Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 19.10.2017 між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір у вигляді заяви про приєднання №1067345 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до умов заяви про приєднання, відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», а також надано платіжну картку та Пін-конверт до неї. Процентна ставка за кредитом складає 30 % річних за користування кредитними коштами. Строком кредитування є 36 місяців, з можливим продовженням на той самий строк. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю. Проте відповідач не виконав належно умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 21.01.2020 за відповідачем виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 99338,77 грн., з яких: заборгованість за кредитом (основним боргом) - 73000,23 грн.; проценти за користування кредитом - 11768,82 грн.; комісія - 1199,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 7846,99 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2415,25 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1128,46 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 284,28 грн.; сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1463,11 грн.; сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 232,63 грн. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, згідно заяви про приєднання № 1067345 від 19.10.2017, в розмірі 99338,77 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. В разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. Згідно поштового повідомлення адресат відсутній. Оскільки на підставі ч.1 ст.131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19.10.2017 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді заяви про приєднання 1067345 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.18-60,61-62,63,64). Згідно п.3.4.1 заяви про приєднання від 19.10.2017, клієнту відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», а також надано платіжну картку та Пін-конверт до неї. Згідно заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 19.10.2017, сторони встановили, що банк надає відповідачу кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № [NUMBER] . Згідно п. 6.1 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії підписанням цієї заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою заяви про приєднання, відповідач погодився на одержання та з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладання між ним та банком кредитного договору. Згідно п.6.3 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії клієнт погоджується зі встановленням максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту - 80000 грн., максимальний розмір кредиту - 150000 грн., строк кредитування - 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Згідно п. 6.6. процентна ставка за кредитом є фіксованою і становить 30 % річних за користування кредитними коштами. Крім того відповідач ознайомлений з паспортом споживчого кредиту та загальною вартістю кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 19.10.2017 (а.с.63,64). За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 зазначеного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Як зазначено позивачем станом на 21.01.2020 за відповідачем виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 99338,77 грн., з яких: заборгованість за кредитом (основним боргом) - 73000,23 грн.; проценти за користування кредитом - 11768,82 грн.; комісія - 1199,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 7846,99 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2415,25 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1128,46 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 284,28 грн.; сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1463,11 грн.; сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 232,63 грн. Сума заборгованості позивачем підтверджується розрахунком заборгованості за основним боргом, пенею та 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу, розрахунком заборгованості за процентами, пенею та 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, розрахунком заборгованості за комісією, пенею та 3% річних за несвоєчасну сплату комісії, розрахунком суми інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом, розрахунком суми інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за відсотками, а також випискою по картковому рахунку (а.с.5-8,9-15). Позивачем надсилалася відповідачу вимога про повернення кредиту від 27.11.2019 за №101.20-11/1634 щодо погашення заборгованості за кредитом, однак останнім заборгованість до цього часу не сплачена (а.с.65). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлено вимогу про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст. 625 ЦК України. За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Більше того, ще Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту (в даному випадку комісії), що є підставою для визнання таких положень недійсними. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 і відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. А тому суд вважає, що вимога позову в частині стягнення заборгованості за комісією не може бути задоволена. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 98139,77 гривень (99338,77 грн.(розмір заборгованості) - 1199,00 грн.(комісія). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених вимог, що становить 2076,63 грн. (розрахунок 2102 х 98139,77 : 99338,77 = 2076,63). Решту судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: partial