Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 25.10.2013 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.09.2007 року між ним та відповідачкою укладено кредитний договір про отримання кредиту на суму 7830,00 доларів США зі сплатою 11,40 відсотків на рік за користування кредитом. В забезпечення виконань зобов'язань сторони уклали договір іпотеки нерухомого майна - [ADDRESS], яка належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу. Однак на теперішній час відповідачка свої зобов'язання по сплаті кредиту не виконала в повному обсязі і заборгованість по договору складає: за кредитом - 5263,23 доларів США, по відсотках - 2491,51 доларів США, пеня - 1480,18 доларів США, комісія 406,00 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США, штраф (процентна складова) - 482,05 доларів США. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DOW0GA00000109 від 21.09.2007 року в розмірі 10154,26 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.10.2013 року складає 81132,50 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 50,72кв.м, житловою площею 29,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки №269DOW0 від 21/09/2007 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (49094 м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, передбачених для продажу предмету іпотеки, виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позові вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. про причини неявки суд не сповістила, клопотань про розгляд справи в її відсутності не надала. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності зі ст.226 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно кредитного договору від 21.09.2007 року відповідачка повинна була повернути позивачу 7830,00 доларів США з урахуванням відсотків за користування кредитом, що підтверджується копією договору. На теперішній час відповідачка свої зобов'язання за договором не виконала. На виконання взятих на себе зобов'язань відповідачка уклала з позивачем договір іпотеки. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст.526 Цивільного Кодексу україни зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Заставодавцем/ Позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. У відповідності до ст.590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов»язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 даного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст.36 цього Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь - який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші, встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону. Згідно зі ст.37 Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Статтею 39 Закону передбачено, що одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя, вправі винести рішення про виселення мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст.40 цього Закону встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлові приміщення, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити займане приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Ці ж вимоги закріплені і в ч.3 ст.109 Житлового Кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким, чином, судом встановлено, що права позивача були порушені з вини відповідачки, і підлягають судовому захисту шляхом звернення стягнення за кредитним договором на заставлене майно. З урахуванням того, що банк направляв відповідачці відповідну письмову вимогу, наявні підстави для виселення її зі спірної квартири. Згідно ст. 88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved