Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що є власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований його менший син [PERSON] , відповідач по справі, який, фактично, в будинку не проживає, добровільно змінив місце проживання, на даний час мешкає за кордоном, працює в Угорщині. Позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні, позивач підтримав позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, суд викликав відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не подав суду відзив, клопотань чи заперечень, та відповідно до положень ст.ст. 128,130 ЦПК України, вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. А тому, на підставі ст.280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 26.02.2005 року та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2005 року, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.11,13). Також, встановленим є те, що позивач є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (а.с.15,16). Згідно довідки, наданої Фурсівською сільською радою Білоцерківського району в будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивач, який є власником будинку, його сини [PERSON] , [PERSON] , та невістка, [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.17). Судом встановлено, що фактично, в будинку [ADDRESS] проживає родина старшого сина позивача [PERSON] . Позивач суду пояснив, що його молодший син [PERSON] одружився і близько 6 років тому переселився в м. Біла Церква, проживав з дружиною по [ADDRESS] , наймали квартиру, а потім відповідач розірвав шлюб і поїхав на заробітки в Угорщину. Іноді відповідач телефонує позивачу, відповідач обізнаний, що розглядається дана справа, але не може приїхати, щоб добровільно вирішити питання зняття з реєстрації в будинку. Позивач звернувся до суду, оскільки несе додаткові витрати із-за реєстрації відповідача в його будинку. Наразі, в будинку [ADDRESS] проживає старший син позивача з дружиною та трьома дітьми. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , які проживають по сусідству з позивачем в [ADDRESS] , суду показали, що, на даний час, в будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] з дружиною та трьома дітьми. Відповідач добровільно залишив даний будинок, проживає за кордоном. Відповідач близько 7-8 років не живе в [ADDRESS] . При вирішенні даної спрви суд виходить з наступного. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] більше шести років, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймає. Проаналізувавши всі надані докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач, дійсно, втратив право на користування вказаним жилим приміщенням, а тому вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано. Враховуючи наведене та

Outcome: approved