Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 25 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір №150КМ-В, згідно якого [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 24 серпня 2012 року. Окрім того, з метою забезпечення зобов'язань [PERSON], між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. На думку позивача, позичальник умови кредитного договору порушив, і тому станом на 29 січня 2014 року за кредитним договором №150КМ-В наявна заборгованість в сумі 51 598,00 доларів США, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 25 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір №150КМ-В, згідно якого [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 24 серпня 2012 року. 25 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №150КМ-В/Р, відповідно до якого остання зобов'язувалася відповідати перед позивачем за належне виконання позичальником взятих на нього зобов'язань за кредитним договором №150КМ-В від 25.09.2007 року. 30.01.2014 року відповідачам надсилалася досудово вимога №30.1.0.0/2-Р70. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.01.2014 року за кредитним договором №150КМ-В від 25.09.2007 року наявна заборгованість в розмірі 51598,00 доларів США, що в еквіваленті становить 412 268,02 гривень, в тому числі: заборгованість по процентам за користування кредитом - 24 976,34 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 5109,83 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 19024,98 доларів США, штраф(фіксована частина) - 31,29 доларів США, штраф (процентна складова) - 2 455,56 доларів США. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Вимогами ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] його обов'язків відповідно до наданого йому кредиту, а також те, що відповідач [PERSON] не належним чином виконує свої обов'язки перед кредитором, у зв'язку з чим наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, відмовляючи в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 19024, 98 доларів США, оскільки сплинув строк позовної давності, а також суд відмовляє в частині стягнення штрафу (процентної складової) в розмірі 2455,56 доларів США, оскільки ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено застосування лише одного з видів процентної ставки, а не два види одночасно. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору підлягають до задоволення частково, оскільки, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: partial