Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою і, з урахуванням уточнень, посилається на те, що відповідно до наказу Держземагенства від 30.12.2013 року №10-ЛС його було звільнено з посади директора державного підприємства «Азовінжгеодезія» за п.ст. 40 КзпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства. При звільненні відповідачем йому не була виплачена заробітна плата у розмірі 26826,52 грн., частина якої йому була сплачена лише 28.04.2014 року у розмірі 4500 грн. Під час розгляду справи вся заборгованість була йому виплачена. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 25853 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000 грн. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст.224 ЦПК України, заочно. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено судом з трудової книжки [PERSON], позивач працював на посаді директора державного підприємства «Азовінжгеодезія» з 26.09.2007 р. На підставі наказу голови комісії з реорганізації ДП «Азовінжгеодезія» від 30.12.2013 року №10-ЛС позивача було звільнено з посади директора державного підприємства «Азовінжгеодезія» за п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться у день звільнення. При звільненні позивача відповідачем не було здійснено з ним повного розрахунку. Так, згідно довідки №262 від 30.12.2013 року заборгованість із заробітної плати [PERSON] становить 26386,52 грн. Погашення вказаної заборгованості було часткові здійснено лише 28.04.2014 року у розмірі 4500 грн. та в ході судового розгляду 03.06.2014 року у розмірі 17092,20 грн., що підтверджується випискою із рахунку [PERSON] Крім того наявна на момент звільнення заборгованість із заробітної плати [PERSON] у судовому засіданні представником відповідача не ставилася під сумнів, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Згідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки №261 від 30.12.2013 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 251 грн. Таким чином, враховуючи, що термін затримки розрахунку з моменту звільненні позивача 30.12.2013 року до моменту його здійснення 03.06.2014 року складає 103 дня, то розмір середнього заробітку, який має сплатити відповідач позивачеві за час затримки складає (103 дня х 251 грн.) 25853 грн. Згідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником, або уповноваженим ним органом, моральна шкода працівнику відшкодовується якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом було встановлено, що затримка виплати заробітної плати завдала позивачу моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, занепокоєнні та нервозності, втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім»ї. Позивач оцінив суму заподіяної моральної шкоди в 1000 грн. Виходячи з характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у зазначеному вище розмірі, яка підлягає стягненню з відповідача. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування даних позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 502,13 грн. за задоволені майнові та немайнові вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved