Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач є рідною бабусею малолітнього [PERSON] , після смерті матері [INFO] дитина фактично знаходиться на її утриманні, вона опікується онуком, займається його вихованням. Батько дитини покинув сина більше 13 років тому, веде аморальний спосіб життя, не працює, систематично вживає алкогольні напої та наркотичні засоби. Батько не провідує дитину, не цікавиться його життям, умовами проживання. жодної матеріальної допомоги не надає, жодного разу не поздоровляв дитину зі святами. Усі питання, пов`язані з розвитком і вихованням дитини позивач вимушена вирішувати самостійно. Таким чином, відповідач тривалий час не виявляє батьківської турботи та не піклується про фізичний та духовний стан сина. У судовому засіданні позивач позов підтримала в у повному обсязі, просила задовольнити. Пояснила, що [INFO] померла її дочка, мати [PERSON] . Дочка та онук постійно проживали разом з позивачем, тому після її смерті вона повністю опікується дитиною самостійно. Відповідач у справі зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя. [PERSON] підтримує добрі стосунки з дідусем та бабусею, батьками відповідача, часто буває у них у гостях, проте намагається приїжджати, коли батька немає вдома. Відповідач сплачував аліменти за рішенням суду на користь дочки. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що орган оіпки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , крім того, сам відповідач не заперечує. Також, було встановлено, що дитина з батьком не спілкується, тільки з дідусем та бабусею. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву 30.11.2021 року про розгляд справи за його відсутністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої Запорізькою гімназією № 47 від 12.04.2021 року, дитина проживає разом з бабусею [PERSON] та тіткою [PERSON] , дитина доглянута, забезпечена усім необхідним. Батько участі у вихованні сина не приймає, навчання сина не цікавиться. Згідно копії довідки КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР №345-днв від 21.01.2021 року [PERSON] був неодноразово оглянутий з 1980 року лікарем - психіатром, востаннє 18.01.2021 року, діагноз: виражений розлад особистості в наслідок органічного ураження головного мозку з рідкими генералізованими судомними нападами, ускладнений алкоголізацією, має ІІ групу інвалідності з психічного розладу. Згідно висновку від 29.10.2021 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] . У своєму висновку орган опіки та піклування зазначає, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, родинний зв`язок з дитиною не підтримує. Згідно висновку від 09.11.2021 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] . У своєму висновку орган опіки та піклування зазначає, що дитина проживає разом з бабусею [PERSON] та перебуває на її утриманні та вихованні після смерті матері. При проведенні співбесіди з батьком, він повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1). Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні позивач пояснив,що батько фактично ніколи не цікавився дитиною, дочка разом з онуком переїхала до неї, коли дитині було близько трьох місяців. Після смерті залишився проживати у позивача, вона займається його виховання, повністю його утримує. Відповідач позов визнав у повному обсязі, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. На думку суду відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, покинув сина на вихованні баби, ніякої цікавості щодо розвитку, та навчання дитини не проявляє. Відповідач має ІІ групу інвалідності з психічного захворювання, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON] є доцільним. Враховуючи постійний характер поведінки відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, небажання щось змінити у відносинах із дитиною, наявність інформації про зловживання спиртними напоями відповідачем, негативну характеристику його особистих якостей та способу життя, виходячи з інтересів дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом було встановлено, що з відповідача [PERSON] вже стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , на користь [PERSON] , тому наразі відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача, оскільки особа чи установа, на утриманні якої буде знаходитися неповнолітній має право звернутися з відповідною заявою про заміну стягувача.

Outcome: approved