Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 25 липня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 62\~000 доларів США на строк до 01 серпня 2014 року, що підтверджується розпискою. В забезпечення виконання зобовязань за договором позики відповідачем було передано в заставу належну йому квартиру. У зазначений у розписці строк відповідач суму боргу не повернув та всіляко ухиляється від спілкування з позивачем, в звязку з чим останній вимушений звернутися до суду. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача грошову суму, яка буде еквівалентно 62\~000 доларів США згідно курсу НБУ на день ухвалення судом рішення; 3% річних від основної суми боргу за період з 02 серпня 2014 року по день ухвалення судом рішення згідно курсу НБУ на день ухвалення судом рішення та судові витрати по справі. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою. При цьому до заяви додано копію листка непрацездатності від 17 листопада 2015 року, однак доказів того що відповідач перебуває на лікарняному станом на 17 грудня 2015 року не надано. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 25 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої [PERSON] отримав від позивача у борг грошові кошти в розмірі 62\~000 доларів США строком до 01 серпня 2014 року /а.с.4/. Ця форма договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. Відповідач своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів позивачу не виконав, грошові кошти не повернув. В звязку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за договорами позики станом на 17 грудня 2015 року виникла заборгованість в сумі 1\~518\~407, 38 грн., яка складається: - сума боргу 62\~000 доларів США, що станом на 17 грудня 2015 року за курсом НБУ еквівалентно 1\~458\~240 грн. - 3% річних за період з 02 серпня 2015 року по 17 грудня 2015 року 60\~167, 38 грн., що розраховані наступним чином: 1\~458 240 грн. (сума боргу) х 502 (кількість днів) х 3% річних ? 365 = 60\~167, 38 грн.; З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за договором позики від 25 липня 2013 року грошові кошти у розмірі 1\~518\~407, 38 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved