Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 03.04.2009 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 24. Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO] Вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін виникали різні непорозуміння, а останній рік фактично разом як подружжя не проживають. Шлюб між ними існує тільки формально, примирення між ними є недоцільне, оскільки у Позивача на даний час є інша сім'я, спільно нажитого майна немає, а тому просить шлюб між сторонами розірвати, місцем проживання дитини визначити місцем проживання Відповідачки. В судове засідання Позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 квітня 2009 року між Позивачем та Відповідачкою у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, зареєстровано шлюб (а.з. № 24), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що сторони не заявляли вимог щодо відновлення дошлюбного прізвища Відповідачки суд, вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивач просив місцем проживання доньки - [PERSON], [INFO], визначити місце проживання Відповідачки, а Відповідачка жодних заперечень на позов не подала, суд, вважає, що місцем проживання дитини, слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] (Відповідачки). На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved