Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» Дніпропетровської міської ради, у якій просить зобов'язати відповідача укласти з позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг на квартиру [ADDRESS] та відкрити на його ім'я особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, натомість представник позивача звернуся до суду із заявою, у якій заявлені вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, проте звернуся до суду із заявою про розгляд справи без участі його представника та просив вирішити справу на розсуд суду. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.09.2014р., яке набрало законної сили 13.10.2014р., позов [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання права користування житловим приміщенням, задоволено. Визнано за [PERSON] право користування житловим приміщенням у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного судового рішення з 23.12.2014р. позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією його паспорта. У квітні 2015 року позивач звернувся до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» Дніпропетровської міської ради з письмовою заявою, у якій просив відкрити на його ім'я особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS]. Доказів надання відповіді на вказану заяву суду не надано. У липні 2015 року позивач звернувся до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» Дніпропетровської міської ради з письмовою заявою, у якій просив також укласти з ним договір про надання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS]. У відповідь листом від 16.07.2015р. позивачу було повідомлено, що для укладення договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території заявник зобов'язаний надати документи на підтвердження права власності, договір найму або оренди квартири, а відтак для укладення відповідного договору позивача було зобов'язано надати відповідні документи. Водночас відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачам є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, а виконавцем - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач має право користування квартирою за адресою 49000, [ADDRESS] та має намір отримувати житлово-комунальні послуги, пов'язані з утриманням цієї квартири, а відтак є споживачем у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому, КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» Дніпропетровської міської ради є суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку [ADDRESS], а відтак відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем житлово-комунальних послуг у спірних правовідносинах. Статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язку укласти з позивачем, як споживачем житлово-комунальних послуг, договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та зобов'язання відповідача виконати відповідний обов'язок. Оскільки договір на надання житлово-комунальних послуг є підставою для відкриття на ім'я споживача особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved