Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 29.05.2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого вони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], за рішенням суду від 03.08.2016 року шлюб між ними розірвано, донька залишилася проживати з матір'ю, після розірвання шлюбу відповідач з дитиною близько року проживали у квартирі позивача, він мав постійну можливість бачитися з дитиною, спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні. В липні 2017 року відповідач з дитиною переїхали проживати до міста Білої Церкви, з того часу позивач втратив можливість спілкуватися з донькою, від чого сильно страждає як він сам, так і дитина. 10.05.2016 року між ним та відповідачкою було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, що був посвідчений нотаріально, але положення цього договору не виконуються відповідачкою. Позивач просив суд встановити графік зустрічей його з донькою [PERSON] наступним чином: кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 10 години суботи до 18 години неділі за місцем фактичного проживання батька -[ADDRESS]; кожен день народження доньки [INFO] кожного року до досягнення повноліття з 12 години до 14 години за місцем фактичного проживання дитини або в рекреаційних зонах; кожного літнього та зимового періоду протягом 14 днів для оздоровлення та лікування доньки на території України; зобов'язати відповідачку надавати йому дитину для зустрічей у встановлені графіком зустрічей дні та години. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнала в повному обсязі. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.05.2015 року, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016 року по справі № 357/6056/16-ц 2/357/262/16, що стверджується копією рішення суду, яке набрало законної сили 19.08.2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], що слідує з копії свідоцтва про народження дитини. З матеріалів справи вбачається, що 10.05.2016 року між сторонами по справі було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до якого місцем проживання малолітньої доньки [PERSON] сторони визначили місце проживання матері, що на день підписання договору було: [ADDRESS]. Сторони також вирішили, що батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право брати дитину до себе за місцем свого проживання у вихідні дні та свята або інші дні за попередньою домовленістю з матір'ю з обов'язковим повідомленням про адреси перебування дитини; у період шкільних канікул та свят, кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дитиною та відпочивати разом з нею на території України або за кордоном, якщо виїзд за кордон був попередньо узгоджений батьками. Наведене стверджується копією вказаного договору, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л., зареєстровано в реєстрі за № 401. Позивач звернувся до суду за вирішенням спору про встановлення графіку його зустрічей з донькою, оскільки в договорі це не було належним чином конкретизовано, що ускладнює його виконання. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За приписами ст.151 СК України батьки мають переважне перед іншими особами право на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як передбачено ст.157 цього Кодексу, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно приписів ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Отже, обсяг прав батьків не залежить від того, проживають вони з дитиною чи ні. В СК України розроблено механізм забезпечення прав того з батьків, хто проживає окремо від дитини, якщо той з батьків, з ким проживає дитини, цьому перешкоджає. Так, згідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Представник позивача просив суд визначити такий порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою: кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 10 години суботи до 18 години неділі за місцем фактичного проживання батька -[ADDRESS]; кожен день народження доньки [INFO] кожного року до досягнення повноліття з 12 години до 14 години за місцем фактичного проживання дитини або за попередньою домовленістю між батьками дитини в будь-якому іншому місці; кожного літнього та зимового періоду протягом 14 днів для оздоровлення та лікування доньки на території України. Відповідач не заперечує щодо встановлення такого порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою. А тому суд вважає за можливе визначити саме такі способи участі позивача у вихованні дитини. Суд вважає, що такий порядок участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з донькою не буде суперечити інтересам самої дитини, оскільки за ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім того, доказів того, що таке спілкування перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, суду не надано. При вирішенні спору судом приймаються до уваги положення Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР України № 789-XII від 27.02.1991 року , стосовно того, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини /ст.3/. А відповідно до ст.9 цієї Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом також враховується визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Таким чином, проаналізувавши всі докази, врахувавши всі наведені вище в рішенні обставини, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за можливе встановити наведений вище в рішенні графік зустрічей для позивача з його донькою [PERSON]. Встановлення такого порядку спілкування з дитиною, на думку суду, надасть можливість обом батькам приймати участь у вихованні доньки, піклуватися про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечить можливість виконання батьком, який проживає окремо від дитини, одного з найважливіших обов'язків батьків - виховання дитини. При цьому судом приймаються до уваги і ті обставини, що позивач має постійне місце проживання, де може зустрічатися з донькою. Як зазначалося раніше, для правильного виховання дитини важливо, щоб у її вихованні брали участь обоє батьків - батько і мати. Обмеження прав одного з батьків на зустріч і особисте спілкування з дитиною не може мати постійного характеру, інакше воно перетворилося 6 на позбавлення цього права. Невиконання вимог закону одним із батьків, з ким проживає дитина, дає право іншому з батьків, який не проживає з дитиною, звернутися безпосередньо до суду. При цьому він захищає не тільки своє право на виховання та спілкування з дитиною, а й дитини, оскільки усунення одного з батьків від виховання і спілкування з дитиною, порушує права самої дитини на батьківську турботу. А тому з врахуванням наведеного суд вважає за можливе зобов'язати відповідачку надавати позивачу доньку для зустрічей у встановлені графіком зустрічей дні та години.

Outcome: approved