Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2006, з урахуванням ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2007 про виправлення описки, у справі № 2-83/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя визнано мирову угоду, згідно якої сторони домовились про розподіл майна подружжя, в тому числі житлового будинку [ADDRESS] . Земельну ділянку сторони домовилися розділити у відповідній частці до належної кожній стороні частці будинку. Зазначені ухвали суду від 22.11.2006 та від 03.12.2007 на даний час чинні та не скасовані. Позивач зареєстрував своє право власності на 51/100 частки будинковолодіння [ADDRESS] . Право власності на інші 49/100 часток вищезазначеного будинку зареєстровано 20.01.2017 за відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування від 20.01.2017. Згідно технічного паспорту на будинок від 16.08.2011 у фактичному користуванні співвласників будинку знаходилась земельна ділянка площею 1 819 кв.м. Рішенням Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 25.11.2015 надано дозвіл [PERSON] на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0, 09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з метою передачі у власність, що перебуває у його користуванні по [ADDRESS] . 02.12.2015 [PERSON] уклав договір з ППВП «Еководземпроект» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Рішенням Стрижавської селищної ради 12 сесії 7 скликання № 25 від 28.09.2016 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] площею 0, 1035 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0475, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ) в межах населеного пункту смт. Стрижавка та передано її у власність, 23.11.2016 зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, кадастровий номер 520655900:02:007:0475. Також позивач вказує, що рішенням Стрижавської селищної ради Вінницького району 7 сесії 7 скликання № 30 від 23.03.2016 надано дозвіл відповідачці [PERSON] на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Рішенням Стрижавської селищної ради Вінницького району 12 сесії 7 скликання № 40 від 28.09.2016 внесено зміни до п. 1 до рішення селищної ради від 23.03.2016, а саме після слова площею вказано «0, 0995 га». 12.04.2016 [PERSON] уклала договір з ТОВ «Юридично-земельний альянс» про розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельна ділянка, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479, площею 0, 102 га за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована на праві власності за [PERSON] 06.01.2017. Та 20.01.2017 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. зареєстровано право власності [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку на підставі договору дарування від 20.01.2017. Позивач зазначає, що до весни 2019 співвласники не виносили в натурі межі належних їм земельних ділянок, оскільки користувалися спільним входом до будинку через коридор III, а також користувалися спільною криницею № 11 , яка фактично знаходиться в приміщенні коридору III, а також газові та електричні вузли обліку газу та електроенергії позивача знаходяться у приміщеннях, які належать іншому співвласнику. В 2018 році між співвласниками будинку [PERSON] та [PERSON] погіршились відносини та стали виникати постійні конфлікти через спірні питання розподілу будинку та земельної ділянки. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] провела перепланування приміщень будинку, перекрила запірний кран на водопровідній трубі, яка за допомогою насосної установки забезпечує подачу води до приміщення котельні, також нею було вчинено спробу відрізати вузол обліку газу (лічильник), належний [PERSON] , а в травні 2019 [PERSON] заборонила доступ [PERSON] до криниці № 11 через приміщення котельні (кухні) 1-1 та поставила паркан між належними їм земельними ділянками. При цьому точки розмежування земельних ділянок проходять через приміщення, які належать позивачу, та частина належних позивачу приміщень виявилася на земельній ділянці відповідача [PERSON] . Оскільки виділена позивачу земельна ділянка не забезпечує йому можливості обслуговування належної частини будинку та господарських споруд, з метою захисту своїх прав на земельну ділянку, необхідну для обслуговування відповідної частини будинковолодіння, позивач просить суд: скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0, 1035 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0475, розташованої за адресою: [ADDRESS] ); визнати незаконними та скасувати рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району 12 сесії 7 скликання № 25 від 28.09.2016 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] щодо земельної ділянки, кадастровий номер 0520655900:02:007:0475, та про передачу її у власність; скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Бадюк О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого була проведена реєстрація права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0520655900:02:007:0475; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0, 102 га кадастровий номер 0520655900:02:007:0479, розташованої за адресою: [ADDRESS] ); визнати незаконним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району 7 скликання № 29 від 21.12.2016 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] щодо земельної ділянки, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479, та про передачу її у власність; скасувати рішення державного реєстратора Стрижавської селищної ради Луценка Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого була проведена реєстрація права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479; визнати недійсним договір дарування, укладений 20.01.2017 між [PERSON] та [PERSON] , щодо відчуження земельної ділянки площею 0, 102 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479; скасувати рішення приватного нотаріуса Подолян О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого була проведена реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0, 102 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479; встановити порядок користування земельною ділянкою, орієнтовною площею 1 819 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками житлового будинку [PERSON] (частка у праві власності 51/100) і [PERSON] (частка у праві власності 49/100) (а.