зазначеної ППВС України від 27 лютого 2009 року №1встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 30 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII\~Про інформацію\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичнихзасобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У поширеній відповідачами інформації йдеться мова про низку протиправних діянь позивача. Так, у ній вживаються фактичні твердження про те, що позивач вчинив діяння, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених\~ст.111 КК України Державна зрада,\~ст. 369 КК України, пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі. Тобто, дані твердження у розумінні ст. 30 Закону України\~«Про інформацію»\~не є оціночними судженнями, оскільки містять фактичні дані про діяльність позивача та надають змогу перевірити висловлювання на предмет їх відповідності дійсності. Разом з цим, відповідно до\~ст. 62 Конституції України,\~особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У ч. 1, 2, 5\~ст. 17 КПК України,\~зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Також необхідно взяти до уваги висновки та мотиви Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 12 січня 2012 року у аналогічній справі\~Довженко проти України, предметом розгляду якої було порушення прав заявника на презумпцію невинуватості висловлюваннями високопоставленого працівника міліції. При цьому Європейський суд з прав людини вважав, що має місце порушення п. 2\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п.12 ППВСУ від 27 лютого 2009 року №1 зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Відповідно до\~ст. 435 ЦК України, первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). У п. 22 ППВСУ від 27 лютого 2009 року №1 зазначено, що оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов'язок опублікувати спростування, що за аналогією можна застосувати і до веб-сайту, що хоча і не є засобом масової інформації, але на якому теж можливо опублікувати спростування недостовірної інформації. Таким чином суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: approved