Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд визнати за ним право власності на право власності на 1/2 частки квартири № 3, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бердянська, будинок №1, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову позивачем зазначається, що 18 вересня 2004 року померла його бабуся, [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована разом із ним за адресою [ADDRESS]. За час свого життя [PERSON] залишила на його ім'я та на ім'я [PERSON] заповіт, посвідчений 12 вересня 2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №425. 24.02.2009 року за реєстровим № 2-257 [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири № 3 у м. Дніпропетровську, вул. Бердянська, будинок 1, після смерті [PERSON], яка померла 18.09.2004 року. 02.04.2013 року [PERSON] був направлений лист Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням надати оригінал правовстановлюючого документу на квартиру №3 у м. Дніпропетровську по вул. Бердянській, буд.1 для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частку вищезазначеної квартири, після смерті [PERSON]. Проте, до сьогоднішнього дня [PERSON] правовстановлюючі документи для вступу у спадщину іншого спадкоємця нотаріальній канторі надано не було. Внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а сааме на квартиру [ADDRESS] державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.04.2015 року та розяснено, що питання по оформленню права власності на 1/2 частини спірної квартири після смерті [PERSON] можливо вирішити лише у судовому порядку, шляхом подачі позову про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Згідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.02.2009 року за реєстровим №2-257 квартира [ADDRESS], належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.01.2009 року виконкомом Дніпропетровської міської ради на підставі довідки ОК ЖБК №94 Урожай від 12.06.2008 року №369 та рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999р. №2091 та рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 21.10.2004р. за №3060, право власності зареєстровано КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №26053095. У звязку з викладеними обставинами він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив предявлений позов задовольнити. 17.12.2015 року надав письмову заяву, якою сповістив суд про неявку та можливість розгляду й вирішення справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив заяву задовольнити, а у разі неявки відповідача здійснити заочний розгляд справи. Відповідач та третя особа повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду справи, але в судове засідання не з'явилися, заперечень проти позову не надали, своїх представників до суду не направили. Враховуючи, що відповідач та третя особа не з'явилися у судове засідання без поважних причин, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 вересня 2004 року померла [PERSON], яка приходиться позивачу рідною бабусею, та яка на день відкриття спадщини була зареєстрована разом з позивачем за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу № 94 Урожай № 236 від 28.08.2015 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе своє майно у рівних частинах позивачу та відповідачу. Заповіт був посвідчений 12 вересня 2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 425. [PERSON] була одноосібною власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.01.2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі довідки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №94 Урожай від 12.06.2008 року № 369. Право власності за спадкодавцем на спірну квартиру було зареєстровано Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (запис за № 26053095). 24.02.2009 року за реєстровим №2-257 [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спірної квартири, а інша ? частка зазначеної квартири залишилася відкритою для іншого спадкоємця. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст.1220 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема те, що спірна квартира належала на праві власності спадкодавцеві і за життя вона склала заповіт, який на час відкриття спадщини був чинним, позивач є спадкоємцем за заповітом і в силу ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, про що в справі наявні письмові докази, суд вважає, що його позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved