Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач\~ звернувся до суду\~ з вказаним позовом ,\~ в якому просив\~ виселити відповідачів з будинку 109\~ по вул. Гоголя\~ в м. Запоріжжя без надання\~ іншого житлового приміщення;\~ зняти з реєстрації відповідача [PERSON]. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим , що йому на праві власності належить житловий будинок № 109 по вул. Гоголя в м . Запоріжжя. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], [PERSON], його колишня дружина проживає у вказаному будинку без реєстрації. У зв»язку з неодноразовими погрозами з боку відповідачів, побиттям , він вимушений був покинути власний будинок, а в березні 2010 року не зміг потрапити до будинку через зміну відповідачами замків . Оскільки відповідачі на його неодноразові прохання відмовляються звільнити житловий будинок , крім того не сплачують комунальні платежі, тримають будинок у занедбаному стані, вимушений звернутися до суду . У вступному слові позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, наполягали на його задоволенні . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили , відзив на позов не надали, в зв»язку з чим на підставі ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідачів на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи , вислухавши позивача та його представника , показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом було встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини: У відповідності до договору купівлі-продажу від 02.10.2002 року 33/100 частин будинку 109/70 по вул. Гоголя/ Пролетарська в м. Запоріжжя належить на праві власності [PERSON] (а.с.8). 03.05.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджено копією паспорта позивача (а.с.6). Позивач та відповідач [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO] , що підтверджено домовою книгою (а.с.12-13). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.24) , однак фактично мешкає в спірному житлі, що встановлено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та довідкою квартального комітету (а.с.9). У відповідності до акта обстеження квартального комітету, позивач [PERSON] не проживає в належному йому на праві власності будинку з 07.02.2010 року , оскільки його син [PERSON] та колишня дружина [PERSON] створили нестерпні умови для його проживання, [PERSON] неодноразово бив батька (а.с. 10). Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. При цьому, вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців. Саме по собі право власності не є абсолютним та може бути обмежено у випадках, встановлених законом. Право вимагати в судовому порядку виселення членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має власник житла відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч.1. 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК. Такий висновок Верховний Суд України зробив у справі N 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 р.). Подібне у справі N 6-20552св07 (рішення від 28 травня 2008 р.). Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] проживає в спірному житлі без відповідних правових підстав , зареєстрована в іншому житловому приміщенні. Як показали в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачі перешкоджали [PERSON] проживати в будинку, створили нестерпні умови для проживання, не пускають його до житла, змінили замки. Також зазначені свідки вказали на те, що [PERSON] та [PERSON] ведуть аморальний спосіб життя, не сплачують комунальні платежі, призвели будинок в занедбаний стан, в ньому постійно відбуваються сварки, збираються безхатченкі. Відповідно до ст. 157 ЖК члена сім'ї власника може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК. Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Оскільки в судовому засіданні актами квартального комітету та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідачі систематичним порушенням правил співжиття зробили неможливим проживання з ними в одній квартирі позивача [PERSON], руйнують та псують житлове приміщення, позов в частині виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення підлягає задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Тобто, само по собі рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial