Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на забезпечення виконання умов кредитних договорів, що були укладені між ПАТ «ВТБ Банк» та боржником [PERSON], були, також, укладені договори забезпечення: іпотечний договір №03.145-68/07-ДІ1 від 23 січня 2008 року, та іпотечний договір №03.145-68/07-ДІ2 від 29 січня 2008 року, які посвідчені нотаріально та належно зареєстровані. Предметами цих договорів іпотеки виступає комплекс нежитлових будівель під літ. «А», «В», «Д», «Е», «Ж»:, адмін. крпус, А, 395,1 кв.м., столярний цех,В, 245,7 кв.м, столярний цех, Д, 378,3, склад, Е, 200,6 кв.м., склад, Ж, 252,2 кв.м., що знаходиться за адресою Київська обл. м.Біла Церква, вул. Толстого, 42 і нежитлове приміщення №2, що розташоване в м. Біла Церква, по вул. Мережній, 10-А, частинка першого поверху, загальною площею 457,3 кв.м., зазначене в плані під літерою «А». Боржник [PERSON] не виконав свої обовязки по кредитним договорам, кредит не повернутий. 04.02.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір відступлення права вимоги і на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитними договорами та права іпотекодержателя за вищевказаними договорами іпотеки належать ТОВ «ФК «Фактор Плюс». На виконання судових рішень щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами та за іншими договорами позики, де боржником є [PERSON], були відкриті наступні виконавчі провадження: виконавче провадження №34544711, відкрите районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції та виконавче провадження №26723180, яке відкрите підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Г УЮ у Київській області. В межах виконання цих виконавчих проваджень були видані постанови про накладення арештів на майно [PERSON], яке є предметом іпотеки, що порушує права позивача, як іпотекодержателя, оскільки не дають можливості захистити права іпотекодержателя, шляхом задоволення своїх вимог до боржника. А тому, позивач просив суд звільнити з-під арешту предмет іпотеки - комплекс нежитлових будівель під літ. «А», «В», «Д», «Е», «Ж» за адресою м. Біла Церква вул.. Толстого 42 та нежитлове приміщення №2, частина 1-го поверху площею 457,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Біла Церква вул. Мережна 10-А, належать на праві власнсоті [PERSON] та обтяжені постановою від 09.10.2012 року районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського МРОУЮ, державним виконавцем Найда Т.Ю. в рамках виконавчого провадження № 34544711, а також, обтяжені постановою від 26.09.2011 року підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, головним державним виконавцем Гострою Ю.П. в рамках виконавчого провадження № 26723180. Представник позивача, згідно довіреності, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача райвідділу ДВС Білоцерківського МРУЮ, згідно довіреності в справі, поклалася на розсуд суду щодо вирішення даної справи, але при цьому подала письмово викладені заперечення на позов. Відповідач, підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Київській області, не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, чи будь-яких інших клопотань суду не подавали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, причини неявки суду не відомі, заяв про відкладення розгляду справи, чи будь-яких інших клопотань суду не подав. Треті особи по справі в судове засідання не зявилися, представників не направили, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «ВТБ банк» та [PERSON] були укладені наступні кредитні договори: Генеральна угода №68/07 від 27.07.2007 р., та додаткова угода №1 від 29.01.2008 року (а.с.7-8,9). Також, встановлено, що на забезпечення виконання умов кредитних договорів між ПАТ «ВТБ Банк» та боржником [PERSON] було укладено іпотечний договір №03.145-68/07-ДІ1 від 23 січня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 662, предметом якого виступає Комплекс, нежитлові будівлі «А», «В», «Д», «Е», «Ж»:, адмін.. Корпус, А, 395,1 кв.м., столярний цех,В, 245,7 кв.м, столярний цех, Д, 378,3, склад, Е, 200,6 кв.м., склад, Ж, 252,2 кв.м., що знаходиться за адресою Київська обл. , м,Біла Церква, вул. Толстого, 42 (а.с.12-13). Також, встановлено, що на забезпечення виконання умов кредитних договорів між ПАТ «ВТБ Банк» та боржником [PERSON] було укладено іпотечний договір №03.145-68/07-ДІ2 від 29 січня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №105, предметом якого виступає нежитлове приміщення №2, розташоване в м. Біла Церква, по вул. Мережній, 10-А, частинка першого поверху, загальною площею 457,3 кв.м., зазначене в плані під літерою «А» (а.с.10-11). Встановлено, що 04.02.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір відступлення права вимоги №1 МБ. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за генеральною угодою №68/07 від 27.07.2007 р., кредитними договорами: №03.115-68/07-СК від 23.01.2008, №03.54-68/07-СК від 12.06.2008, №03.54-68/07-СК від 12.06.2008, №03.29-68/07-СК від 25.03.2008, №03.05-68/07-СК від 11.02.2008, №03.145-68/07-СК від 29.01.2008 та 11.03.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» був укладений договір відступлення права вимоги за вказаними іпотечними договорами, що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 493, №494. (а.