Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї в належній їй квартирі окрім неї значиться зареєстрованим, але не проживає понад три роки її батько та відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, де перебуває на даний час їй не відомо, тому вона самотужки сплачує комунальні послуги, несе витрати по утриманню квартири. У зв`язку з чим, просить визнати [PERSON] , [INFO] , такими, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.02.2019року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача відзив до суду не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 21.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І., зареєстрованої в реєстрі №2213 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №73528647 та інформаційною довідкою сформованою 21.11.2016 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї №113 від 23.07.2018 р., виданої [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрованими [PERSON] , та [PERSON] . Відповідно до акту про не проживання особи від 16.07.2018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відповідач - [PERSON] , значиться зареєстрованим у вищевказаній квартирі, але фактично з жовтня 2015 року у вищевказаній квартирі не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved