Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обгрунтовуючи позовні вимоги, тим, що після померлої матері - [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з нерухомого майна. Позивач звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, але йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно. В судове засідання позивач не з»явився попередньо надавши до суду заяви про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідача Заворсклянської сільської ради Полтавського району та області до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Від третьої особи до суду надійшла заяви про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON], про що 28 квітня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за N2 23, місце державної реєстрації смерті - Заворсклянська сільська рада Полтавського району Полтавської області. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], розташований згідно земельно-кадастрової книги N2 1 на неприватизованій земельній ділянці площею 0,233 га. державного фонду, що підтверджується довідкою Заворсклянської сільської ради № 294 від 29.02.2016 року. У встановлений законом строк спадкоємиць за законом - [PERSON] звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в зв'язку з чим буда відкрита спадкова справа N9 575/2009. Згідно довідки Полтавської районної державної нотаріальної контори N902-14/418 від 22 лютого 2016 року, встановлено, що спадкоємцю за законом [PERSON] нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом та рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2007 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 1 ст. 15 Цивільного кодексу України та ст. З Цивільного процесуального кодексу України теж передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Суд вважає, що єдиною можливістю у позивача щодо захисту свого права власності є звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено, єдиним спадкоємцем після померлої спадкодавеці - [PERSON] на спадкове майно, першої черги за законом, відповідно до ст. 1222 та ст. 1261 Цивільного кодексу України, є позивач її син - [PERSON], що підтверджується записом про матір у свідоцтві про народження серія [NUMBER], виданим 02 квітня 1968 року Головачанською сільською радою Полтавського району. Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується наступним: В період шлюбу, який був зареєстрований у Головачанській сільській раді Полтавського району Полтавської області, актовий запис N915, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 10.09.1948 року Головачанською сільською радою, батьки позивача: [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці, виділений рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Карла Маркса N92 від 18 березня 1968 року в користування побудували житловий будинок з господарськими будівлями, в якому також проживав брат позивача - [PERSON]. Остільки батько був членом колгоспу ім. Карла Маркса працював в колгоспі механізатором, то домоволодіння належало до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Підтвердженням того, що спірний будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір є довідка із погосподарської книги та свідоцтво про право власності на жилий будинок, а тому особи, які були членами цього двору мають право на частину в праві сумісної власності на підставі ст. 120, 123 Цивільного кодексу УРСР. 20 січня 1989 року було видане виконкомом Заворсклянської сільської ради народних депутатів свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, розташований в [ADDRESS] який належить колгоспному двору, голова якого [PERSON]. Згідно довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації № 2063 від 17.03.2014 року право власності на спадковий будинок зареєстровано в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 5 за головою колгоспного двору - [PERSON]. Згідно із записом у погосподарській книзі №2 12, особовий рахунок [NUMBER], що підтверджується довідкою Заворсклянської сільської ради N2 241 від 17 лютого 2016 року, встановлено, що домоволодіння в [ADDRESS] до 01.07.1990року числилось колгоспним двором. Членами колгоспного двору на 01.07.1990 року були: голова колгоспного двору [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON]. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року N2 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 р. N269. Згідно з Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12. 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в йогомайні. Такими, що втратила це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається , виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно п.6 «г» даної постанови, згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону « Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору застосовуються з 01.07.1990 року. В постанові від 18.11.2015 року по справі № 6-350 цс Верховний суд України висловив аналогічну правову позицію щодо визнання права власності на частину жилого будинку в порядку спадкування за законом. На час набрання чинності Закону України «Про власність» головою колгоспного двору був визначений батько позивача [PERSON], членами колгоспного двору були його: дружина, - [PERSON] та син - [PERSON]. Оскільки [PERSON] народився [INFO] до набрання чинності Закону України «Про власність», то він набув права власності на це майно. Відповідно до технічного паспорту на земельній ділянці розташований житловий будинок літер А-1, загальною площею 80.0 кв.м., який складається: із тамбура 1, площею 3.1 кв.м, веранди 1, площею 7.8 кв.м., кухні 2 , площею 8.9 кв.м., кімнати 3, площею 8.8 кв. м., кімнати 4 площею 11.8 кв.м., кімнати 5, площею 9.3 кв. м.,кімнати 6, площею 25 кв.м., коридора 7, площею 5.3 кв.м., а також: літня кухня Б, сараї В, Г, Д, Е, погріб - в, вбиральня - ж, трубопровід № 1, вимощення № 2, ворота огорожі № 3, огорожа № 4,№ 5, № 6. Після припинення існування колгоспного двору кожному з членів цього двору, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до вимог ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року, належала частка цього двору в розмірі 1/3 частини. Також судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача, - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Заворсклянською сільською радою 12 червня 2000 року. Згідно вимог ЗУ «Про власність», у разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів. Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з 1/3 ч. домоволодіння, яку прийняла його дружина - [PERSON], звернувшись з заявою про прийняття спадщини до Полтавської районної державної нотаріальної контори (спадкова справа №316/2003) та їхній син - [PERSON], згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємеці першої черги (ст. 529 ЦК України 1963 рік). Позивача після смерті батька - [PERSON] спадщину не приймав. Таким чином, після смерті, 12.06.2000р., [PERSON] власниками домоволодіння по [ADDRESS] по 34 ч. стали його дружина [PERSON] та син - [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину ними отримано не було, але прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК України 1963 року). Як встановлено, [INFO], помер [PERSON], про що 03 липня 2004 року зроблено запис за № 26, місце реєстрації - Заворсклянська сільська рада Полтавського району. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS]. За життя [PERSON] одружений не був, дітей не мав. Серед спадкоємців першої черги була лише мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серія [NUMBER], виданим [INFO], де в графі мати зазначено «[PERSON]». Отже встановлено, факт того, що [PERSON] після смерті свого сина [PERSON] фактично прийняла спадщину, так як постійно проживала зі спадкодавцем, та була зареєстрованою з ним на момент його смерті за однією адресою, і це підтверджується довідкою Заворсклянської сільської ради. Спадкоємець, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і яка протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не заявила про відмову від спадщини, в силу ч. З ст. 1218 ЦК України вважається такою, Як встановлено, [PERSON] прийнявши спадщину після смерті свого сина - [PERSON] не отримувала свідоцтва про право на спадщину та не реєструвала його в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Але відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, це не позбавило її права на спадщину. Отже, судом встановлено, що відсутність правовстановлюючого документу, який засвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями позбавляє позивача, як спадкоємця за законом можливості відповідно до вимог чинного законодавства оформити свої спадкові права на нього та одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент спадщини і не припинились внаслідок смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з повним визнанням позову відповідачем та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 529, 548 ЦК УРСР, п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року,

Outcome: approved