Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Вимоги обґрунтовані тим, відповідач по справі чинить перешкоди в розпорядженні та користуванні належною їй ј частини житлового будинку - квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з вище наведених підстав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач та його представник категорично заперечували щодо задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Разом з тим, відповідач підтвердила відсутність у позивача ключів від спірного житлового приміщення та наявність спору щодо його спільного використання. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.08.1993 року спірна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та позивачеві [PERSON]./. Вона складає ј частину будинку з надвірними будівлями /а.с.6/. Факт перебування відповідача по справі [PERSON] з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 22.03.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області /а.с.26/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції зроблено відповідний актовий запис від 23.08.2018 року за № 519 /а.с.27/. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. З обставин, які згідно з ч.1 ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, з огляду на відсутність обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна після смерті [PERSON] та прийняла спадщину. Вказана обставина також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та довідкою приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу /а.с.31,32/. Враховуючи вище викладене, з урахуванням приписів ч.1 ст.355 ЦК України, квартира [ADDRESS] фактично належить на праві спільної сумісної власності сторонам по справі, які мають рівні права щодо володіння та користування належним їм майном. Згідно ч.1 ст.369 України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положення даної статті свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість, оскільки ч.4 ст.319 ЦК України забезпечує всім власникам рівні умови здійснення своїх прав. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість співвласників майна. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч процесуального обов'язку, представник позивача жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог в розпорядження суду не надав, відповідних клопотань в ході розгляду справи щодо зміни предмету позову заявлено не було, з огляду на правову природу права спільної сумісної власності, а відтак суд приходить до висновку про необхідінсть відмови у позові.

Outcome: dismissed