Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 03.02.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р20.232.70595, на підставі якого позичальнику було надано кредит в розмірі 53715,00 грн. зі сплатою 7,9 % річних за користування кредитними коштами. Відповідач неналежно виконував свої зобовязання за договором та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 28.02.2017 р. становить 72 771 грн. 07 коп. 30.09.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та Публічним акціонерним товаритвом «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/09-1. Згідно умов Договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу) з 30.09.2015 р., а позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також, 28.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файнес Сервіс», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № Р20.232.70595 від 03.02.2014, за яким відповідач являєтеся боржником. Станом на 28.02.2017 року загальна заборгованість за кредитним договором Р20.232.70595 становила 72771,07 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 72 771 грн. 07 коп., а також, стягнути судові витрати по справі. Позивач не направив в судове засідання свого представника, в прохальній частині позовної заяви просили розглядати справу без участі їхнього представника, позов підтримали. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач не з'явилася, про дату, час та місце проведення розгляду справи була повідомлена належним чином,причина неявки суду не відома, відзиву, жодних клопотань чи заперечень суду не напарвлено, та відповідно до положень ст. ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що03.02.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р20.232.70595, на підставі якого позичальнику було надано кредит в розмірі 53715,00 грн. зі сплатою 7,9 % річних за користування кредитними коштами. Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника, вказаний в п.1.6 Угоди, відповідно до п.1.2 договору. Згідно п.1.3 договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 7,9000 % річних від залишкової суми кредиту. Встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив взяті на себе зобов»язання щодо належного та вчасного повернення коштів і станом на 28.02.2017 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 72 771 грн. 07 коп., яка складається з: 52 222,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20 548,40 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Судом встановлено, що банком було направлено відповідачу вимогу від 18.12.2017 року про дострокове повернення кредитних коштів. Дана вимога була отримана відповідачем (а.с.22). 30.09.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та Публічним акціонерним товаритвом «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/09-1. Згідно умов Договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу) з 30.09.2015 р., а позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також, 28.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файнес Сервіс», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № Р20.232.70595 від 03.02.2014, за яким відповідач являєтеся боржником. Станом на 28.02.2017 року загальна заборгованість за кредитним договором Р20.232.70595 становила 72771,07 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 72 771 грн. 07 коп., а також судові витрати по справі. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором Факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Отже, як було встановлено судом, у відповідача залишилася непогашена сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 72 771 грн. 07 коп., що і підлягає стягненню. Доказів, які б спростовували зазначене, суду не надано. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved