Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, 04 грудня 2019 року надавши уточнену позовну заяву, в якій просив усунути перешкоди у користуванні належною йому частиною будинку та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що в частині житлового будинку, що належить позивачу, зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] є сином колишнього власника частки в праві власності на житловий будинок [PERSON] , померлого [INFO] в м. Куп`янськ Харківської області. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, а в січні 2008 року добровільно покинув житло, забрав свої речі та на теперішній час не проживає в будинку [ADDRESS] , в будинку відсутні його речі. З реєстраційного обліку у спірному будинку відповідач самостійно не знімається. Наявність зареєстрованого у будинку відповідача створює для позивача перешкоди в розпорядженні своєю власністю, у зв`язку з чим він звернулася до суду з даним позовом. Відомостей про звернення [PERSON] до суду з аналогічним позовом немає. 09.10.2019 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 15.10.2019 року, ухвалою судді від 21.10.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнений позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач надав до суду нотаріально засвідчену заяву з проханням проводити судове засідання у його відсутності, зазначив, що він визнає уточенні позовні вимоги у повному обсязі. Від третіх осіб також надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, заперечення проти задоволення уточнених позовних вимог до суду не надійшли. Враховуючі неявку у судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. З`ясувавши позиції учасників справи та перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 3/16 та 1/8 частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], ксерокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5076278 від 15.10.2004 року та копією договору купівлі-продажу від 08 грудня 2018 року р. №1-2906 (а.с. 14-15, 17-18). З довідки начальника КП Куп`янське БТІ вбачається, що станом на 30.12.2012 року на житловий будинок за адресою: : [ADDRESS] було зареєстровано право власності за: [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 1/8 частина, [PERSON] - 1/8 частина та [PERSON] - 1/8 частина (а.с. 23). Колишній власник 1/8 частки у праві власності на житловий будинок - [PERSON] , помер. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] , яка продала позивачу [PERSON] отриману нею у спадщину 1/8 частку житлового будинку, що раніше належала [PERSON] . Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.10.2018 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №142998928 (а.с. 19-22, 24-25). Рішенням народного суду м. Куп`янська від 24.07.1994 року колишнім власникам спірного житлового будинку виділено приміщення, які відповідають їх часткам, що підтверджується копією рішення (а.с. 26). Відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному будинку, що підтверджується ксерокопією довідки про склад сім`ї від 12.06.2019 №12-13/4048, виданою відділом державної реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської (а.с. 35). Відповідно до Акту про фактичне місце не проживання громадянина за місцем його реєстрації б/н від 11.06.2019 року, складеного у складі комісії за участю уповноваженого виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області та сусідів позивача, затвердженого та скріпленого печаткою, відповідач [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на частину нерухомого майна, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла - понад рік). У даному випадку, будь-яких відомостей про існування підстав збереження за відповідачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , суду не наведено. Крім того, відповідач надав до суду заяву з проханням провести судове засідання у його відсутності та зазначив, що він визнає позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача у належній позивачу частині будинку відсутні, він не проживає у будинку, про що свідчить комісійний акт про фактичне не проживання, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знімається, а також відсутні підстави для збереження за ним житла. З нотаріальної заяви вбачається, що відповідач визнав уточнені позовні вимоги у повному обсязі та вибув на постійне місце проживання до Російської федерації, отримав громадянство Росії та зареєстрував своє місце мешкання за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки він, як власник частини нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належному йому будинку перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та задоволення поданого ним позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved