Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до Старостинської сільської ради, згідно якого просить суд: - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 8,64 га, яка розташована на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер 5123985200:01:004:0072, яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у власність [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №920322, зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №010653000024, виданого на підставі Розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації від 03 травня 2006 року №346/А-2006 та належала померлій 23 серпня 2014 року [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2011 року, яке було видане Державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4-2018 (спадкова справа №602/2009). Позов мотивований тим, що вказана земельна ділянка належала його бабусі [PERSON], на підставі Розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації від 03.05.2006 року №346/А-2006 вона отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія № ЯГ920322), площею 8,64 га, яка розташована на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Кадастровий номер земельної ділянки: 5123985200:01:004:0072. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] померла 28 вересня 2008 року. Після неї земельну ділянку успадкувала її донька [PERSON], яка є матірю [PERSON]. Мати позивача [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину від 04.10.2011 року на вказану земельну ділянку, яке зареєстровано в реєстрі за № 4-2018, але своє право належним чином не зареєструвала. [PERSON] померла 23.08.2014 року, єдиним спадкоємцем за законом є її син [PERSON], який у встановленому порядку 16.02.2015 року подав заяву про прийняття спадщини до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, від якої отримав відмову у вчиненні нотаріальних дії від 12.11.2015 року у звязку з тим, що земельна ділянка площею 8,64 га, яка розташована на території Одеської області, Роздільнянського району, Старостинської сільської ради не була зареєстрована у відповідних органах реєстрації нерухомого майна. Сторони у судове засідання не зявились, на підставі наданих до суду заяв, представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] надав заяву про підтримання позову та розгляд справи в його відсутність, представник Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання позову у повному обсязі та з проханням справу розглянути у їх відсутність та ухвалити рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши копію спадкової справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що бабуся позивача, [PERSON], на підставі Розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації від 03.05.2017 року №346/А-2006 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ №920322), площею 8,64 га, яка розташована на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Кадастровий номер земельної ділянки: 5123985200:01:004:0072. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.11) [PERSON] померла 28 вересня 2008 року. Після її смерті земельну ділянку в порядку спадкування за законом отримала її дочка [PERSON], яка є матірю [PERSON]. Судом встановлено, що 23 серпня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №401234, виданим 20.01.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеси, актовий запис №8728 (а.с.9). Після смерті [PERSON] спадкоємцем її син [PERSON], який у встановленому порядку звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори 16.02.2015 року з заяву про прийняття спадщини, але державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим, що земельна ділянка площею 8,64 га, яка розташована на території Одеської області, Роздільнянського району, Старостинської сільської ради не була зареєстрована у відповідних органах реєстрації нерухомого майна. (а.с.16) [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5104216992017 від 21.03.2017 року земельна ділянка за кадастровим номером 5123985200:01:004:0072 зареєстрована за [PERSON], яка є бабусею позивача та матірю спадкодавця [PERSON] Враховуючи те, що право на земельну ділянку не було зареєстровано за померлою, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати дану земельну ділянку на своє імя. [PERSON] ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Спадкуванням, згідно ст.1216 ЦК України, є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] \~не склала заповіт, тому має місце спадкування за законом. Спадкоємцем першої черги відповідно до положень ст..1261 ЦК України є діти спадкодавця, чоловік (дружина), який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом є син померлої позивач по справі [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст..1270 ЦК України, шляхом подання заяви про відмову від прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. [PERSON] ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач [PERSON] прийняв спадщину, своєчасно звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від 16.02.2015 року, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що за життя [PERSON] не зареєструвала обєкт нерухомості у відповідних органах реєстрації нерухомого майна. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах без зміни її цільового призначення. [PERSON] прийняла спадщину після померлої 28.09.2008 року матері [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 8,64 га, яка розташована на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Кадастровий номер земельної ділянки: 5123985200:01:004:0072. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва., яка належала померлій на підставі Розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації від 03.05.2006 року №346/А-2006, після чого вона отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія № ЯГ920322). З огляду на положення ст..79-1, 125,126 ЗК України, Закону України від 01.07.2004р. №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дійсно право приватної власності на земельну ділянку у особи виникає з моменту державної реєстрації такого права. Разом із тим слід звернути увагу на таке. Приватну форму власності на землю було запроваджено в Україні ще з 30.01.1992р. з прийняттям Закону України №2073-ХІ «Про форми власності на землю», а 13.03.1992р. Верховна Рада України прийняла Постанову №2201-ХІІ «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею». З того часу і фактично до 02.05.2009р. документом, який посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття цього права, був державний акт на право власності. Хоч форма \~державного акта неодноразово змінювалась, юридична сила посвідченого ним права зберігається й дотепер незалежно від дати видачі акта. Прийнятий 05.03.2009р. Закон №1066-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання \~земельних ділянок» дещо спростив процедуру підтвердження права власності фізичної особи на земельну ділянку, але таке спрощення стосувалось лише тієї ділянки, що була набута у власність за цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки та в порядку спадкування. Так, ст.126 ЗК України було викладено в новій редакції , згідно якої право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом або цивільно-правовою угодою або свідоцтвом про право на спадщину. При \~набутті права власності на земельну ділянку на підставі \~цивільно-правової угоди або свідоцтва про право на спадщину державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну \~ділянку, в кожному \~такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про \~право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Таким чином, а також з огляду на приписи ст.ст.81,116,118,122,125,126 ЗК України, ст..ст.1,4,4-1,5,15,18 Закону України №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з урахуванням положень Порядку державно реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703 і державний акт на право власності на земельну ділянку, і свідоцтво про право власності на земельну ділянку є такими документами, що посвідчують факт проведення державної реєстрації \~права власності. [PERSON] того, спеціальний закон Закон України №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. у ст.2 визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав а нерухоме майно, обтяження \~таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Необхідно розрізняти такі поняття як «підстава» і «момент» виникнення права власності на землю та враховувати, що вжита у ст..125 ЗК України конструкція «право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав» означає, що до моменту офіційного визнання і підтвердження державою цього права (шляхом проведення реєстрації) власник не може здійснювати в повному обсязі увесь комплекс правомочностей власника земельної ділянки володіти, користуватись та розпоряджатися земельною ділянкою. Здійснюючи державну реєстрацію права, компетентний державний орган фактично перевіряє наявність передбачених законом підстав для виникнення права власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом досліджено достатньо доказів для задоволення позову [PERSON] На час розгляду справи в суді право власності на землю ніким не оспорюється. Оскільки єдиним спадкоємцем померлої є її син, позивач [PERSON], і на теперішній час у нього не має іншого шляху захисту його права на спадщину, \~ніж звернення до суду з вказаним позовом, суд вважає за можливе його позовну заяву задовольнити і визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 23 серпня 2014 року. Судові витрати позивачами сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі.

Outcome: approved