Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про стягнення із [PERSON] коштів в сумі 53 260 грн. 41 коп. та судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.02.2016 року близько 09 год. 45 хв. по просп. Перемоги відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Субару» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], який на той момент був застрахований у ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до договору добровільного страхування № 28-0199-РМ2-13-00058 від 05.02.2016 року. 26 лютого 2016 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» отримала заяву від страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування з необхідними документами. На виконання умов договору добровільного страхування № 28-0199-РМ2-13-00058 від 05.02.2016 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 53 260,41 грн. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.03.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року цивільну справу № 759/11881/18 прийнято до провадження суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 28-29). 14.12.2018 року відповідач подав відзив на позов з проханням відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначив, що вимоги є незаконними та необґрунтованими, на час дорожньо-транспортної пригоди 23.02.2016 року транспортний засіб Субару, д.н.з. [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Україна», відповідно до полісу № АІ 5561615, за яким страховий платіж сплачений 06.04.2015 року в повному обсязі в розмірі 930 грн. На момент укладення договору страхування страховик ПрАТ «Страхова компанія «Україна» не був позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ. Таким чином його цивільна правова відповідальність, як власника транспортного засобу Субару, д.н.з. [NUMBER], була застрахована у передбаченому законодавством порядку. Підстави для стягнення з нього коштів на користь позивача відсутні, оскільки він виконав свій обов'язок за договором страхування та повідомив страховика ПрАТ «Страхова компанія «Україна» про настання страхового випадку, тому у останнього виникло зобов'язання виплатити потерпілому в ДТП страхове відшкодування, або в порядку регресу позивачу. Тому саме ПрАТ «СК «Україна» є належним відповідачем у справі. Крім того, акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 26.02.2016 року проводився у його відсутності, про що він не повідомлявся, вказані в акті огляду пошкодження автомобіля та складені на його підставі рахунок і ремонтну калькуляцію він не визнає, вважає ці документи неналежними та недопустимими доказами у даній справі, розмір майнового збитку позивачем не доведено (а.с. 45-49). 30 січня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою залучено до участі у справі у якості третіх осіб які не заявляються самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ «СК «Україна» та МТСБУ (а.с. 75, 76). В судове засідання представник позивача не з'явився, представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» Макєєв В.М. суду надав клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку із його зайнятістю в іншій справі. Проти відкладення розгляду справи відповідач та його представник заперечували. При вирішенні вищевказаного клопотання представника позивача суд враховує наступне. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Беручи до уваги, що справа тривалий час знаходиться в провадженні суду, про проведення судового засідання представник позивача належним чином завчасно повідомлявся судом, при цьому не був позбавлений можливості подати додаткові пояснення та/або докази, що стосуються позовних вимог, а також враховуючи вимоги закону щодо строків розгляду справ та те, що для представництва своїх інтересів позивач міг направити іншого представника, який попередньо брав участь у справі, тому судом визнані причини неявки представника позивача в судове засідання неповажними та відповідно положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. В судовому засіданні відповідач визнав свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, при цьому заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 28.03.2016 року, [PERSON] 23.02.2016 року о 11 год. 26 хв. в м. Києві по пр.-ту Перемоги, 49/2, керуючи автомобілем марки «Субару Форестер», д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 15). Даною постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Між Приватним акціонерним товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] 07.02.2013 року було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, строк дія якого визначався до 07.02.2018 року, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як убачається із полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5561615, станом на 23.02.2016 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Субару Форестер» [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» (а.с. 54). Відповідно до умов договору, розмір страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн. Франшиза становить 0,00 грн. Відповідач на адресу ПрАТ «СК «Україна» надсилав рекомендованим листом повідомлення від 24.02.2016 року про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 23.02.2016 року (а.с. 56-60). Відповідно до рахунку № 2310201490-3 від 03.03.2016 року складеного ТОВ «АТЛАНТ-М ЛЕПСЕ», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] становить 55 479,42 грн. (а.с. 10-12 зв.). Згідно страхового акту № ДККА-49381 від 04.03.2016 року, розмір страхового відшкодування визначено у сумі 53 260,41 грн. (а.с. 13). Позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 53 260,41 грн. сплачене на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе» на підставі платіжного доручення № 4049 від 09.03.2016 року (а.с. 14). На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц викладено висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Так, Великою Палатою Верховного Суду зазначається, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги те, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача буда застрахована у ПрАТ «СК «Україна», а тому останнє, як страховик, має нести обов'язок по сплаті страхового відшкодування в межах страхового ліміту визначеного полісом страхування № АІ/5561615 укладеного між ПрАТ «СК «Україна» та [PERSON] Враховуючи вищенаведене, на відповідача покладається обов'язок відшкодування позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування, що становить суму 3 260 грн. 41 коп. Отже, беручи до уваги викладене, позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у розмірі 3 260,41 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 107 грн. 83 коп.

Outcome: partial