Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що він з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 26.12.2006 року по 08.05.2014 рік. В період шлюбу ними за спільні кошти придбано 45/100 частин житлового будинку [ADDRESS], в [PERSON] Про те, що [PERSON] замість договору купівлі-продажу оформила договір дарування, він дізнався після розірвання шлюбу. В добровільному порядку відповідач [PERSON] відмовляється поділити належну їй частину житлового будинку. Просив визнати удаваним договір дарування 45/100 частини житлового будинку [ADDRESS] завірений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON]; визнати, що між [PERSON] та [PERSON] 04 червня 2008 року був укладений договір купівлі-продажу 45/100 частини житлового будинку [ADDRESS]; розділити спільне сумісне майно подружжя, визнати за ним право власності на 22/100 частин житлового будинку [ADDRESS] вартістю 40000 грн., [PERSON] виділити (23/100) частини житлового будинку. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, додатково зазначили, що про існування саме договору дарування стало відомо вже після розірвання шлюбу, а саме на початку 2015року Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, надала повноваження своєму представнику - адвокату [PERSON] яка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважали їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов визнав, зазначив, що [PERSON] та [PERSON] хотіли придбати будинок, тому між ним та [PERSON] було укладено договір дарування спірного будинку, однак про істотні умови укладення договору (ціну, порядок оформлення) нічого пояснити не може. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 04.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого остання отримала в дар 45/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд під номером [ADDRESS] Після укладення договору дарування [PERSON] зареєструвала житловий будинок на своє ім'я. Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.05.2014 року, яке набрало чинності 20.05.2014 року, шлюб укладений 26.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на те, що вказаний договір є удаваним правочином, оскільки насправді сторони мали на меті укладення договору купівлі - продажу. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Вимогами статті 235 ЦК України визначено, що якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Тобто за удаваними правочином обидві сторони, свідомо, з певною метою, документально оформляють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини, така правова позиція, викладене в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Виходячи з положень статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до оспорюванного договору дарування від 04.06.2008року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар право на частину житлового будинку Вважаючи вказані договори удаваними правочинами [PERSON], посилався на те, що насправді сторони правочину мали на меті укласти договори купівлі - продажу вказаного нерухомого майна. В той же час, як за удаваним правочином обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Враховуючи, що [PERSON] не був стороною вказаного договору, а допустимих доказів на підтвердження наміру відповідачів [PERSON]. та [PERSON] укласти саме договір купівлі-продажу він не надав, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Крім того не підлягає застосуванню до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки як встановлено в судовому засіданні і підтверджено матеріалами справи позивач дізнався про наявність саме договору дарування у 2015 році.

Outcome: dismissed