с. 1 - 7 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 108 т.1). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного Управління Держгеокадастру у Вінницькій області на підставі ст. 181 ЦПК України надав суду «відзив на позовну заяву», згідно якого виклав свої пояснення щодо позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок, в решті позовних вимог поклався на розсуд суду. Зокрема вказав, що з 01.01.2013 та по даний час діє Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відповідно до пункту 4 якого ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи, до складу яких входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених законом. Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою замовника документації із землеустрою та оцінки земель. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 Порядку. Пунктом 114 Порядку визначені чіткі підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру. Тому представник третьої особи вважає, що законні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок відсутні (а.с. 130 - 132 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.09.2019 за клопотанням позивача витребувано докази по справі, а саме витребувано у виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області належним чином засвідчену копію рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 7 скликання № 29 від 21.12.2016 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] , площею 0, 102 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479; витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0, 102 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ); витребувано у КП «ВООБТІ» інвентаризаційну справу на житловий будинок [ADDRESS] . В задоволення клопотання позивача про виклик і допит свідків відмовлено (а.с. 144 - 145 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.09.2019 за клопотанням позивача забезпечено даний позов шляхом заборони [PERSON] відчуження на користь будь-яких осіб земельної ділянки, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479, площею 0, 102 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] (а.с. 146 - 147 т. 1). Представник позивача надала суду «відповідь на відзив» щодо наданого третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, «відзиву на позовну заяву», зазначила, що землевпорядною організацією, яка виготовляла технічну документацію із землеустрою, не враховано факту розподілу будинку між його співвласниками, внаслідок чого поділ земельної ділянки, що надавалася для будівництва та обслуговування житлового будинку, відбувся так, що частина приміщень, належних позивачу, знаходиться на земельній ділянці, належній відповідачці [PERSON] (до цього [PERSON] ) і наявна конфігурація земельних ділянок істотно перешкоджає позивачу користуватися належними йому приміщеннями. Вважає, що відновити порушене право позивача на земельну ділянку такої конфігурації, яка дозволить йому обслуговувати належні йому приміщення житлового будинку, можна лише шляхом внесення нових координат земельної ділянки до Державного земельного кадастру з наступною реєстрацією речового права на неї. Зазначає, що відповідачу [PERSON] було надіслано позивачем лист з пропозицією мирного вирішення спору, однак це не дало позитивного результату (а.с. 188 - 189 т. 1). Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] на підставі ст. 178 ЦПК України надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив в задоволенні позову відмовити. Згідно поданого відзиву представник відповідачів не заперечує, що ухвалою Вінницького районного суду від 22.11.2006, з урахуванням ухвали Вінницького районного суду від 03.12.2007 про виправлення описки у справі № 2-83/2006, визнано мирову угоду від 22.11.2006, згідно з якою сторони домовились про розподіл майна подружжя, в тому числі житлового будинку [ADDRESS] . Також не заперечує, що згідно даних ухвал вказано, що земельна ділянка буде розділена у відповідній частці до належної кожній стороні частки будинку. Вказує, що право власності [PERSON] на 51/100 частку житлового будинку [ADDRESS] , право власності на інші 49/100 часток даного будинку зареєстровано 20.01.2017 за [PERSON] на підставі договору дарування від 20.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., реєстровий номер 194. Так, на замовлення кожного із сторін було розроблено технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, за якою площа земельної ділянки позивача складає 0, 1035 га, а площа земельної ділянки відповідача [PERSON] складає 0, 1020 га. Таким чином, загальний розмір земельної ділянки за вищевказаною адресою становить 0, 2055 га. Представник відповідача зазначає, що саме на замовлення позивача ППВП «Еководземпроект» була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на підставі якої за [PERSON] в подальшому зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1035 га, кадастровий номер 520655900:02:007:0475. В свою чергу, на замовлення [PERSON] ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] , на підставі якої за [PERSON] в подальшому було зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479, площею 0, 102 га, та 20.01.2017 право власності на дану земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 20.01.2017. Однак представник відповідачів заперечує зазначену в позовній заяві обставину про те, що до весни 2019 року співвласники будинку не виносили в натурі межі земельних ділянок, кадастрові номери 0520655900:02:007:0475 та 0520655900;02:007:0479. Вказує, що земельні ділянки були поділені в натурі ще в 2015 році, коли виготовлялась технічна документація з землеустрою. Зазначає, що позивач [PERSON] першим звернувся до селищної ради, отримав дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою і на його замовлення 03.03.2016 ППВП «Еководземпроект» була виготовлена технічна документація із землеустрою, в якій наявний акт від грудня 2015 року, згідно з яким межі земельної ділянки за кадастровим номером 0520655900:02:007:0475 закріплені в натурі (на місцевості) огорожею та межовими знаками встановленого зразка, згідно зі списком межових знаків, переданих на зберігання - металевими штирями, за номерами 1-15. Вказує, що межові знаки передані на зберігання [PERSON] , акт та список межових знаків підписані [PERSON] , який претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мав. Зазначає, що в матеріалах технічної документації наявні також абрис зовнішніх меж земельної ділянки та план поділу земельної ділянки, які підписані [PERSON] та [PERSON] без жодних зауважень. Тому вважає, що ще в 2015 році земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] були поділені в натурі, між ними була встановлена межа, вони відгороджені одна від одної металевими кілками, на яких кріпиться металева сітка. Представник відповідачів вказує, що деякий час земельна ділянка двору з боку фасаду не була поділена огорожею, однак кожен співвласник користувався своєю земельною ділянкою, так як [PERSON] користувалась для входу в свою частину будинку головним входом, а [PERSON] - входом через гараж. Зазначає, що до даного часу позивач має безперешкодний доступ до криниці № 11 через належне йому приміщення котельні (кухні) 1-1. Вказує, що з метою уникнення спорів та скандалів, які виникають між сторонами, в квітні 2019 року встановлено паркан між земельними ділянками сторін в дворі будинку з боку фасаду від стіни будинку до паркану від дороги. Зазначає, що паркан встановлений по точках, винесених в натурі працівниками ТОВ ЮЗС «Альянс», які співпадають з точками відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, який наявний в технічній документації за 2016 рік. Наголошує, що позивачу ще в 2015 році було відомо, яким чином ділиться земельна ділянка, яка земельна ділянка переходить йому у власність, він був ініціатором поділу земельної ділянки саме таким чином, як вона була поділена, та земельна ділянка була поділена між співвласниками відповідно до розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Питання щодо врегулювання меж земельної ділянки та поділу земельної ділянки було вирішено між співвласниками житлового будинку при виготовленні технічної документації в добровільному порядку. Вважає, що підстав для скасування реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно всіх власників земельних ділянок (в тому числі і колишніх) немає, оскільки при реєстрації земельних ділянок в державному земельному кадастрі та права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було дотримано відповідної процедури, не допущено жодних помилок та порушень норм діючого законодавства, відповідно відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним (а.с. 218 - 224 т. 1). Представник позивача на підставі ст. 179 ЦПК України надала суду відповідь на відзив відповідачів [PERSON] , [PERSON] , згідно якої зазначила, що основною підставою позову є виділ земельної ділянки такої конфігурації, яка не дозволяє обслуговувати виділені ухвалою суду про визнання мирової угоди про поділ будинку приміщень котельні, комори та частини підвалу, тобто належні [PERSON] приміщення 1-1 та 1-3 частково знаходяться на земельній ділянці, належній [PERSON] , а підвал повністю. Вказує, що згідно п. 3 визнаної судом мирової угоди від 22.11.2006 криниця № 11 залишена у загальному користуванні, проте земельна ділянка під криницею виділена на праві власності [PERSON] , а на даний час [PERSON] , та остання створює перешкоди позивачу в користуванні криницею. Вважає, що захистити право позивача встановленням сервітуту в цій справі неможливо, оскільки мова йде про частину приміщень 1-1 та 1-3 шириною приблизно 1, 8 м на всю їх довжину. Представник позивача зазначає, що вперше паркан між частинами будинковолодіння почали ставити в травні 2019 року. Також до травня 2019 року позивач та його дружина користувалися головним входом до будинку, а не входом через гараж. Наголошує, що в матеріалах технічної документації [PERSON] , підготовлених ППВП «Еководземпроект», зазначена неправдива інформація щодо виготовлення кадастрового плану земельної ділянки та передачі позивачу межових знаків, так як технічна документація виготовлялась достатньо довго та була отримана [PERSON] в кінці весни 2016 року, та ніякі межові знаки позивач не отримував. На дату в акті про передачу межових знаків позивач уваги не звернув, оскільки є юридично необізнаним. Вказує, що саме весною 2019 року працівники ТОВ ЮЗС «Альянс» вперше винесли межі земельної ділянки [PERSON] в натурі, та саме з цього моменту [PERSON] побачив, що виділена йому земельна ділянка не врахувала конфігурацію розміщення приміщень спільного будинку і частина його приміщень знаходиться на земельній ділянці, що йому не належить (а.с. 236 - 239 т. 1). Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] на підставі ст. 180 ЦПК України надав суду заперечення, в яких вказав, що відповідач [PERSON] жодних претензій до позивача [PERSON] не пред`являла і не пред`являє, не чинить йому перешкод в користуванні криницею, яка залишена у їх спільному користуванні. Звернув увагу на відомості, викладені у відзиві на позов, та зазначив, що дійсно деякий час земельна ділянка двору з боку фасаду не була поділена огорожею, однак кожен співвласник користувався своєю земельною ділянкою, а саме [PERSON] користувалась для входу в свою частину будинку головним входом, а [PERSON] входом через гараж. [PERSON] не забороняла ніколи [PERSON] доступу до криниці № 11 через приміщення котельні (кухні) 1 -1 і він до даного часу має безперешкодний доступ до криниці № 11 через належне йому приміщення котельні (кухні) 1 - 1. Вказує, що паркан у квітні 2019 року з боку фасаду встановлений з метою уникнення спорів та скандалів, які виникають між сторонами, а спеціаліст ТОВ ЮЗС «Альянс» був запрошений для того, щоб не були порушені встановлені межі земельних ділянок. Паркан, який розділив між собою земельні ділянки сторін з боку городу, був встановлений ще в грудні 2015 року, про що [PERSON] було відомо і саме він був ініціатором поділу земельної ділянки саме таким чином, як вона була поділена (а.с. 4 - 8 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.11.2019 за клопотанням представника позивача витребувано докази по справі, а саме витребувано у TOB «Юридично-земельний союз «Альянс» кадастровий план земельної ділянки в електронному вигляді, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2019 за клопотанням сторони позивача призначено проведення у справі судової земельно-технічної експертизи на вирішення питань, запропонованих представником позивача, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 40 - 41 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.08.2020 за наслідком повернення до суду матеріалів справи та надання висновку судової експертизи поновлено провадження у справі,призначено підготовче засідання (а.с. 97 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.09.2020 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 119 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.01.2021 в задоволенні клопотання позивача про призначення в справі додаткової земельно-технічної експертизи було відмовлено (а.с. 214 - 215 т. 2). До завершення судового розгляду представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] надав суду заяву про застосування строків позовної давності, згідно якої вказав, що позивачу ще в 2015 році було відомо, яким чином ділиться земельна ділянка, яка земельні ділянка переходить йому у власність, він був ініціатором поділу земельної ділянки саме таким чином, як вона була поділена, земельна ділянка була розділена між ними в натурі в добровільному порядку ще в 2015 році, про що свідчать відповідні документи в технічних документаціях, однак позивач звернувся до суду лише в червні 2019 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності, тому в разі, якщо суд прийде до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, представник відповідачів просив до заявлених вимог застосувати строк позовної давності та відмовити в позові (а.с. 223 - 228 т. 2). В ході судового розгляду позивач та його представники заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, в тому числі встановити другий варіант користування земельною ділянкою, запропонований висновком судової експертизи. Пояснили, що позивач при виготовленні технічної документації на його земельну ділянку не усвідомлював, що йому надається земельна ділянка, яка не дозволяє йому в повному обсязі обслуговувати належні йому приміщення в житловому будинку. Крім цього пояснили, що житловий будинок між сторонами в порядку, визначеному мировою угодою, фактично не поділено, оскільки відповідні переобладнання виконані лише частково, та позивач має перешкоди в доступі до приміщення котельні та комори. Вважають, що наявність на земельній ділянці відповідачки приміщень будинку, які належать позивачу, є достатньою підставою для скасування державної реєстрації земельних ділянок сторін, скасування рішень про затвердження технічної документації на земельні ділянки та їх надання у власність, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та встановлення нового порядку користування земельною ділянкою за належним сторонам будинковолодінням. При цьому заяву про застосування наслідків спливу позовної давності представник позивача вважає безпідставною, оскільки на час набуття права власності на земельну ділянку позивач не знав про її конфігурацію, надані йому на підпис документи підписував не читаючи, а перешкоди в обслуговуванні своєї частини житлового будинку в позивача виникли лише весною 2019 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що позивач в 2015 році першим оформив право власності на свою частину земельної ділянки та був ініціатором оформлення права власності на землю, потім вона оформила право власності на свою частину земельної ділянки та подарувала її разом із своєю частиною будинковолодіння їхній з позивачем доньці, відповідачці [PERSON] . При оформленні права власності на землю їм видавалися межові знаки, тому земельна ділянка була поділена між ними в натурі та законним шляхом, ніяких суперечок спочатку між ними не було, але на даний час позивач бажає іншого розподілу земельної ділянки. Дані пояснення підтримала відповідач [PERSON] , яка також пояснила, що саме позивач в 2015 році вирішив здійснити розподіл земельної ділянки та вони встановили огорожу ще в 2016 році, та на даний час позивач передумав щодо встановленого розподілу, хоча ніяких претензій в неї особисто до позивача немає, частина приміщень, які належать позивачу, дійсно знаходяться на її земельній ділянці, водночас, частина належних їй приміщень знаходиться на земельній ділянці позивача, але до цього часу її батька все влаштовувало та ніяких спорів між ними не виникало. Представник відповідачів підтримав їх пояснення та в разі встановлення обґрунтованості заявлених позовних вимог просив застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивач самостійно оформив право власності на належну йому земельну ділянку та не міг не знати, які приміщення на ній розташовані та її конфігурацію. Представник відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явилися, однак неодноразово подавали заяву про розгляд справи у відсутність відповідного представника. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснив, що при проведенні ним судової земельно-технічної експертизи по виходу на об`єкт дослідження було виявлено, що доступ до частини підвалу та криниці у позивача є лише із земельної ділянки відповідача. За встановленим поділом будинковолодіння криниця віднесена до спільного користування, позивач користується входом до будинку через приміщення гаражу, а відповідач - іншим входом до будинку, який відійшов стороні відповідачів за встановленим судом розподілом спільного будинку, при будівництві якого даний будинок не розраховувався на проживання двох окремих власників. За наявними документами сторони самостійно встановили спосіб розподілу земельної ділянки, який на даний час не влаштовує позивача. При цьому сторони не завершили визначені судовим рішенням роботи по облаштуванню встановленого поділу житлового будинку, вказані в ухвалі суду будівельні роботи виконані частково та при наданні відповідей на поставлені судом питання він враховував встановлений порядок розподілу житлового будинку та відомості про те, якими приміщеннями користуються сторони. Та якщо розглядати інші варіанти розподілу земельної ділянки, буде утруднено доступ відповідачів до фасадної частини будинку. Наданий суду висновок підтримує, який виготовлено в межах поставлених перед експертом питань. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2006, з урахуванням ухвали Вінницького районного суду від 03.12.2007 про внесення виправлення в ухвалу від 22.11.2006, у цивільній справі № 2-83/2006р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя визнано мирову угоду, укладену 22.11.2006, згідно якої сторони домовились про розподіл майна, що було спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі житлового будинку. Сторонами не заперечується, що вказаними ухвалами було поділено саме житловий будинок [ADDRESS] . Та [PERSON] виділено у власність в будинку наступні приміщення: прихожу 1-4 (поверх 1, Літ. А) з вхідними сходами в підвальне приміщення будинку; житлову кімнату 1-12 (поверх 2, літ. А.); житлову кімнату 1-13 (поверх 2, літ. А.); тамбур 1-5 (поверх 2, літ. А.); житлову кімнату 1-7 (поверх 2, літ. А.); кухня 1- 14 (поверх 2, літ. А.); частину коридору 1-6 (поверх 2, літ. А.); частину підвального приміщення ІІ (П/а, Літ. А); вхід в підвал І (П/а, Літ. А); балкон (поверх 2, літ. А.); балкон (поверх 2, літ. А.); веранду (літ. а). Частка [PERSON] в житловому будинку складає 57/100 ідеальної частки будинку. Другому співвласнику [PERSON] виділено у власність приміщення: комора 1-3 (поверх 1, літ.А.); гараж 1-2 (поверх 1, літ.А.); котельня 1-1 (поверх 1, літ.А.); житлова кімната 1-11 (поверх ІІ, Літ.А); туалет 1-10 (поверх ІІ, Літ.А); ванна 1-9 (поверх ІІ, Літ.А); житлова кімната 1-8 (поверх ІІ, Літ.А); частина коридору 1-6 (поверх ІІ, Літ.А); частина підвалу ІІ (П/А, літ.А.). Криницю залишено в загальному користуванні. Огорожу розділено, виділивши кожному зі сторін по 1/2 частці огорожі. Земельну ділянку було ухвалено розділити у відповідній частці до належної кожній стороні частки будинковолодіння. Приміщення, які були самовільно побудовані сторонами під час шлюбних відносин, а саме баня (сауна) «Д», сарай «Г», навіс «д», убиральня «б» після належного оформлення правовстановлюючих документів ухвалено передати у власність [PERSON] . Сторони домовились, що [PERSON] зобов`язується не чинити перешкоди [PERSON] у вільному доступі з приміщення кухні 1-1 (поверх 1, Літ.А) через веранду ІІІ до криниці (№ 11 ). Було ухвалено які саме дії необхідно зробити сторонам для ізолювання приміщень на дві квартири (а.с. 12 - 18 т. 1). Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 16.08.2011, встановлено, які саме приміщення було надано кожному із співвласників житлового будинку, та їх розташування (а.с. 19 - 25 т. 1). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.05.2019, право власності позивача [PERSON] на 51/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано 07.06.2013, та право власності на інші 49/100 часток зазначеного будинку зареєстровано 20.01.2017 за відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування від 20.01.2017. Земельна ділянка, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479, площею 0, 102 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована на праві власності за відповідачем [PERSON] 06.01.2017 на підставі рішення Стрижавської селищної ради № 29 від 21.12.2016 та 20.01.2017 вказана земельна ділянка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування від 20.01.2017 (а.с. 26 - 29 т. 1). Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.07.2016 земельна ділянка кадастровий номер 0520655900:02:007:0475, площею 0, 1035 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована Управлінням Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області 29.07.2016 на підставі Технічної документації із землеустрою, виготовленої 03.03.2015 ППВП «Еководземпроект» (а.с. 30 - 33 т. 1). Позивач з дружиною, а також їх представник, протягом 2019 року зверталися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області стосовно порядку використання спірної земельної ділянки та надання допомоги в усуненні перешкод в її використанні, на що отримували відповіді стосовно вирішення поставлених питань (а.с. 34 - 40 т. 1). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.06.2013, право власності на 51/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] зареєстровано за позивачем [PERSON] 07.06.2013 державним реєстратором Реєстраційної служби Вінницького РУЮ на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області № 2-83/2006 від 22.11.2006 (а.с. 41 т. 1). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2016 право власності на земельну ділянку площею 0, 1035 га, кадастровий номер 520655900:02:007:0475, розташовану за адресою [ADDRESS] , зареєстровано державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради 23.11.2016 за [PERSON] (а.с. 42 т. 1). Відповідно до копії рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району 12 сесії 7 скликання № 25 від 28.09.2016 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] площею 0, 1035 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0475, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ) в межах населеного пункту смт. Стрижавка та передано її у власність [PERSON] (а.с. 43 - 44 т. 1). Згідно копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] , виготовленої Приватним проектно-вишукувальним підприємством «Еководземпроект», у 2015 році був розроблений кадастровий план поділу земельної ділянки відповідно до часток [PERSON] та [PERSON] в будинковолодінні, а саме земельну ділянку позивача [PERSON] визначено площею 0, 1035 га та запропоновано межі земельної ділянки відповідачки [PERSON] площею 0, 0995 га, виготовлено та передано на зберігання межові знаки позивачу, присвоєно кадастровий номер земельній ділянці позивача та встановлено її межі (а.с. 45 - 66 т. 1). Згідно копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, виготовленої ТОВ «Юридично-земельний альянс», на підставі рішень Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 23.03.2016 та 28.09.2016, розроблений кадастровий план земельної ділянки площею 0, 1020 га, за адресою [ADDRESS] , межі земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками, власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено (а.с. 67 - 80 т. 1). Листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області від 22.01.2019 повідомлено позивачу [PERSON] , що посадовою особою Департаменту встановлено, що [PERSON] у садибному житловому будинку (2-й поверх) виконала роботи з перепланування приміщень, контроль за яким та вжиття відповідних заходів впливу не входить до повноважень Департаменту (а.с. 81 т. 1). Листом начальника Вінницького районного відділення поліції Вінницького відділу поліції Токарчук Г.Г. у відповідь на її звернення з приводу вжиття мір до [PERSON] , який проводить ремонтно-будівельні роботи, а саме будує паркан на спірній території, повідомлено, що відносини, що склалися не відносяться до компетенції поліції (а.с. 82 т. 1). Відповідно до копії листа Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 05.06.2019, адресованого [PERSON] , останньому було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів (а.с. 83 т. 1). Також позивачем надано фото зображень криниці та огорожі спірного будинковолодіння (а.с. 84 - 87 1). Позивач звертався з листом до [PERSON] з метою вирішення питання щодо врегулювання меж земельної ділянки 24.06.2019 (а.с. 88 т. 1). Відповідно до копії рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 17 сесії 07 скликання № 29 від 21.12.2016 селищною радою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] площею 0, 0995 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0479, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ) в межах населеного пункту смт. Стрижавка та передано її у власність [PERSON] (а.с. 177 т. 1). Згідно з листом Стрижавської селищної ради Вінницького району від 02.10.2019, адресованого адвокату [PERSON] , повідомлено, що інформація та відповідні копії документів щодо земельної ділянки, наданої для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] (до прийняття рішення селищної ради про розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі) неможливо надати, надано копії рішень про надання дозволу позивачу [PERSON] на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та затвердження відповідної технічної документації (а.с. 192 - 196 т. 1). Згідно листа від 02.10.2019, Приватним проектно-вишукувальним підприємством «Еководземпроект» надано диск з кадастровим планом земельної ділянки в електронному вигляді [PERSON] , розташованої в [ADDRESS] (а.с. 197, 204 т. 1). Відповідно до копії висновку № 3/17 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , складеного 21.04.2005, судовим експертом було запропоновано три варіанти розподілу будинковолодіння по [ADDRESS] , в тому числі перший варіант по домовленості позивача з відповідачем (а.с. 198 - 203 т. 1). Відповідно до копії акту про передачу межових знаків під охорону та нагляд за зберіганням від 16.04.2019, [PERSON] прийняла від ТОВ ЮЗС «Альянс» на зберігання та охорону довгострокові межові знаки встановленого зразка в кількості 10 штук (а.с. 226 т. 1). Стороною відповідачів також надано фото огорожі між земельними ділянками по [ADDRESS] (а.с. 227 - 228 т. 1). На запит адвоката [PERSON] ППВП «Еководземпроект» повідомило, що підприємством договір від 02.12.2015 на виконання робіт, акт виконаних робіт були надані [PERSON] особисто на руки, документи, що підтверджують оплату вартості робіт, підприємству не надавались, згідно наданих заяв 02.12.2015 [PERSON] звертався до ППВП «Еководземпроект» із заявами про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж на земельну ділянку та виконання горизонтальної зйомки двох земельних ділянок(а.с. 240 - 246 т. 1). Згідно наданої позивачем копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13.11.2019 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за матеріалами перевірки за зверненням [PERSON] про те, що він вбачає ознаки підробки заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно, заяви про видачу копії ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2006 та ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2007 (а.с. 34 т. 2). Відомості про повідомлення про підозру, наслідок розслідування кримінального правопорушення відсутні. Відповідно до висновку експерта від 17.07.2020 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 58/59/20-21 експертом надано відповіді на поставлені питання: 1. На підставі проведеного дослідження, враховуючи результати проведеного натурного обстеження встановлено, що співвласники домоволодіння [ADDRESS] користуються приміщенням житлового будинку літ. «А», в цілому, на підставі Мирової угоди по справі 2-83/06 від 22.11.2006 (матеріали справи № 128/1670/19, арк. № 15, 16), але у співвласника 51/100 часток [PERSON] доступ до частини підвалу ІІ та криниці № 11 на час проведення обстеження фактично відсутній. Також слід зауважити, що огороджуючі конструкції (перегородки) в приміщеннях: туалет 1-10 і ванна 1-9 демонтовані. 2. На підставі проведеного дослідження, враховуючи наявні матеріали, вимоги нормативно-правових актів з питань землеустрою та результати натурного обстеження, виходячи з конфігурації меж спірної земельної ділянки, яка відповідає параметрам технічної документації із землеустрою, розробленої ППВП «Еководземпроект» (матеріали справи № 128/1670/19, арк. № 45-46), на розгляд суду пропонуються варіанти № 1-3 встановлення порядку користування земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] , площею 0.2030 га. у співвідношенні на 51/100 та 49/100 частки співвласників, з урахуванням положень Мирової угоди по справі 2-83/06 від 22.11.2006 (а.с. 73 - 92 т. 2). Відповідно до наданого позивачем експертного висновку ПП «Інвест-сервіс», проведено візуальний огляд огороджуючих конструкцій та з/бетонного перекриття житлового будинку по [ADDRESS] , зроблено висновок, що в несучих стінах, які є трьохшаровими: черепашник, утеплювач, облицювальна силікатна цегла, небезпечно пробивати будь-які отвори, особливо близько до місць перетину повздовжніх та поперечних стін, щоб не порушити їх міцність та стійкість. На момент обстеження будинок експлуатується за призначенням, тому будь-які дії з втручанням в несучі конструкції житлового будинку становлять небезпеку та зменшують несучу спроможність конструкцій (а.с. 164 т. 2). Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.11.2020, позивач [PERSON] потребує постійної сторонньої допомоги, йому встановлено першу «Б» групу інвалідності (а.с. 170 т. 2). Відповідно до наявної в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] довідки КП «ВООБТІ» від 22.03.2019, адресованої [PERSON] , [PERSON] , на земельній ділянці підприємством виявлено самочинно збудовані об`єкти нерухомості, а саме: веранда літ. «а», баня літ. «Д», навіс літ. «д», сарай літ. «Г», убиральня літ. «б», альтанка діт. «Е» (а. 86 інвентаризаційної справи). Відомості про прийняття їх до експлуатації в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. Технічна інвентаризація будинковолодіння після його поділу між сторонами за наслідками затвердження мирової угоди також відсутня. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Водночас, згідно ч.ч. 2, 6 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами. Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ч. 2 ст. 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Згідно з ч. 3 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Згідно ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що технічна документація ППВП «Еководземпроект» була розроблена з порушенням норм законодавства, оскільки земельна ділянка, що в результаті виділена позивачу, не забезпечувала можливості обслуговування належних йому частин житлового будинку та господарських приміщень. Тому позивач вважає, що захистити своє порушене право на земельну ділянку він може лише шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно всіх власників земельних ділянок, зокрема й колишніх, та встановленням нового порядку користування земельною ділянкою. Водночас, при розгляді даної справи будь-яких порушень при винесенні оскаржуваних рішень щодо земельних ділянок позивача та відповідачів [PERSON] , [PERSON] не встановлено. Оскаржувані рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, згідно наданих суду копій, винесено на підставі відповідних норм чинного на той час законодавства та в межах повноважень органу місцевого самоврядування. Як і рішення, прийняті державними реєстраторами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі яких була проведена державна реєстрація права власності на земельні ділянки сторін. Тобто фактично позивач просить позбавити його та відповідача [PERSON] права власності на земельні ділянки, набутого в законний спосіб та з відома і зі згоди самого позивача, межі яких були остаточно визначені та закріплені ще в 2016 році. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Право позивача вимагати надання йому можливості обслуговувати належні йому приміщення шляхом відновлення становища, яке існувало до вказаного ним порушення його прав шляхом набуття сторонами у власність відповідних земельних ділянок, гарантовано п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Однак позивачем не доведено, що в зазначений ним спосіб буде відновлено та дотримано права на землю кожного із співвласників будинковолодіння. Тобто позивачем при розгляді даної справи не доведено необхідності застосування такого крайнього заходу як позбавлення прав власності як самого позивача, так і відповідача по справі [PERSON] на належні їм земельні ділянки. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ( рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії»). В рішенні у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що не є достатнім, щоб втручання, яке розглядається, належало до передбачених винятків та виправдовувалось тим, що його предмет належить до якоїсь визначеної категорії або підпадає під дію правової норми, викладеної у формі загальних і безумовних понять. Суд має переконатися у тому, що втручання з огляду на факти і обставини конкретної справи, яку він розглядає, справді було необхідним. Так, з огляду на встановлений судом поділ спільного будинковолодіння сторін - співвласників, кожному із співвласників належить частина підвалу, отже кожен з них повинен мати доступ до нього, при цьому встановлення відповідного перестінку та розділення підвального приміщення, що сторони мали зробити за наслідком укладення мирової угоди, суду не доведено, відповідно встановити дійсні межі приміщень, на які має право кожен із співвласників, суду не можливо. З огляду на розташування, згідно плану поверхів будинку, приміщень, що виділені кожному із співвласників, та господарські приміщення, на які претендує позивач, зокрема вказані баня (сауна), сарай, навіс та убиральня, розташовані по ліву сторону земельної ділянки, що відповідає існуючому розподілу земельної ділянки, за яким ліва частина відведена позивачу, а права частина відведена відповідачу. При цьому в ході судового розгляду було встановлено, що розподілу спільного будинковолодіння сторін в натурі згідно затвердженої мирової угоди в 2016 році вчинено не було, сторони є власниками 51/100 та 49/100 часток будинковолодіння та роботи по відокремленні їхніх часток в натурі за укладеною мировою угодою завершено не було, а існуючі приміщення зазнали змін, що не передбачені укладеною мировою угодою. При цьому різні поверхи будинку розподілені між співвласниками нерівномірно, якщо більша частина першого поверху відведена позивачу, відповідно більша частина другого поверху відведена іншому співвласнику, який також має право на обслуговування фасаду відповідної частини будинку, тому розподілити земельну ділянку з наданням можливості повного обслуговування фасаду відповідної частини житлового будинку одному із співвласників без надання можливості доступу до нього іншого співвласника не вбачається можливим, що було підтверджено в судовому засіданні судовим експертом. Також суд звертає увагу, що криниця, на доступ до якої наголошує позивач, залишена у спільній власності співвласників будинковолодіння, оскільки жодному із співвласників у власність не виділялася. Тобто за обставинами справи кожен із співвласників за запропонованими суду варіантами перерозподілу земельної ділянки потребуватиме доступу до використання земельної ділянки іншого співвласника, зокрема для обслуговування фасаду належної частини житлового будинку та для доступу до криниці. Так, ст. 401 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем при розгляді даної справи не доведено необхідності застосування такого крайнього заходу як позбавлення прав власності як самого позивача, так і відповідача по справі [PERSON] , на належні їм земельні ділянки, межі яких було погоджено, в тому числі, самим позивачем, та неможливості забезпечення свого права на обслуговування відповідної частки житлового будинку та спільної із іншим співвласником криниці шляхом встановлення сервітуту. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивачем не доведено необхідності забезпечення його прав на обслуговування та доступ до відповідних частин будинковолодіння, в тому числі спільних із іншим співвласником, у спосіб, зазначений в заявлених позовних вимогах, а саме шляхом скасування низки рішень, визнання недійсним договору дарування та встановлення нового порядку користування земельною ділянкою, що має наслідком припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки, які набуті ними у 2016 та 2017 роках відповідно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо клопотання представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, суд вважає, що оскільки заявлені вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з недоведеністю наявності достатніх підстав для їх задоволення, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.09.2019. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача слід залишити за позивачем. Клопотання сторони відповідача про розподіл судових витрат не заявлялося. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed