Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд - знести балкон квартири [ADDRESS] - зобов'язати [PERSON], ОЖКП «Південне» знести незаконно реконструйований балкон квартири [ADDRESS]. Визнати недійсним з моменту прийняття та анулювати: рішення виконавчого комітету Бабушкінського районного у місті Дніпропетровську ради від 20.07.2001 року № 534 «Про дозвіл на проектування та реконструкцію балкону квартири [ADDRESS] громадянину [PERSON].»; акт приймання до експлуатації до експлуатації та обстеження стану житлового будинку (житлового приміщення) з метою встановлення його відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання житлового будинку (житлового приміщення) придатним для проживання»; рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 15.02.2002 року № 100 «Про затвердження актів приймання квартири [ADDRESS] громадянину [PERSON].»; технічний паспорт на квартиру [PERSON] № [ADDRESS], виданий Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.12.2001 року. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача спричинену майнову шкоду у розмірі 10000,00 грн., а також стягнути з [PERSON], виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради ОЖКП «Південне» солідарно на користь позивача 10000,00 грн. моральної шкоди., та понесені судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в період з січня по лютий 2001 року власника квартири № 22, розташованої над квартирою позивача № [ADDRESS], [PERSON], незаконно, без погодження проекту реконструкції балкону в Головному архітектурно-планувальному Управлінні, органах санітарно-епідеміологічної служби, здійснив реконструкцію балкону своєї квартири № 22 проти інтересів громадян, які мешкають в цьому будинку, зокрема, позивача. [PERSON], самовільно, без згоди на те позивача, здійснив реконструкцію балкону своєї квартири № 22, яка полягало у збільшенні довжини та ширина опорної площі балкона. В результаті такого збільшення площі балкону, [PERSON] позбавив єдину кімнату однокімнатної квартири позивача встановленої санітарними нормами та архітектурним проектом будівлі нормативної тривалість інсоляції не менш, ніж 2,5 години, оскільки навислий над вікном квартири позивача реконструйований балкон повністю перешкоджає попаданню прямих сонячних променів в приміщення квартири позивача в перебігу світлового дня. Також, навислий балкон штучно і істотно обмежує обзорність з вікна квартири позивача, закладену в архітектурному проекті будинку та знижує привабливість і покупну вартість квартири. У зв'язку з чим позивач звертався з чисельними скаргами до відповідачів, проте припинення порушення його законного права так і не відбулося. Як стверджує [PERSON], відповідач, [PERSON], отримав дозвільні документи, а саме: рішення виконавчого комітету Бабушкінського районного у місті Дніпропетровську ради від 20.07.2001 року № 534 «Про дозвіл на проектування та реконструкцію балкону квартири [ADDRESS] громадянину [PERSON].»; акт приймання до експлуатації до експлуатації та обстеження стану житлового будинку (житлового приміщення) з метою встановлення його відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання житлового будинку (житлового приміщення) придатним для проживання»; рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 15.02.2002 року № 100 «Про затвердження актів приймання квартири [ADDRESS] громадянину [PERSON].», які позивач і просить скасувати, вже після проведення реконструкції балкону, що є грубим порушенням норм діючого законодавства. Отже, як стверджує позивач, у зв'язку з неправомірними діями відповідачів йому була завдана, як матеріальна так і моральна шкода, розмір моральної та матеріальної шкоди позивач визначив, як 30% зниження вартості квартири, яке відбулося через незаконну реконструкцію балкону, та становить по 10000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі на підставі наявних в справі матеріалів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач - 1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Представник відповідача - 2, Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заперечення на позов в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на наступне. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Відповідно до п. 4 абз. 5 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009, зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Таким чином, рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради від 20.07.2001 року № 534 та від 15.02.2002 року № 100 можуть бути скасовані судом лише з мотивів невідповідності Конституції або законам України, і бути визнаними незаконними. Згідно ст. 100 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого приміщення допускається з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Повноваження районних у містах рад щодо надання дозволів на переобладнання нерухомих об'єктів та введення останніх до експлуатації закріплені рішенням Дніпропетровської міської ради від 23.12.1998 року № 2 «Про обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів», які діяли на час прийняття оспорюваних рішень виконкому районної у місті ради. Отже, оспорювані рішення були прийняті районною у місті радою в межах наданих повноважень та згідно вимог діючого на той час законодавства, а тому не підлягають скасуванню. Щодо відшкодування моральної шкоди, відповідач -2 зазначає, що відповідно до ст. 137 ЦПК України (від 18.07.1963 року) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст. 139 ЦПК України (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Отже, враховуючи те, що рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті ради були винесені з додержанням усіх вимог закону, діючого на час їх прийняття, то як наслідок відсутня вина районної у місті ради й у завданні моральної шкоди. У зв'язку з чим відповідач - 2 і просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача - 3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.