Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 09.04.2013 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53100412448В, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді грошових коштів національній валюті, а останній повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та в строк, встановлені кредитним договором. Проте, відповідач свої зобов'язання не виконав, припинивши вносити щомісячні платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. 21.03.2014 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №210314ВБ, відповідно до умов якого та у відповідності до ст.512 ЦК України Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] З урахуванням зазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 09.04.2013 року, що виникла станом на 18.07.2016 року, в сумі 14300 грн. 66 коп., що складається з: основного боргу в сумі 10000 грн., відсотків в сумі 2272 грн. 66 коп., комісії за користування кредитними коштами в сумі 2028 грн. В судові засідання, що призначались, представник позивача не з'явився. В наданому до суду клопотанні в порядку ст.158 ЦПК України, просив проводити розгляд справи без його участі, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засіданні повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив. В зв'язку з цим, судом у відповідності до ст.ст.158,169,197,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу фіксації. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно положень ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.04.2013 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53100412448В, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді грошових коштів національній валюті в сумі 10000 грн. на строк до 09.04.2016 року, з щомісячною сплатою відсотків в розмірі 24% річних. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що банком свої зобов'язання за кредитним договором було виконано та надано відповідачу грошові кошти в обсязі та в строк, встановлені кредитним договором. Проте, відповідач свої зобов'язання не виконував, припинивши вносити щомісячні платежі, внаслідок чого станом на 18.07.2016 року виникла заборгованість в сумі 14300 грн. 66 коп., що складається з: основного боргу в сумі 10000 грн., відсотків в сумі 2272 грн. 66 коп., комісії за користування кредитними коштами в сумі 2028 грн. З урахуванням зазначеного, а також посилаючись на укладання договору про відступлення права вимоги №210314ВБ від 21.03.2014 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», відповідно до умов якого та у відповідності до ст.512 ЦК України останнє набуло статус нового кредитора та отримало право вимоги за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. Разом з тим, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин позивачем не надано доказів, які б підтверджували виконання первісним кредитором своїх зобов'язань щодо видачі відповідачу кредитних коштів в розмірі та порядку, передбачених умовами п.п1,4.1 кредитного договору. До позовної заяви не надано графіку платежів, що відповідно до умов п.4.3 кредитного договору є його невід'ємною частиною. Також позивачем не надано будь-якого розрахунку заявленої до стягнення суми заборгованості з зазначенням періоду та сум платежів відповідного до вказаного вище графіку, фактично сплачених відповідачем сум, порядку та розміру нарахування відсотків та комісії. Надана позивачем копія договору про відступлення права вимоги №210314ВБ від 21.03.2014 року свідчить про відступлення банком на користь позивача прав вимог за зобов'язаннями боржників, реєстр яких є додатком до цього договору. Проте, відповідного реєстру, з якого вбачалось би про набуття позивачем прав вимоги, зокрема, за кредитним договором №R53100412448В від 09.04.2013 року, до позову також не надано. Згідно умов п.3.1.3 договору про відступлення права вимоги №210314ВБ від 21.03.2014 року визначено, що право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та зарахування коштів в розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. Разом з тим, доказів щодо виконання умов п.3.1.3 в частині зарахування коштів в розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора та, відповідно, щодо набуття в порядку передбаченому цим договором права вимоги у т.ч. за укладеним з відповідачем кредитним договором, позивачем також не надано. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, враховуючи, що позивач звертаючись до суду з позовом не надав доказів, які підтверджували викладені в ньому в обґрунтування позовних вимог обставини щодо видачі кредитних коштів відповідачу, набуття прав вимоги за укладеним кредитним договором, розміру наявної заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову за необґрунтованістю та не доведеністю позовних вимог належними доказами. В звязку з відмовою в задоволенні позову та у відповідності до ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed