Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом посилаючись на те що, він є власником будинку № 25, розташованої за адресою: вулиця Оливено села Подоли Куп'янського району Харківської області. Крім нього, у помешканні значиться зареєстрованим колишній власник цього будинку [PERSON]. При оформленні договору купівлі-продажу будинку представник [PERSON] зобовязався його виписати, але цього не зробив. Фактично відповідач з січня місяця 2014 року у будинку не проживає, участі в утриманні житла не приймає. На підставі цього, для реєстрації у будинку, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житлом. Представник позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У свою чергу, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. \~З'ясувавши позиції сторін і перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги були визнані відповідачем, що підтверджується наданою ним заявою, не суперечать закону, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб і в такому разі, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ході розгляду справи судом було встановлено, що згідно довідки за вихідним № 901/02-21 від 29.07.2016 року виконавчого комітету Курилівської сільради, у будинку № 25 по вулиці Оливено в селі Подоли Куп'янського району Харківської області, згідно особового рахунку № 2461 в погосподарській книзі Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області, значиться зареєстрованим [PERSON], [INFO]. В цілому вказаний вище жилий будинок з надвірними будівлями на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], що підтверджується копіями нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Купянського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 22 липня 2016 року договору купівлі-продажу домоволодіння, зареєстрованого в реєстрі під № 923 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 25.06.2015р. Як вбачається з пункту 3.2 зазначеного Договору, представник продавця [PERSON] [PERSON] свідчив, що продане домоволодіння з надвірними будівлями повністю вільне для безперешкодного проживання у ньому покупця та зобовязався зняти з реєстраційного обліку відчужуваного нерухомого майна всіх зареєстрованих у ньому осіб у строк до 22.08.2016 року… ( а.с. 4-11). Згідно комісійного акту про факт проживання (не проживання) громадянина за місцем його реєстрації від 28.07.2016 року відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] (а.с.13). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на грунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Визнання відповідачем предявленого позову, що підтверджується наданою ним до суду заявою, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, враховуючи те, що відповідач добровільно продав домоволодіння, тривалий час у ньому не мешкає, з реєстраційного обліку дотепер не знімається всупереч договірним зобовязанням, участі в утриманні житла не приймає, не є членом сімї власника майна та підстави для збереження за ним цього приміщення відсутні, [PERSON], як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись свою власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу домоволодінні перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав, тому суд вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню, як такий, що був підтверджений у суді доказами.

Outcome: approved