Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого посилається на те, що 08 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 11328266000, відповідно до якого, останній отримав кредит розмірі 200000,00 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язалася повернути банку кредит в повному обсязі не пізніше 07.04.2033 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% річних. В якості забезпечення зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 08 квітня 2008 року між банком та [PERSON], а також відкритим акціонерним товариством «КОМФОРТ-Сервіс» були укладені договори поруки № 11328266000/2 та № 11328266000/3 відповідно від 08.04.2008 року, відповідно до умов якого поручителі зобовязалися відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі. Відповідач [PERSON] своїх зобовязань належним чином не виконує, тому станом на 10.11.2014 року заборгованість позивальника за договором складає 161136,20 доларів США та 40449,91 грн. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість, а також судові витрати по справі. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що дійсно 08 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ним був укладений кредитний договір № 11328266000, відповідно до якого, він отримав кредит розмірі 200000,00 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. У своєму позові зазначає, що банком було порушено чинне законодавство, що виразилось у видачі кредиту в іноземній валюті, а не в гривні. Також банком не були виконані переддоговірні роботи з позичальником, було введено його в оману щодо процентної ставки по кредиту, а також банком наданий невірний розрахунок заборгованості у звязку зі збільшенням курсу валют, чим порушені норми закону, а тому просив суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11328266000. Також із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим звернулась [PERSON], зазначивши, що в первісному позові публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до неї, [PERSON] та відкритого акціонерного товариства «КОМФОРТ-Сервіс» про стягнення заборгованості зазначено, що вона в якості забезпечення зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 08 квітня 2008 року уклала з банком договір поруки № 11328266000/2 від 08.04.2008 року, відповідно до умов якого зобовязалася відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі. Однак про існування кредитного договору № 11328266000 вона дізналась лише в березні 2015 року. Зазначає, що термін дії договору поруки № 11328266000/2 не встановлено, а вимога кредитора поручителю не предявлена, а тому позовні вимоги до неї вважає безпідставними. Посилаюсь на пропуск банком строку для звернення з даними вимогами до поручителя, [PERSON] просила суд визнати припинений договір поруки, укладений між нею та банком. У судовому засіданні представник публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти зустрічних позовних вимог заперечував в повному обсязі. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду про розгляд справи за її відсутності, свої зустрічні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відкритого акціонерного товариства «КОМФОРТ-СЕРВІС» до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 08 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 11328266000, відповідно до якого, останній отримав кредит розмірі 200000,00 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язалася повернути банку кредит в повному обсязі не пізніше 07.04.2033 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% річних. Станом на 10.11.2014 року заборгованість позичальника перед банком складає 161136,20 доларів США, з яких: -заборгованість за кредитом 136322,34 доларів США; -заборгованість за відсотками 24813,86 доларів США. Також заборгованість позивальника по пені за порушення термінів повернення платежів за кредитом станом на 10.11.2014 року складає 40449,91 грн. Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно «Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, оскільки банк надав позивачу споживчий кредит, то при укладанні цього договору банк зобовязаний був дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на необхідність застосування цього Закону до споживчого кредитування звернуто увагу у Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року. Відповідно до п.6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, жодною із сторін до та після укладення договору не було висловлено незгоди з умовами спірного договору, не визнано в судовому порядку договір недійсним та не відкликано згоду на укладення договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст. 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Факт підписання позивачем кредитного договору свідчить про згоду останньої з його умовами, на які посилається позивач, як на підставу визнання кредитного договору недійсним. Одночасно пунктом 1.2 Договору кредиту сторонами узгоджена кінцева дату виконання позичальником свого обовязку в повному обсязі - повернення наданих кредитних коштів із процентами за їх користування. Виконання позичальником свого обовязку не пізніше 07 квітня 2033 року означатиме припинення зобовязання за правочином виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, оскільки спірний кредитний договір не суперечить положенням вищевказаних норм Закону, посилання [PERSON] не знайшли свого підтвердження, то суд вважає, що не має підстав для визнання кредитного договору недійсним. В якості забезпечення зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 08 квітня 2008 року між банком та [PERSON], а також відкритим акціонерним товариством «КОМФОРТ-Сервіс» були укладені договори поруки № 11328266000/2 та № 11328266000/3 відповідно від 08.04.2008 року, відповідно до умов якого поручителі зобовязалися відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі. У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частина 4 ст. 559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше ре\-чення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до по\-ручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК); протягом одного року від дня укладення догово\-ру поруки (якщо строк основно\-го зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для ви\-сновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазна\-чених у ч. 4 ст. 559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредито\-ра поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за до\-говором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), креди\-тор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому по\-рядку в межах строку дії по\-руки. Тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'я\-занням (якщо умовами дого\-вору передбачено погашення кредиту періодичними плате\-жами) або із дня, встановле\-ного кредитором для достро\-кового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК, або із дня настан\-ня строку виконання основно\-го зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погаше\-ний одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого догово\-ром поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Строк виконання основного зобовязання було встановлено п. 1.2 кредитного договору, а саме до 07 квітня 2033 року, останній платіж за кредитним договором здійснено 06.11.2014 року, до суду з позовом позивач звернувся 28.11.2014 року. Отже банком строк предявлення вимог до відповідачів не пропущено, а тому вимоги [PERSON] про визнання договору поруки припиненим задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Відповідно до ч. ст.. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Тому, зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], відкритого акціонерного товариства «КОМФОРТ-СЕРВІС», на користь публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованості за кредитним договором № 113282660000 від 08 квітня 2008 року станом на 10.11.2014 року в розмірі 161136,20 доларів США. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в з кожного по 1218,00 грн.

Outcome: approved