Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 21.12.2002 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачкою не склалось, через відсутність взаєморозуміння, конфлікти з різних причин, різні погляди на обовязки дружини та чоловіка в сімї, ведення домашнього господарства, виховання дитини. З 30.04.2016 року вони не підтримують шлюбні відносини, втратили друг до друга почуття любові та поваги, теплоту сімейних відносин та взаєморозуміння. Вважає не можливим збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачкою та просив розірвати шлюб з останньою. В наданій заяві позивач просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання заявленого позову. Відповідачка в наданій заяві також просила провести розгляд справи без її участі, зазначивши про визнання позову. З урахуванням зазначеного та положень ст.ст.158,197 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 грудня 2002 року Відділом управління ЗАГС Іркутської області по Центральному АО МО м.Братьска, [PERSON], було зареєстровано шлюб між громадянином України [PERSON] та громадянкою [PERSON] [PERSON] (після реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка [PERSON]), про що 21 грудня 2002 року зроблено відповідний актовий запис №1181. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Згідно ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ч.ч.1.2 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Згідно ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Як встановлено судом позивач є громадянином України, а відповідачка громадянкою [PERSON] на території якої було зареєстровано шлюб між сторонами. На теперішній час, останні постійно проживають в Україні за адресою: м.Дніпро, пр.О.Поля,102-Д/71. Відповідачка має тимчасово посвідку на постійне проживання в Україні №07921, видану безстроково. З урахуванням зазначених вище обставин та положень діючого законодавства, враховуючи, що відповідачка згідно її заяви визнала позов та не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем, той факт, що шлюбні відносини між сторони фактично припинено в квітні 2016 року, примирення за цей час не відбулось, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своїй заяві відповідачка зазначала, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved