Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 квітня 2017 року він купив у відповідача автомобіль марки Шевроле Авео, 2008 року випуску, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , за який [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 65000 грн, що підтверджується відповідною розпискою, після чого відповідач передав йому зазначений транспортний засіб та документи на нього, зокрема, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що було умовою вчинення цього правочину. Вказаний правочин (купівлю-продаж) автомобіля вони оформили шляхом видачі відповідачем нотаріально посвідченої довіреності, відповідно до якої довіритель надав позивачу повноваження з повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом марки Шевроле Авео. Проте, у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу посвідчений не був, так як на момент купівлі позивачем спірного автомобіля він знаходився у кредиті, який відповідачем ще не повністю було сплачено. На даний час кредит по спірному автомобілю погашено повністю, але постановою державного виконавця накладено арешт на спірний автомобіль, як на майно відповідача за інші боргові зобов`язання. З наведених підстав позивач просить суд визнати довіреність, видану [PERSON] відносно [PERSON] від 07.04.2017 року №299 щодо управління та розпорядження транспортним засобом CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу та за [PERSON] право власності на транспортний засіб CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач та його представник надали заяви про підтримання позовних вимог та просили розглянути справу без їх участі. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 06 вересня 2008 р Лохвицьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Полтавській області, легковий автомобіль CHEVROLET AVEO TC58U , рік випуску 2008, колір сірий, тип легковий сєдан, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] . Згідно письмової розписки від 07 квітня 2017 року, вбачається, що в якості розрахунків за автомобіль CHEVROLET AVEO TC58U [PERSON] передав грошові кошти в сумі 65000 гривень [PERSON] , за проданий автомобіль, який [PERSON] передав Позивачу у той же день. Нотаріально посвідченою довіреністю від 07 квітня 2017 року [PERSON] на підставі усного договору доручення уповноважив [PERSON] бути його представником з правом користування та розпорядження належним йому автомобілем CHEVROLET AVEO TC58U, рік випуску 2008, колір сірий, тип легковий седан, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, реєстраційний номер [NUMBER] . При вирішені позовних вимог [PERSON] про про визнання правочину удаваним та визнання права власності на майно, суд приймає до уваги таке. Згідно зі ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В судовому засіданні встановлено, що укладенням усного договору доручення від 07 квітня 2017 року, на підставі якого [PERSON] видана довіреність на право користування спірним автомобілем, сторони приховали вчинення договору купівлі-продажу автомобілю, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. З огляду на положення ч.1 ст.207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, підтверджують висновок суду про укладення сторонами у письмовій формі договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Згідно зі ч.2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що договір доручення від 07 квітня 2017 року, на підставі якого [PERSON] видана позивачеві довіреність на право користування спірним автомобілем, є удаваним правочином з метою приховання вчинення договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно зі ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч.1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Системний аналіз вказаних положень цивільного законодавства дає можливість дійти висновку про те, що укладений між позивачем та відповідачем чинний договір купівлі-продажу автомобілю є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. При цьому суд приймає до уваги, що автомобіль набуто позивачем в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 червня 2015 року у справі №6-100цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки ТВБВ 10016/0171 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 23.12.2019 року №550 кредит, отриманий [PERSON] на придбання автомобіля CHEVROLET AVEO TC58U, рік випуску 2008, колір сірий, тип легковий седан, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, реєстраційний номер [NUMBER] погашено в повному обсязі та будь-яка заборгованість перед банком за даним кредитним договором відсутня. Банк не заперечує проти зняття з реєстраційного обліку або заміни технічного паспорту на автомобіль CHEVROLET AVEO [NUMBER] , легковий седан, номер кузова [NUMBER] . Але відповідачем не визнається право власності позивача на зазначений автомобіль, що є підставою для захисту цього права в порядку ст.392 ЦК України та визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль. При цьому суд приймає до уваги, що договір купівлі-продажу транспортного засобу згідно чинного цивільного законодавства державній реєстрації не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно зі ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що державній реєстрації підлягає транспортний засіб, а не право власності на транспортний засіб. Згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388 з відповідними змінами, цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Таким чином, вказаним нормативно-правовим актом також передбачена державна реєстрація безпосередньо транспортного засобу, а не права власності на нього. Відповідно до ст.37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (не перереєстрованих) транспортних засобів, тобто в установленому законом порядку обмежується право власності на транспортний засіб шляхом заборони права користування як складової права власності. Однак таке обмеження не може абсолютно позбавляти (не визнавати) право власності особи на майно.

Outcome: approved