Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 23.04.2015 року відповідач звернувся до Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області із заявою про притягнення його, як адвоката до дисциплінарної відповідальності, у якій поширив недостовірні відомості, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: 1) «вдається до позапроцесуального спілкування по суті справи з потерпілою та свідками по справі, здійснює вплив на них з метою схилити до давання неправдивих показів»; 2) «Своєю появою в процесі адвокат [PERSON] перетворив судовий розгляд справи в суцільне шоу за участю незрозумілих осіб, які з подачі адвоката [PERSON] якимось чином обізнані про суть справи, порушують порядок в судовому засіданні… При цьому адвокат [PERSON] здійснює чітке керівництво їхніми діями, і отримує від їх активної діяльності неабияке задоволення»; 3) «Адвокат [PERSON] постійно звинувачує мене в скоєнні злочину, інкримінованого його підзахисному»; 4) «Прибувши в судове засідання, призначене на 14.04.2015 року, адвокат [PERSON] в присутності судді Тауса М.М., прокурора Остапенко В.М., адвокатів [PERSON], [PERSON] заявив, що тільки-но бачив на власні очі адвоката [PERSON] в м.Дніпропетровську, як вона біля свого офісу на вул.Комсомольській сідала в автомобіль. Тобто, він впевнений в тому, що адвокат [PERSON] вводить в оману суд з метою затягування судового процесу»; 5) «Розповсюджує про мене та мою родину, а також про мого захисника адвоката [PERSON], неправдиві відомості»; 6) «…адвокат [PERSON], а також особливо активний представник його групи підтримки [PERSON], постійно висловлюють образи на адресу мого батька [PERSON], [INFO], називають його хабарником…». Зазначаючи, що вказана інформація є неправдивою та, що поширивши на адресу Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області завідомо недостовірні відомості стосовно його особи, а також його професійної діяльності адвоката, відповідач принизив його честь, гідність та ділову репутацію, позивач, посилаючись в обґрунтування правових підстав предявленого позову на ст.ст.275,277,278 ЦК України, просив спростувати поширені відповідачем у його письмову зверненні від 23.04.2015 року недостовірні відомості, зобовязавши відповідача надати до Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області спростування у такій же письмовій формі в наступній редакції: «Повідомляю, що поширені у моєму письмову зверненні до Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області від 23.04.2015 року стосовно особи адвоката [PERSON] фактичні відомості: 1) «вдається до позапроцесуального спілкування по суті справи з потерпілою та свідками по справі, здійснює вплив на них з метою схилити до давання неправдивих показів»; 2) «Своєю появою в процесі адвокат [PERSON] перетворив судовий розгляд справи в суцільне шоу за участю незрозумілих осіб, які з подачі адвоката [PERSON] якимось чином обізнані про суть справи, порушують порядок в судовому засіданні… При цьому адвокат [PERSON] здійснює чітке керівництво їхніми діями, і отримує від їх активної діяльності неабияке задоволення»; 3) «Адвокат [PERSON] постійно звинувачує мене в скоєнні злочину, інкримінованого його підзахисному»; 4) «Прибувши в судове засідання, призначене на 14.04.2015 року, адвокат [PERSON] в присутності судді Тауса М.М., прокурора Остапенко В.М., адвокатів [PERSON], [PERSON] заявив, що тільки-но бачив на власні очі адвоката [PERSON] в м.Дніпропетровську, як вона біля свого офісу на вул.Комсомольській сідала в автомобіль. Тобто, він впевнений в тому, що адвокат [PERSON] вводить в оману суд з метою затягування судового процесу»; 5) «…адвокат [PERSON], а також особливо активний представник його групи підтримки [PERSON], постійно висловлюють образи на адресу мого батька [PERSON], [INFO], називають його хабарником…» - є недостовірними і не відповідають дійсності. В судовому засіданні позивач позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.04.2015 року відповідач [PERSON] звернувся з письмовою заявою до Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, в якій просив притягнути до дисциплінарної відповідальності адвоката [PERSON] за фактом його дій в судовому процесі у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON], що розглядається Ленінським районним судом м.Дніпропетровська та по якій вказаний адвокат захищає підсудного [PERSON] Як зазначив позивач в своєму позові у вказаній заяві [PERSON] було поширено недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію та яку позивач просив зобовязати відповідача спростувати, а саме зазначені в заяві відомості про те, що: 1) «вдається до позапроцесуального спілкування по суті справи з потерпілою та свідками по справі, здійснює вплив на них з метою схилити до давання неправдивих показів»; 2) «Своєю появою в процесі адвокат [PERSON] перетворив судовий розгляд справи в суцільне шоу за участю незрозумілих осіб, які з подачі адвоката [PERSON] якимось чином обізнані про суть справи, порушують порядок в судовому засіданні… При цьому адвокат [PERSON] здійснює чітке керівництво їхніми діями, і отримує від їх активної діяльності неабияке задоволення»; 3) «Адвокат [PERSON] постійно звинувачує мене в скоєнні злочину, інкримінованого його підзахисному»; 4) «Прибувши в судове засідання, призначене на 14.04.2015 року, адвокат [PERSON] в присутності судді Тауса М.М., прокурора Остапенко В.М., адвокатів [PERSON], [PERSON] заявив, що тільки-но бачив на власні очі адвоката [PERSON] в м.Дніпропетровську, як вона біля свого офісу на вул.Комсомольській сідала в автомобіль. Тобто, він впевнений в тому, що адвокат [PERSON] вводить в оману суд з метою затягування судового процесу»; 5) «Розповсюджує про мене та мою родину, а також про мого захисника адвоката [PERSON], неправдиві відомості»; 6) «…адвокат [PERSON], а також особливо активний представник його групи підтримки [PERSON], постійно висловлюють образи на адресу мого батька [PERSON], [INFO], називають його хабарником…». Згідно ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст.297 ЦПК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст.299 ЦПК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як розяснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Як зазначено в п.19 вказаної Постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Стаття\~10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~як і\~ст.34 Конституції України,\~передбачає,\~що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів,\~змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів,\~одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Однак,\~як відзначив Європейський Суд з прав людини,\~таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним,\~через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втрутитися у здійснення цього права задля,\~зокрема,\~і захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей,\~коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до ст.50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів. Частиною першою ст.36 зазначеного вище Закону передбачено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені вище норми законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], як підсудний у кримінальній справі, при подачі до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури заяви на дії позивача при здійсненні ним захисту іншого підсудного [PERSON] в ході розгляду кримінальної справи, реалізував надане йому Конституцією України та законами України право на звернення з метою захисту своїх прав, які він вважав порушеними діями позивача. А тому вказане звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, як органу, уповноваженого згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вирішувати питання дисциплінарної відповідальності адвокатів, не є поширенням недостовірної інформації, оскільки здійснювалось відповідачем в порядку, визначеному нормами чинного законодавства для здійснення оскарження дій позивача, як адвоката та для захисту своїх прав. Крім того, суд враховує, що викладені в заяві відповідача відомості, які просить спростувати позивач, є критичною оцінкою та вираженням суб'єктивної думки відповідача на дії та поведінку позивача, як захисника, під час його участі в судовому процесі, а тому не є такими, що підлягають перевірці на предмет їх відповідності дійсності та спростуванню. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити повністю. В звязку з відмовою в задоволенні позову, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір слід віднести на користь держави. На підстав викладеного,

Outcome: dismissed