ст. 74 - 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Представник відповідача - 4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 05.12.2001 року № 1348/8, Інспекція, перевіривши факти, викладені в заяві [PERSON], повідомила, що власник квартири 22 (23) [PERSON] здійснив роботи по реконструкції балкону на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради № 534 від 20.07.2001 року, технічного висновку та проекту, виконаного конструкторським бюро ПТО ОЖКП «Південне» (Ліцензія ДП № 02221 від 18.10.1999 року), але не погоджених у встановленому порядку. Дозвіл на проведення даних робіт в Інспекції ДАБК не оформлювався. Приписом № 633 від 04.12.2001 року Інспекцією ДАБК було запропоновано гр. [PERSON] погодити проект в установленому порядку (в ГлАПУ) та надати в строк до 20.12.2001 року. За виконання робіт по реконструкції балкону без дозволу та погодженого проекту власника квартири 22 (23) було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 3 ст. 96 КУпАП. (а.с. 13). Постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, винесеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 04.12.2001 року, на гр. [PERSON] було накладено адміністративне стягнення за ст. 96 ч. 3 у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. (а.с. 15). Згідно листа головного державного санітарного лікаря Бабушкінського району від 15.05.2002 року № 2-1/760, реконструкцію балкону мешканець квартири [ADDRESS] гр. [PERSON] виконав на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради № 534 від 20.07.2001 року та проекту конструкторського бюро ПТО ОЖКП «Південне». Проект реконструкції балкона до початку робіт з санітарною епідемічною службою не погоджувався. На запит СЕС від 25.04.2002 року проект ОЖКП «Південне» також не надавався. Враховуючи вищевикладене, СЕС Бабушкінського району не має можливості провести експертизу тривалості інсоляції квартири гр. [PERSON] Відповідно до п. 4.6 «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України № 173 від 19.06.1996 року, нормативна тривалість інсоляції в одній житловій кімнаті в одно-трикімнатних квартирах має бути не менше 2,5 год. (а.с. 18). Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради «Про дозвіл проектування та реконструкції балкону [ADDRESS] гр. [PERSON].» № 534 від 20 липня 2001 року, було надано дозвіл громадянину [PERSON] проектування та реконструкцію балкону квартири [ADDRESS] та зобов'язано останнього до початку реконструкції балкону розробити проект та погодити його у відділі будівництва та архітектури райвиконкому, отримати дозвіл на проведення будівельних робіт в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та видати замовлення бюро технічної інвентаризації виконані інвентарні обміри закінченого будівництвом балкону (а.с. 20). Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради «Про затвердження актів приймання [ADDRESS] гр. [PERSON].» № 100 від 15 лютого 2002 року, було затверджено акти приймання переобладнаної квартири [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат житловою площею 52,8 кв.м., загальною - 92,9 кв.м., з балконом площею 1,02 м. та оформлено право приватної власності на переобладнану квартиру [ADDRESS] за гр. [PERSON] (а.с. 21 - 22). 17 грудня 2001 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» був виготовлений технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] з урахуванням реконструйованого балкону (а.с. 23). Згідно ст. 100 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Відповідно до ст. 152 ЖК України, переобладнання та перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, також передбачено, що власники приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування або місцевого органу державної виконавчої влади, виданого в установленому порядку. Відповідно до статті 28 Закону України «Про архітектурну діяльність», власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані: отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури. Згідно ст. 105 ЦК УРСР, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами. Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво. Відповідно до п.п. 9, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст. 440 ЦК УРСР, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, заподіяна правомірними діями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. Згідно ст. 440-1 ЦК УРСР, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Отже, враховуючи те, що відповідачем - 1 було здійснено реконструкцію спірного балкону з отриманням всіх необхідних дозволів та погоджень, а також те, що даний реконструйований об'єкт був введений до експлуатації як відповідаючий усім необхідних будівельних норм та правил, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо знесення реконструйованого балкону відповідача - 1, скасування рішень та стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed