Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що [INFO] померла його матір [PERSON], яка 20 січня 2005 року склала заповіт, відповідно до якого остання заповіла [PERSON] все своє майно , де б воно не було та з чого б воно не складалося. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 частини квартири [ADDRESS]. 08 серпня 2013 року позивач звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Постановою державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю у останнього правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. Тому позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO], на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі по підставам вказаним в позовній заяві, судові витрати стягнути не просила. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 20 січня 2005 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого вона заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось /а.с.11/. Відповідно до довідки КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради № 9019 від 14 серпня 2013 року за адресою: [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності: 1/2 частина за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 27 березня 2008 року виданий Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, згідно з розпорядженням № 1/2478-94; 1/6 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 липня 2004 року, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою; 1/3 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 липня 2004 року виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою /а.с.12/. [INFO] померла мати позивача [PERSON] /а.с.11/, після смерті якої відкрилася спадщина на майно, а саме на 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 08 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті його матері [PERSON] /а.с.13/ Постановою державного нотаріуса дніпропетровської державної нотаріально контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартири в зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа на квартири /а.с.47/. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] відповідно до заповіту від 20 січня 2005 року, але в зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спірну квартиру віна позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини квартиру в нотаріальній конторі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved