Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду АР Крим з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 14 липня 2010 року в розмірі 5000 гривень, з урахуванням індексу інфляції за час прострочення в сумі 660 гривень, а також 3 % річних в розмірі 448 гривень, пеню в розмірі 827,97 гривень, а всього в сумі 6 935,97 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 липня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач зайняв у позивача гроші в сумі 5000 гривен, про що власноручно написав розписку. Вважає, що між ними відбувся договір позики, умови якого відповідач не виконав до теперішнього часу, тому просить стягнути суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, 3 % відсотків за договором позики та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що між ним та відповідачем [PERSON] 14 липня 2010 року був укладений договір позики, умови якого відповідач не виконав в обумовлений строк. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила,що гроші нею були отримані від дружини позивача. Розписку про отримання грошей вона писала власноруч, але видавала її дружині позивача. Свідок [PERSON] пояснила що є жінкою позивача. В липні 2010 року до них звернулася відповідачка з проханням зайняти гроші в сумі 5000 гривен. Гроші позивачці давав її чоловік [PERSON],про що відповідачка написала розписку. Раніше, відповідач неодноразово зверталася до них за грошима. Вислухавши пояснення сторін,допитавши свідка, всесторонньо дослідивши та давши оцінку матеріалам справи , суд знаходить позов, таким, що підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав. Судом з матеріалів справи встановлено, що 14.07.2010 року між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого представлена розписка позичальника [PERSON], яка посвідчує факт передання йому позикодавцем - [PERSON] грошової суми в розмірі 5 000 гривень (а.с. 76). За умовами зазначеного договору позики, суму боргу відповідач зобов'язалась повертати щомісячно по виплатам 1 % від суми, тобто по 50 гривень до повного погашення заборгованості. Строк виконання зобов'язання не зазначений. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже відповідно до зазначеної вище норми Цивільного Кодексу України нотаріальна форма не є обов'язковою для договорів позики. Статтею 1050 Цивільного Кодексу України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України, якою передбачено,що боржник , який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має бути виконане в належний строк. Надана позивачем розписка відповідача про отримання грошей не містить строку виконання відповідачем зобов'язання. Згідно з нормою ч.2 статті 530 Цивільного Кодексу України боржник повинен виконати такий обов'язок у семиданний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки позивачем не додано доказів,що підтверджують факт отримання відповідачем вимоги про виконання зобов'язання, що унеможливлює визначити час, з якого починає перебігати прострочення виконання грошового зобов'язання, суд приходить до висновку ,що позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення платежу задоволенню не підлягають. Згідно з ст. 207 Цивільного Кодексу України, правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Відповідно до норм діючого законодавства договір позики це односторонній договір, оскільки обов'язки виникають лише у позичальника. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню сума 5448 гривен, яка складається з суми боргу - 5 000 (п'ять тисяч) гривень та 3 % річних у сумі 448 (чотириста сорок вісім) гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Outcome: partial