Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], [PERSON] про визнання іпотеки припиненою, посилаючись на обставини викладені в позові просив суд визнати зобовязання (іпотеку), яке виникло із іпотечного договору, укладеного 27.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], яка на підставі договору про відступлення права вимоги від 07.08.2015 року переуступила право вимоги [PERSON], зі змінами до іпотечного договору від 10 червня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] припиненим та скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек. Представник позивача та третьої особи [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю,представник позивача на позовних вимогах наполягав в повному обсязі, просив їх задовольнити, та відшкодувати позивачу сплачений судовий збір та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 23.03.2017 року. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи [PERSON] надав заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно з ч.2\~ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 27.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно п. 1. якого Позикодавець ([PERSON]Г.) передала, а Позичальник ([PERSON]І.) прийняв у власність безоплатно, без нарахування процентів на суму позики, грошову суму, у розмірі 1 604 000,00 гривень, які еквівалентні 200 000,00 доларів США, за міжбанківським валютним курсом продажу станом на день укладення цього договору (1 долар США = 8,02 гривень). З метою забезпечення виконання умов вищезазначеного Договору, 27.12.2011 року було укладено договір іпотеки між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення першого поверху, які знаходяться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42, розташованому по вулиці Генерала Петрова в м. Одесі, мають загальну площу - 318,4 кв.м. і належать Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 18.04.2008 року за реєстровим №1257, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 24.04.2008 року за реєстраційним №11913713, номер запису: 289 в книзі 76неж-123; - нежитлові підвальні приміщення № 504, які знаходяться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42, розташованому по вулиці Генерала Петрова в м. Одесі, мають загальну площу 57,9 кв.м. і належать Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 18.04.2008 року за реєстровим №1258, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 24.04.2008 року за реєстраційним №19807940, номер запису: 289 в книзі 76неж-123. 10.06.2014 року, між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір про внесення змін до іпотечного договору, згідно якого пункт 1.2. статті 1 договору іпотеки був викладений в наступній редакції: «предметом іпотеки е нежитлове приміщення магазину, яке знаходиться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42, розташованому по вулиці Генерала Петрова у м. Одесі, мас загальну площу - 537,2 кв.м, і належать відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 28 травня 2014 року за індексним номером: 22275158, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 травня 2014 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 371709751101, номер запису про право власності: 5820337». 08.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] відбулося часткове виконання умов Договору позики, а саме позивач повернув [PERSON] грошові кошти в сумі еквівалентній 195000,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Таким чином, залишок, який залишився до поговору позики, склав 5000,00 доларів США. 07.08.2015 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого, Первісний Іпотекодержатель відступає (передає), а Новий Іпотекодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне Первісному Іпотекодержателю право вимоги за Іпотечним договором (надалі - «Відступлені Права»), включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором і за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за Договором позики у повному розмірі, у разі невиконання Боржником та/або Іпотекодавцем, зобовязань за Договором позики. Сторони домовились, що заміна сторони, яка іменується «Іпотекодержатель» у зобовязаннях, що виникли на підставі Іпотечного договору, вважається такою, що відбулася, а права вимоги за Іпотечним договором вважаються відступленими Новому Іпотекодержателю з моменту підписання цього Договору та його нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги, Предметом іпотеки за Іпотечним договором є нежитлове приміщення магазину, яке знаходиться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42, розташованому по вулиці Генерала Петрова в місті Одесі, загальною площею 573,2 кв.м. Як стало відомо позивачу, 01.12.2016 року [PERSON] мав намір виконати умови Договору позики, а саме остаточно розрахуватися із [PERSON] по Договору позики, проте, [PERSON] відмовився від отримання залишку. В звязку з зазначеним [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання зобовязань за договором позики припиненими. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.06.2017 року, позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі: визнано припиненим зобовязання за договором позики, укладеним 27.12.2011 р. між [PERSON] та [PERSON], яка на підставі договору відступлення права вимоги від 07.08.2015 р. переуступила право вимоги [PERSON] по поверненню грошових коштів в розмірі 1604000 грн., які еквівалентні 200000 дол. США. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобовязання, зокрема, у звязку з його повним виконанням. Таким чином, оскільки іпотечний договір від 27.12.2011 року, який є предметом позову по даній справі, був укладений саме на забезпечення виконання зобовязань за договором позики, укладеним 27.12.2011 р. між [PERSON] та [PERSON], припинення зобовязань за договором позики, що встановлено рішенням суду, яке набуло законної сили, та має преюдиціальне значення для розгляду даної справи, в силу положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку», повинно мати наслідком припинення договору іпотеки. Згідно зі ст. 60 ЦПК України ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України «Змагальність сторін» цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до статті 57 ЦПК України «Докази» доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогамист.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Зважаючи на викладене, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і взаємозвязку на належність, допустимість, достовірність і достатність, суд вважає, що позивачем під час судового розгляду справи надано достатніх, належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що зобовязання (іпотека), яке виникло із іпотечного договору, укладеного 27.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], яка на підставі договору про відступлення права вимоги від 07.08.2015 року переуступила право вимоги [PERSON], зі змінами до іпотечного договору від 10.06.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], є припиненим. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси суду від 23 березня 2017 року, за клопотанням позивача вжиті заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відносно нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться у багатоповерховому житловому будинку під номером 42, розташованому по вулиці Генерала Петрова в місті Одесі, загальною площею 573,2 кв.м., та належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 28 травня 2014 року за індексним номером: 22275158. зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 травня 2014 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 371709751101, номер запису про право власності: 5820337. До суду 17.07.2017 надійшла заява представника позивача в який він просив суд, скасувати заходи забезпечення позову прийняті ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси суду від 23 березня 2017 року. Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. З урахуванням вище викладеного, суд вважає можливим скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси суду від 23 березня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума судового збору у розмірі 4480,00 грн.

Outcome: approved