с. 14-28). Таким чином, встановлено, що ТОВ «ФК «Фактор Плюс» стало єдиним кредитором боржника [PERSON] за кредитними договорами і набуло права іпотекодержателя за вищевказаними іпотечними договорами, про що [PERSON] був належно повідомлений. Встановлено, що банк неодноразово звертався до суду щодо стягнення заборгованості з боржника та поручителів. Зокрема, 06.12.2010 року набрало законної сили рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської обл. у справі № 2-14143/10 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON], яким було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість у розмірі 3533964 грн. 17 коп. і судові витрати по справі. Крім того, судом встановлено, що мало місце і інше рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 21.05.2012 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] Встановлено, що на виконання судових рішень щодо стягнення заборгованості з [PERSON] були відкриті наступні виконавчі провадження: виконавче провадження №34544711, відкрите районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, державний виконавець Найда Т.Ю. та виконавче провадження №26723180, відкрите підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, головний державний виконавець Гостра Ю.П. Встановлено, що в межах виконання цих виконавчих проваджень державними виконавцями були видані постанови про накладення арешту на майно боржника, тобто було обтяжено майно, що перебуває в іпотеці. Зокрема, постановою №34544711 від 09.10.2012 виданою райвідділом ДВС БЦ МРУЮ, державним виконавцем Найда Т.Ю. накладено арешт на все майно боржника та постановою про арешт майна боржника №26723180 від 26.09.2011р., виданою підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Київській області, головним державним виконавцем Гострою Ю.П., також, обтяжено все майно боржника [PERSON], тобто і нерухомість, що перебуває в іпотеці за вказаними вище іпотечними договорами де іпотекодержателем є позивач. Зазначене підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с.31-35). Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, що на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитними договорами та права іпотекодержателя за вищевказаними договорами іпотек належать ТОВ «ФК «Фактор Плюс», але вказані арешти накладені державними виконавцями, тобто, отяження нерухомого майна, що знаходиться в іпотеці ТОВ «ФК «Фактор Плюс» порушує права позивача, як іпотекодержателя, оскільки не дають можливості захистити права іпотекодержателя, шляхом задоволення законних вимог на отримання прав власності на предмет іпотеки. При вирішенні даного позову суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 512 ЦК України підставами заміни кредитора у зобовязанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно ч. 3 цієї статті для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». Згідно з статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. Відповідно до ч.1ст.4 ЗУ «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Як було зазначено вище, іпотечний договір №03.145-68/07-ДІ1 було укладено та зареєстровано 23 січня 2008 року, іпотечний договір №03.145-68/07-ДІ2 укладено та зареєстровано 29 січня 2008 року, а постанова про арешт майна боржника від 09.10.2012 року, що винесена райвідділом ДВС БЦ МРУЮ була зареєстрована 17.04.2013 року, а постанова про арешт майна боржника від 26.09.2011 року, що винесена підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Київській області була зареєстрована 27.09.2011року, тобто після державної реєстрації ПАТ «ВТБ Банк» своїх обтяжень у відповідних державних реєстрах. Отже, зареєстровані права та вимоги позивача на нерухоме майно можуть підлягати задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Однак, як вбачається з наданих матеріалів справи, жоден з зазначених випадків не мав місця при накладенні відповідачами 26.09.2011р. та 09.10.2012 року арешту на майно боржника [PERSON], оскільки на той час вже перебували нежитлові будівлі «А», «В», «Д», «Е», «Ж»:, адмін.. Корпус, А, та нежитлове приміщення №2, розташоване в м. Біла Церква, по вул. Мережній, 10-А в іпотеці позивача, і як було зазначено вище, державна реєстрація договорів іпотеки відбулася 29.01.2008 року та 23.01.2008 року. Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд дійшов висновку, що оскільки з винесенням постанов державних виконавців про накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, порушуються права позивача, як іпотекодержателя відповідного майна, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості реалізувати своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому дане нерухоме майно підлягає звільненню з-під арешту. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. За приписами ч.ч.2,3 ст. 60 цього Закону, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. А згідно ч.5 цієї статті Закону, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Тобто, в даному випадку підставою для зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки може бути тільки рішення суду. З огляду наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані і такі, що підлягають до задоволення. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved