Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що на підставі свідоцтва від 23.09.2016 року йому належить квартира [ADDRESS]. Раніше вказана квартира належала відповідачам - по 1\\2 частині кожному. Як вказує позивач, на теперішній час вселитись до квартири він не має можливості, оскільки у ній мешкають відповідачі по справі, які не бажають у добровільному порядку виселитись із спірної квартири. На підставі викладеного позивач просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном - квартирою № 155 у будинку № 5-а по вул.. Аваліані в м. Запоріжжя - шляхом припинення дії, яка порушує його право заборони проживання у зазначеній квартирі та виселення із неї відповідачів по справі, усунути перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном квартирою № 155 у будинку № 5-а по вул.. Аваліані в м. Запоріжжі - шляхом вселення [PERSON] у зазначену квартиру. Оскільки відповідач [PERSON] не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи вказаний відповідач повідомлявся і через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання, проте в останнє не явився. У судовому засіданні представник позивача наполіг на позові за вищевказаними підставами, а представник відповідача [PERSON] на позов заперечив, вказуючи на те, що набуття позивачем права власності на спірну квартиру відбулося шляхом звернення стягнення на неї, як на предмет іпотеки, а така квартира була придбана не за рахунок відповідного кредиту, тому відповідачі не підлягають виселенню без надання їм іншого житла. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі свідоцтва, посвідченого 23.09.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 2328, належить квартира [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності позивача на спірну квартиру підтверджується відповідною інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вищевказане свідоцтво було видане згідно акта державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації спірного нерухомого майна (спірної квартири, як предмету іпотеки), що було власністю відповідачів (по 1\\2 частині за кожним на підставі договорів дарування від 28.02.2008 року та від 29.02.2208 року). Факт проживання відповідачів у спірній квартирі ніким не оспорювався. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Як передбачає ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. При цьому позивач, заявлючи вище перелічені позовні вимоги, сам і визначив порядок здійснення ним свого права власності щодо спірної квартири і жодних правовідносин з приводу користування спірною квартирою між сторонами судом не встановлено. За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР). Саме до цього зводяться правові висновки, викладені Верховним Судом України постанові від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16. З огляду на те, що у справі, яка вирішується, квартиру, що була предметом договору іпотеки, придбано відповідачами не за рахунок отриманого кредиту, про що слідує із відповідного іпотечного договору від 20.03.2008 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виселення колишніх власників із жилого приміщення, що було предметом іпотеки, без надання їм іншого постійного жилого приміщення, застосовуючи при цьому частину другу статті 109 ЖК Української РСР у поєднанні з нормами Закону України «Про іпотеку». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed