Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 10 червня 2011 року відповідачі [PERSON], [PERSON] позичили у неї 20\~000 гривень строком до 25 березня 2012 року, про що написали власноруч розписку. Датою повернення є 15 липня 2013 року. У липні 2013 року відповідачі повідомили позивача, що в них виникли труднощі з поверненням позики і запропонували укласти договір про відчуження будинку та земельної ділянки по 1\\2 частці кожна. Відповідачі є власниками даної нерухомості. А також доплатити відповідачам у зв»язку з укладанням такого договору ще по 1000 гривень. 10 липня 2013 року між позивачем та відповідачами було укладено договір, за яким відповідачі передали, а позивач прийняла у приватну власність житловий будинок № 6 в селі Тернівка, Вільнянського району, Запорізької області ( разом з господарськими будівлями та спорудами) та земельну ділянку загальною площею 0,47 га, що розташована на території с. Тернівка, Вільнянського району, Запорізької області, цільове призначення для ведення присадибного господарства, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП № 00004-003796 виданий 15 січня 1996 року. Через відсутність часу та брак коштів відповідачі відмовилися звертатися до нотаріальної контори. Відповідачі фактично передали позивачці будинок та земельну ділянку, де вона проживає. В судовому засіданні представник позивача наполягає на позові, відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час та місце слухання справи попереджені належним чином. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану цивільну справу за наявністю у справі доказів, ухвалює заочне рішення, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Встановлено, що 10 червня 2011 року відповідачі [PERSON], [PERSON] позичили у позивача 20\~000 гривень строком до 25 березня 2012 року, про що написали власноруч розписку. Датою повернення є 15 липня 2013 року. У липні 2013 року відповідачі повідомили позивача, що в них виникли труднощі з поверненням позики і запропонували укласти договір про відчуження будинку та земельної ділянки. Відповідачі є власниками нерухомості по 1\\2 частці кожна. з умовою доплати по 1000 гривень кожній. 10 липня 2013 року між позивачем та відповідачами було укладено договір, за яким відповідачі передали, а позивач прийняла у приватну власність житловий будинок № 6 в селі Тернівка, Вільнянського району, Запорізької області ( разом з господарськими будівлями та спорудами) та земельну ділянку загальною площею 0,47 га, що розташована на території с. Тернівка, Вільнянського району, Запорізької області, цільове призначення для ведення присадибного господарства, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП № 00004-003796 виданий 15 січня 1996 року. Через відсутність часу та брак коштів відповідачі відмовилися звертатися до нотаріальної контори. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до ст. 328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved