Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, мотивуючи його тим, що 11.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № IFK8AE00000061, згідно якого Боржнику було надано кредит у розмірі 12412.29 доларів США строком до 09.08.2013 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Оскільки [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання, Банк звернувся до суду із позовом про стягнення з неї заборгованості та Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2012 з [PERSON] стягнуто 12 148,07 гривень заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. Позивач зазначив, що станом на 19.08.2015 року розмір загальної заборгованості за договором складає 30 123,47 доларів США, з яких 6 173,35 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 396,12 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1043,75євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19 510,25 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми позивачем відмінусовано суму стягнутої за рішенням суду від 16.02.2012 заборгованості, а тому Банк просить стягнути з відповідача 18 885,49 доларів США заборгованості за кредитним договором, що за курсом 22,08 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.08.2015 складає 416 991,67 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача Гураль Я.В. позов підтримав. Пояснив суду, що заочним рішенням суду від 16.02.2012 позов банку було задоволено та стягнуто з [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом 97 063,07 грн. Оскільки договірні відносини не припинилися, Банк продовжує здійснювати нарахування пені та відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом банк просить стягнути суму різниці між поточною заборгованістю та сумою заборгованості, яка була стягнута за рішенням суду. Зазначив, що прийняття рішення судом не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору, а також не тягне за собою припинення Договору. Пояснив, що сума заборгованості структурована Банком відповідно до п. 7 Договору. Крім того, жодних доказів сплати [PERSON] коштів за рішенням суду від 16.02.2012 немає, а тому здійснювалося нарахування відсотків. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки порушене право позивача вже було поновлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 16.02.2012. Вважає позов безпідставним, а наданий Банком розрахунок заборгованості - не належним доказом, оскільки з нього неможливо визначити які саме складові входять в суму заборгованості, а також визначити правильність нарахування суми заборгованості із врахуванням наявного судового рішення, що може призвести до подвійної відповідальності відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що між «Приватбанк» та [PERSON] 11.08.2008 був укладений Кредитно-Заставний Договір № IFK8AE00000061 (а.с. 8-16). За умовами Договору позичальник отримує кредит у сумі 12 412,29 доларів США, позичені кошти із врахуванням відсотків та інших платежів, передбачених Договором, зобов'язується повернути Позивачу до 09.08.2013 із сплатою 17,04 відсотків річних. Встановлено також, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2012 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено і стягнуто на користь позивача із [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 25.01.2012 в розмірі 97 063,07 грн. (а.с. 4). Разом з тим із даного рішення неможливо встановити складові частини даної заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК України). На думку суду, позивачем та його представником не надано достовірних доказів існування перед ним у [PERSON] заборгованості за кредитно-заставним договором в сумі 18 885,49 доларів США, не зазначено, з яких саме частин вказана заборгованість складається. Ті докази, на які посилається в обґрунтування своїх вимог Позивач не можуть вважатися достовірним з огляду на наступне. Зокрема в позовній заяві Позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 18 885,49 доларів США, та вказує, що визначає такий розмір заборгованості шляхом віднімання від загальної суми заборгованості - 30 123,47 доларів США, розрахованої за період з 11.08.2008 по 19.08.2015, суми у розмірі 12 148,07 грн., яка була стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ. Однак вказаним рішенням суду стягнуто з відповідача 97 063,07 грн. заборгованості, крім того не зазначено з яких саме частин (тіло кредиту, відсотки, комісія, штрафні санкції) складається вказана сума. Представник позивача в судовому засіданні не роз'яснив причин наявності таких розбіжностей, а також не зумів розшифрувати наведені в розрахунку заборгованості суми, зазначивши, що не являється ані бухгалтером, ані експертом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновок про суперечливість характеру суми стягнення підтверджується здобутими в судовому засіданні доказами. З огляду на вказане суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості за Кредитно-Заставним Договором № IFK8AE00000061 суперечить іншим доказам по справі, і в розумінні ст. 79 ЦПК України такий доказ не є достовірний. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на те, що в судовому засіданні позивачем не було надано достовірних доказів існування боргу за Кредитно-Заставним Договором № IFK8AE00000061 від 11.08.2008, його характеру та складових частин, часу виникнення, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed