Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить: 1) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 01.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] за минилуй час з 01 липня 2017 р. по 31 травня 2019 р. в розмірі 35 125 грн. Посилаючись на те, що [PERSON] є спільною дочкою позивача та відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05.08.2016 р. Державним районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві та про , що складено відповідний актовий запис № 2497. Позивач та відповідач шлюб між собою не реєстрували, проживали разом до червня 2017 р., а потім, так як відносини між сторонами зіпсувались, сторони стали проживати окремо. З червня 2017 року [PERSON] проживає разом з дитиною за адресою власної реєстрації: [ADDRESS] . З червня 2017 р. і по сьогодній день відповідач перестав піклуватись про дитину, не дбає про матеріальне становище дитини, не турбується про стан здоров`я дитини, не доглядає за дитиною, не приймає участь у вихованні та в утриманні дитини. Позивач весь час намагалась вирішити питання отримання матеріальної допомоги на дитину від відповідача добровільно. Проте останній весь час лише обіцяв, що намагається знайти кошти на дитину, проте, дане питання так і не було врегульоване і по сьогодні. Позивачу відомо, що відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровою людиною, проте не повідомляє позивачу про місце роботи і про займану посаду. Позивач дійсно ще на початку 2018 р. зверталась з позовною заявою до суду про стягнення аліментів, так як відповідач не приймав участь в утриманні дитини взагалі, про що свідчить копія Ухвали Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 р. Проте так як позивач весь час самостійно занята доглядом за малою дитиною, недоліки згідно ухвали вчасно не усунула, тому попередня позовна заява була повернута позивачу, а тільки зараз позивач знову змогла заново звернутись з позовом про стягнення аліментів до суду так яу відповідач продовжує відмовляти в утриманні дитини. Приймаючи до уваги вищевикладене, вважаю, що з відповідача підлягають стягнення аліменти за період з 01 липня 2017 р. по 31 травня 2019 року. Провадження у справі відкрито ухвалою від 14.06.2019 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 08.11.2019 р. матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Ларіоновій Н.М. В судовому засіданні позивач підтримали позов в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, наведених у ньому, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що від спільного життя сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. На момент розгляду справи дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Визначаючи аліменти, що підлягають стягненню, суд виходить з такого. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є людиною працездатного віку, здоровий, мешкає окремо від позивача та дочки, інших утриманців не має, документів про розмір свого офіційного щомісячного доходу не надав. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної малолітньої дитини в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 06.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству. В зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що у позивача є право звернутися з позовом про стягнення безпосередньо додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), що передбачено ст.185 СК України. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожної зі сторін по справі є право на звернення до суду з відповідним позовом при настанні зазначених обставин. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 06.06.2019 року, і до повноліття дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, суд виходить з такого. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти за минулий час починаючи з 01.07.2017 року по 31.05.2019 р. в розмірі 35 125 грн. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем не надано жодних мотивувань та доказів звернення до відповідача з вимогою сплати аліментів з липні 2017 року по 31 травня 2019 року. Так, позивач не надала жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У зв`язку з чим в цій частині позов не підлягає задоволенню. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн. (по ставці, яка діяла на час звернення позивача до суду), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved