overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 24.08.2004, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з виховання дітей, ведення спільного господарства, проведення спільного часу, вибору розваг тощо. Позивач втратив почуття любові до відповідача. Фактичні шлюбні відносини припинені понад півтора року тому. Втрачені фізичні та духовні зв`язки між сторонами. Відповідач ігнорував спроби до діалогу і примирення. Збереження сім`ї неможливо і суперечить їхнім інтересам. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , які у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишаться проживати з відповідачем. Спорів між подружжям про поділ майна та про визначення місця проживання дітей на даний час не існує. Сторони у підготовче судове засідання не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати без його участі, позов підтримує повністю. Відповідач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила, що позов визнає повністю. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 26.09.1998, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, шлюбні відносини між сторонами припинено 5 червня 2019 року. Сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Позивач, вважає, що подальше подружнє життя між ним та відповідачем є неможливими і єдиним розумним виходом є розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Місце проживання сина після розірвання шлюбу було узгоджено сторонами. Спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує. Сторони у судове засідання не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати без його участі, позов підтримує повністю. Відповідач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила, що позов визнає повністю. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 28.02.2015, посилаючись на те, що сімейні відносини між ними почали поступово погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до остаточного їх погіршення. В їхніх відносинах немає проявів любові та поваги один до одного, сторони є чужими людьми, мають різні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час шлюб між сторонами розпався остаточно, шлюбних відносин підтримують. Шлюб між ними існує формально, оскільки особисті відносини між ними мають негативний характер. Сторони не проживають разом близько шести місяців, не ведуть спільного господарства, наскільки відомо позивачу - дружина проживає з іншим чоловіком. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Спорів між подружжям про поділ майна та про визначення місця проживання дітей на даний час не існує. Відповідач до суду подала відзив на позовну заяву, у якому повідомила суд, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю та погоджується на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 28.04.2017, посилаючись на те, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття поваги один до одного, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Позивач налаштований проти підтримання шлюбних відносин тому неможливим є примирення сторін. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач подав заяву до суду в якій просить справу розглядати без його участі, позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про день, час та місце розгляду повідомлялася шляхом направлення їй судової повістки про виклик у судове засідання засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, про причини неявки в судове засідання не повідомила. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 28.04.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено актовий запис №552 (а.с.9). Позивач налаштований проти підтримання шлюбних відносин тому неможливим є примирення сторін. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 29.01.2000, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, шлюбні відносини між сторонами припинено і сім'я фактично розпалась, вони втратили почуття любові один до одного. Позивач вважає, що у наданні строку для примирення необхідності немає, збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує. В ухвалі про відкриття провадження у справі судом вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач отримала особисто 16.03.2021 засобами поштового зв`язку, що підтверджено зворотнім поштовим повідомленням. Відповідач відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань до суду не подавала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 29.01.2000, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29.01.2000 виконавчим комітетом Будичанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, про що зроблено актовий запис №1 (а.с. 4а). Від шлюбу сторони мають спільну повнолітню дитину -сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 29.10.2018, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, шлюбні відносини між сторонами припинено і сім'я фактично розпалась, сторони проживають окремо, вони втрати почуття поваги та любові один до одного, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача.Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спору між подружжям про поділ майна та визначення місця проживання дитини на даний час не існує. В ухвалі про відкриття провадження у справі судом вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач отримала особисто 09.07.2021 засобами поштового зв`язку, що підтверджено зворотнім поштовим повідомленням. Відповідач відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань до суду не подавала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 29.10.2018, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29.10.2018 виконавчим комітетом Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, актовий запис №6 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають спільну дитину -сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6 на звороті). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна та про визначення місця проживання дитини на даний час не існує. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ВАТ «НАСК «Оранта» на його користь 33\~557,68 грн., з яких 22175,50 грн. інфляційних втрат за період з 01.12.2014 року по 21.05.2015 року, 3 відсотки річних за період з 18.11.2014 року по 21.05.2015 року у сумі 760, 27 грн. та пені за період з 18.11.2014 року до 17.05.2015 року в розмірі 10\~621,91 грн.. В обґрунтування позову покликається на те, що 10.05.2014 року близько 00.05 год. у м. Дрогобичі по вул. Чехова, [PERSON] керуючи автомобілем «Фольксваген Транспортер» р.н. [NUMBER] не пропустив та не дав дорогу іншому автомобілю, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [PERSON], р.н. [NUMBER], в результаті чого автомобілі отримали технічні пошкодження. 28.05.2014 року постановою Дрогобицького міськрайонного суду [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АС/5880293, в якому визначений ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну в сумі 50\~000 грн. та встановлена франшиза в розмірі 0 грн.. Дані обставини встановлені рішенням Дрогобицького міськрайонного суду у справі №442/9397/14-ц, від 18.12.2014 року. Стягнення за таким рішенням було розраховане по 18.11.2014 року. Вказане рішення та виконавчий лист були предявлені до примусового виконання до ВР УДВС ГУЮ у м. Києві. В результаті чого було відкрито виконавче провадження ВП47224356, від 15.04.2015 року. 21.05.2015 року йому було виплачено фактичну суму боргу, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження. Відтак з 18.11.2014 року по 21.05.2015 року зі сторони страхової компанії відбулось прострочення по виплаті належного йому страхового відшкодування виходячи з суми 50000 грн., а саме трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Просив про проведення заочного розгляду справи, оскільки представник відповідача в друге не зявився. Також просив про задоволення позову. Представник відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» у судове засідання повторно не з»явився, хоча повістки йому були направлені своєчасно на останню відому судові адресу, про що свідчать повідомлення про вручення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на його користь 20460,51 грн. заборгованості із заробітної плати. В обґрунтування позову покликається на те, що 14.08.2012 року він був прийнятий на роботу до відповідача, а 13.0.2015 року звільнився з роботи згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач систематично не виплачував йому заробітну плату і не провів розрахунки з ним в день звільнення. Через те, що відповідач не видав йому інформацію по суму заборгованості, він звернувся в Дрогобицьку об'єднану державну податкову інспекції, яка 11.07.2016 року видала йому довідку, де були вказані нараховані та виплачені йому суми під час роботи. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні зазначеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин, хоча повістки йому були направлені своєчасно на останню відому судові адресу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, зазначаючи, що відповідачу, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про надання послуг з газопостачання №13573-Н-49114, укладеного 07.09.10 р., був наданий природний газ, у період з 19.12.12 р. по 24.04.13 р., на загальну суму 812,33 грн. Оплата за наданий природний газ відповідачем систематично не здійснювалась, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає 812,33 грн. 28.03.2013 р. відповідачу було направлено повідомлення, про наявність заборгованості за спожитий природний газ з пропозицією сплатити її, а також з попередженням про припинення газопостачання у разі її несплати. Проте відповідач у зазначений в повідомленні строк борг не сплатив. 24.04.2013 р. відповідачу було припинено газопостачання. Раніше, 04.11.2013 року ПАТ «Маріупольгаз» звернулось з заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ. Ухвалою №2-н/238/371/13 від 25.11.2013 р. ПАТ «Маріупольгаз» було відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з газопостачання. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Маріупольгаз» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 812 грн. 33 коп. та судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти прийняття заочного рішення (а.с.15). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з*явився (а.с.14), причин не явки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних доказів, заочно. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON]., який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , користується послугами по постачанню природного газу, але за надані послуги не сплачує і має заборгованість у розмірі 812 грн.33 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості на а.с.4. Відповідно до вимог ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Судом встановлено, що між сторонами 07.09.2010 року був укладений договір про надання послуг з газопостачання №13573-Н-49114 (а.с.7), проте відповідач послуги по постачанню природного газу ПАТ «Маріупольгаз» не сплачує, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 812 грн. 33 коп. З огляду на це , заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.. На користь держави з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 14 грн. 20 коп.

Outcome: approved