Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він з 1999 року по травень 2019 року мав фактичні сімейні стосунки з відповідачем, від яких народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наприкінці травня 2019 року відповідач забрала дітей і виїхала до міста Дніпро, де вони проживають і на теперішній час в орендованій квартирі. З цього часу [PERSON] перешкоджає йому зустрічатися з дітьми. У зв`язку з цим позивач звернувся до Служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, рішенням якої був визначений спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначена періодичність та тривалість, а також місце зустрічей. Разом з цим, відповідач вказане рішення ігнорує та продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми. За таких обставин, позивач просить суд: зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, визначивши такі способи участі позивача у вихованні дітей: кожної суботи з 11.00 год до 18.00 год, місце зустрічей без обмежень. У судовому засіданні представник позивача адвокат Кіщак А.А. наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Кірюшкін В.Л. у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також, представник надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначила, що не створює позивачу перешкод у вихованні дітей, а відсутність у нього можливості спілкуватися та виховувати дітей обумовлена вчиненням ним домашнього насилля по відношенню до неї та дітей, внаслідок чого вони відмовилися від спілкування з батьком. Згідно з висновком засідання незалежної міжсекторіальної психологічної комісії від 17.07.2019 за результатами аналізу проведеного психологічного обстеження дітей було встановлено: ознаки фізичного, психологічного та сексуального насильства з боку батька; ознаки психосоціальної дисфункція, характерні для дітей, які переживали домашнє насилля, зокрема: погіршення стану здоров`я, порушення сну, швидка втомлюваність, складність з концентрацією уваги, різкі зміни настрою, тривожність, страх; надзвичайно деструктивний вплив на дитячу психіку внаслідок впливу домашнього насилля, що може призвести до розвитку посттравматичного стресового розладу або до засвоєння дітьми такої моделі поведінки та сімейних стосунків, як норми, що в подальшому негативно відіб`ється на їх майбутньому житті; діти потребують спокою, захисту та безпеки. За таких обставин, просив відмовити в позові. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Разом з цим, від представника було надано висновок виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо участі [PERSON] у вихованні дітей. Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ході розгляду справи було встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, тому до таких відносин слід застосувати положення Сімейного кодексу України в часині, що регулюють питання особистих немайнових прав батьків щодо їх дитини, та Закону України «Про охорону дитинства». Так, судом встановлено, що згідно зі свідоцтв про народження (а.с. 8,9,10) [INFO] народилась [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , батьком яких вказаний позивач [PERSON] , а матір`ю відповідач [PERSON] . Згідно з рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради «Про визначення способу участі гр. [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою [PERSON] та малолітніми [PERSON] , [PERSON] » від 17.07.2019 №254 (а.с. 11) встановлено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з дітьми: періодичністю та тривалістю зустрічей: субота з 11.00 год до 18.00 год; місце зустрічей: на нейтральній території у м. Кривому Розі. Позивач не має можливості спілкуватись зі своїми дітьми, оскільки відповідач не дотримується порядку зустрічей з ними, встановленого рішенням органу виконавчої влади та перешкоджає їхньому спілкуванню. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідними позовними вимогами про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкування з дітьми. Відповідно до положень ст.ст. 141, 151, 155, 157, 159 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, які не суперечать закону, моральним засадам суспільства. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Крім того, згідно зі ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до висновку Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, «Щодо участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та малолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] » №8/33-22902 від 28.09.2020 (а.с. 133-134) орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні, шляхом визначення періодичності та тривалості зустрічей: кожної суботи з 11.00 год до 18.00 год на нейтральній території в межах Дніпропетровської області. Відповідач на заперечення проти вимог позивача посилалась на вчинення ним фізичного, психологічного та економічного насилля по відношенню до неї та дітей. Разом з цим, до суду надано Результати засідання міської (незалежної) міжсекторіальної психологічної комісії, згідно з якими, крім іншого, встановлено, що діти є заручниками подружніх конфліктів між батьками та проб кожного з них втягнути дітей у з`ясування власних стосунків; батьки недостатньо розуміють психоемоційних стан, в якому перебувають діти та власну деструктивну роль кожного з батьків в розвитку вище вказаних психосоціальних дисфункцій у дітей. У зв`язку з цими обставинами, судом було задоволено клопотання представника відповідача та призначено судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи піддавались неповнолітня [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] фізичному, психологічному та економічному насиллю з боку їх батька [PERSON] ? Якщо так, то протягом якого часу? чи є у дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню їх як особистості і виникли внаслідок впливу фізичного, психологічного та економічного насилля з боку їх батька [PERSON] ? Якщо так, то які саме? яким чином спілкування з батьком [PERSON] та умови його виховання можуть вплинути на емоційний стан, психічний стан та розвиток дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ? Разом з цим, відповідач ухилилася від проведення експертизи, про що свідчать акти здачі-приймання повідомлення про неможливість надання висновку №463-21. Крім того, [PERSON] особисту участь в судовому засіданні не приймала, пояснень з приводу своїх заперечень не надала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2011 року знає родину [PERSON] . Позивача вона ніколи не бачила. Мати дітей свідок охарактеризувала позитивно. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою [PERSON] та їх діти разом навчалися. Батько дітей з ними не проживав, а лише приїжджав у гості. Зі слів неповнолітньої доньки сторін [PERSON] , їй стало відомо про застосування батьком до матері і до неї фізичного та психічного насилля. Також їй відомо, що діти з батьком спілкуватися не бажають. Судом враховуються вказані вище свідчення, проте вони не є належними доказами того, що позивач вчиняв фізичне чи психічне насилля по відношенню до своїх дітей, внаслідок чого вони зазнали психічних переживань та не бажають спілкуватися з ним. У зв`язку з вищевикладеним, вказані посилання відповідача є не обґрунтованими та недоведеними належними доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Надані в ході судового розгляду докази позивача вказують на те, що він бажає приймати участь у вихованні дітей, сумлінно ставиться до виконання батьківських обов`язків, а мати дитини ухиляється від виконання рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи висновок Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми, який на думку суду, на даний час максимально відповідатиме інтересам дітей, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дітей, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язків з виховання та здійснення його права на особисте спілкування з ними, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні дітей, шляхом систематичних побачень з ним, визначеним у вказаному висновку. Разом з цим, з урахуванням обсягу позовних вимог необхідно зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України відповідач не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню з урахуванням рекомендацій органу опіки та піклування. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, приймаючи той факт, що суму судового збору відповідно до квитанції (а.с. 1) було сплачено позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved