Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.12.2012 позичив відповідачу 25000 доларів США, які останній зобов'язався повернути через 1 місяць, сплативши 10 відсотків за користування позикою. Договір позики підтверджений розписками відповідача від 07.12.2015. Проте [PERSON] не виконав свої зобов'язання та не повернув позичені кошти та відсотки у встановлений строк. На звернення позивача про сплату боргу відповідач не реагує. У зв'язку із цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у гривні станом на 26.11.2015 у розмірі: заборгованість за позикою 589932,5 грн., відсотки за користування позикою за 35 місяців 2064763,75 грн., три відсотки річних 53093,93 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому, зазначив, що просить стягнути з відповідача саме 589932,5 грн., а не еквівалент 25000 доларів США, відсотки за користування позикою за період з 07.12.2012 по 07.11.2015 та три відсотки річних за період з 07.12.2012 по 26.11.2015 у розмірах, вказаних в позові. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки від відповідача не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 визначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 07.12.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] позичив [PERSON] 25000 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх через один місяць та сплатити 10 відсотків за користування позикою. Даний факт підтверджується копіями розписок від 07.12.2012 (а.с. 11, 12). В порушення умов договору відповідач не виконав свої зобов'язання та не повернув позивачу позичені кошти та відсотки, чим істотно порушив умови договору та вимоги ч. 1 ст. 1049 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких підстав суд приходить до висновку, що у [PERSON] виникло право звернення до суду за захистом порушених прав та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. При цьому ч. 1 ст. 533 ЦК України визначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Така ж думка висловлена в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з пунктом 14 якої законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 26.11.2015 року. Офіційний курс долара США, встановлений НБУ на 26.11.2015 складає 2377,1646 грн. за 100 доларів США. Отже сума заборгованості за офіційним курсом НБУ станом на 26.11.2015 становить 25000/100*2377,1646=594291,15 грн. Проте позивач в судовому засіданні вказував, що просить стягнути саме зазначену ним в позові суму заборгованості у розмірі 589932,50 грн., що є правом позивача та не порушує права відповідача. В укладеному 07.12.2012 сторонами договорі позики визначено плату за користування коштами в розмірі 10 %. Оскільки відповідачем вчасно не повернуто позичені гроші, то за період з 07.12.2012 по 07.11.2015 проценти за договором позики становлять 25000/100х10х35х23,771646=2080019,00 грн. Проте позивач також наполягав на стягненні відсотків у розмірі, визначеному у договорі позики - 2064763,75 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 07.12.2012 по 26.11.2015 в розмірі 53093,93 грн. Проте, як вбачається з аналізу ст. 625 ЦК України, дані відсотки є штрафною санкцією, а тому строк їх нарахування починається з дня прострочення відповідачем виконання взятих зобов'язань, тобто з 08.01.2013. Оскільки позивач просить стягнути заборгованість за договором позики станом на 26.11.2015 у розмірі 589932,50 грн., то розмір трьох процентів річних від простроченої суми стягується за період з 08.01.2013 по 26.11.2015 і складає 589932,5/100х3/365х1052=51009 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ст. 79 ч. 1 ЦПК України). Згідно з квитанцією № ПН450 від 30.11.2015 (а.с.1), доданою до позовної заяви, при поданні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 6090 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial