Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у лютому 2013 року відповідач [PERSON] пообіцяв йому за 586 000 доларів США, передати корпоративні права сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьминецьке», у зв'язку з чим передав останньому 20.02.2013 року - 121 905 грн. (еквівалент 15 050 доларів США); 27.02.2013 року - 3 510 000 грн. (еквівалент 433 333 доларів США); 19.07.2013 року - 118 000 доларів США; 20.08.2013 року - 20 000 доларів США, а всього - 586 383 доларів США. Вказує, що доказом отримання відповідачем вищезазначених коштів є розписки, які були написані [PERSON] власноручно. Зазначає, що у порушення вищезазначених домовленостей відповідач не виконав своїх зобов'язань, у зв'язку з чим гроші були отримані останнім без правової підстави. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки вимоги повернути вищезазначені кошти відповідач ігнорує, змушений був звернутись до суду з вищезазначеним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.12.2016 року просить стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно отримані кошти у розмірі 15 426 221 гривня 52 копійки, проценти за користування коштами у розмірі 8 501 961 гривня 25 копійок та судові витрати. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити в повному обсязі за обставин, викладених в ньому. Представник відповідача в судове засідання 15.05.2017 року не з'явився, як вбачається з матеріалів справи про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд з урахуванням думки представників позивача прийшов до висновку про необхідність розгляду справи у його відсутності, у відповідності до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі доказів наявних у матеріалах справи. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що у лютому 2013 року за усною домовленістю відповідач [PERSON] пообіцяв позивачу за 586 000 доларів США, передати певні речі - корпоративні права сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьминецьке», у зв'язку з чим передав останньому 20.02.2013 року - 121 905 грн. (еквівалент 15 050 доларів США) (а.с.8); 27.02.2013 року - 3 510 000 грн. (еквівалент 433 333 доларів США) (а.с.9); 19.07.2013 року - 118 000 доларів США (а.с.10); 20.08.2013 року - 20 000 доларів США (а.с.11), а всього - 586 383 доларів США. Судом встановлено, що відповідачем передані йому за вищезазначеним розписками кошти не були повернуті позивачу. Таким чином, в силу вищевказаних норм та обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у розмірі 586 383 доларів США, що еквівалентно 15 426 221,52 грн. основного боргу знайшли своє доведення в судовому засіданні, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з розрахунку позивача, проценти нараховуються з дати отримання коштів до дати їх повернення, у зв'язку з чим датою отримання суми коштів відповідачем є 20.08.2013 року, а тому розрахунок процентів починається з 21.08.2013 тобто з наступного дня після отримання всієї суми коштів до 15.12.2016 моменту подачі до суду цієї заяви, у зв'язку з чим сума процентів складає 8 501 961,25 гривень, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню проценти у вказаному розмірі. Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він обґрунтований належними у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами, які знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з вищезазначеним з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6 890 гривень судового збору (а.с.4). На підставі викладеного, ст.ст.526, 611, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved