Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про зобовязання відповідача не чинити йому перешкоди в користуванні належною йому частиною житлового будинку № 36 «а» по вул. Тургенєва в м. Василькові Київської області та не чинити перешкоди в проведенні будівельних та комунікаційних робіт пов'язаних з його поділом, в користуванні земельною ділянкою відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 року про поділ в натурі спільного сумісного майна сторін, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка ухиляється від його виконання. Позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою судом про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суду не повідомила та заперечень і клопотань від неї до суду не надходило. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до вимог ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], є колишньою дружиною позивача. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 року вимоги позивача було задоволено та між колишнім подружжям здійснено розподіл набутого ними за час шлюбу майна та [PERSON] виділено в натурі з визнанням за ним право власності на наступні приміщення: кухня «1-2», пл.11,2 кв.м., туалет «1-3», пл.2,1 кв.м.. ванна «1-4», пл.4,6 кв.м., прихожа «1-5», пл.19,8 кв.м., житлова кімната «1-6», пл.11,6 кв.м., житлова кімната «1-7», пл.11 кв.м., гараж «В», криниця «К», частина огорожі, що складає 46/100 частки в праві власності на будинок № 36 «а», по вул. Тургенєва в м. Василькові Київської області. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав, позивачу на праві приватної власності належить 46/100 частини будинку по вул. Тургенєва в м. Васильків Київської області під № 46 «а». У відповідності до постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, позивачу відмовлено у примусовому виконанні рішення суду, оскільки у виконавчому листі не зазначено, що саме відповідача зобовязано не чинити перешкоди в володінні власністю позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач в добровільному порядку ухиляється від виконання судового рішення, чим порушуються права позивача на його володіння власністю такі права підлягають поновленню шляхом зобовязання відповідача не чинити йому перешкоди у виконанні судового рішення. На підставі наведеного та

Outcome: approved