Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору №HAH2AV14350097 від 02.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 85530,46 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір застави автотранспорту №HAH2AV14350097 від 02.07.2007 року. Відповідно до умов договору застави відповідач [PERSON] передав в заставу позивачу автомобіль марки ГАЗ, модель: 3302, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором у відповідача виникла прострочена заборгованість. В листопаді 2012 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором у розмірі 349093,01 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2013 року №2/202/712/2014 було вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №№HAH2AV14350097 від 02.07.2007 року в розмірі 349093,01 грн. - звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки ГАЗ, модель: 3302, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу, шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання позивачеві повноважень, необхідних для здійснення продажу. 28.12.2011 року Московським відділом державної виконавчої служби Харківської області було накладено арешт на рухоме майно - автомобіль марки ГАЗ, модель: 3302, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Вважав, що в даному випадку право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло відповідно до договору застави від 02.07.2007 року, а постанову про накладення арешту було винесено 28.12.2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Представник позивача Вовк В.П., який діє на підставі довіреності №1967-К-О від 25.06.2014 року, в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлений відповідачі повторно в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавали. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, повідомлених належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2013 року було звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіль марки ГАЗ, модель: 3302, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № HAH2AV14350097 від 02.07.2007 року в розмірі 349093,01 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як убачається з мотивувальної частини рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2013 року судом під час розгляду справи було встановлено, що 02.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ЗАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна, згідно з яким в заставу надано автомобіль марки ГАЗ, модель: 3302, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. 28.12.2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Московського міського управління юстиції було накладено арешт на автомобіль марки ГАЗ, модель: 3302, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яка належить [PERSON] Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло відповідно до договору застави рухомого майна від 02.07.2007 року, а постанову про накладення арешту було винесено 28.12.2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved