Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником 1/4 частини квартири № 13 в будинку № 17 по б-ру [PERSON] у м. Біла Церква Київської області. Відповідач по справі є сином позивача, у вказаному житловому приміщенні не проживає з 2013 року. Позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити судовий розгляд у його відсутність. Відповідач до суду не зявився,\~ направив до суду заяву про визнання позову, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ухвалою суду від 20.11.2018 р. відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов необгрунтований суперечить нормам закону, а тому до задоволенню не підлягає. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/4 частини квартири № 13 в будинку № 17 по б-ру [PERSON] у м. Біла Церква Київської області. Наведене підтверджується свідоцтвом на право власності на житло № 31554 від 09 січня 2001 року /а.с. 10/. Зі змісту цього ж свідоцтва вбачається, що співвласниками вказаної квартири є [PERSON] дружина позивача, [PERSON] його донька та [PERSON] син позивача. Кожному з них належить по 1/4 частини житла. У своєму позові позивач вказує на те, що відповідач не проживає у квартирі з 2013 року, не приймає участі в утриманні майна та оплаті комунальних послуг і таким чином створює невигідні умови для позивача по утриманню житла. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. За ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об?єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. На думку суду, позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, оскільки воно не узгоджується з приписами статтей 316, 317, 321 ЦК України, на підставі яких співвласника не може бути позбавлено\~ право користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає вимоги позивача такими, що суперечать нормам закону, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed