Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі по справі в цьому будинку зареєстровані, але з початку вересня 2018 р. не проживають фактично. Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача, а малолітні [PERSON] , [PERSON] - його онуками. Останні без поважних причин фактично не мешкають в даному будинку. Позивач вказує, що реєстрація відповідачів перешкоджає у здійсненні ним своїх прав щодо користування та розпорядження майном, також він не може оформити субсидію, оскільки необхідно подавати довідки про майновий стан всіх зареєстрованих осіб, але він позбавлений такої можливості. В добровільному порядку відповідачка зі своїми малолітніми дітьми відмовляється знятись з реєстрації На підставі вищевикладеного, позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування будинком [ADDRESS] Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 р. відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено її розгляд у загального позовному провадженні, сторонам та третій особі встановлений строк для надання заяв по суті справи. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали даний позов та просили його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував відносно задоволення даного позову. Зазначив, що між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] (сином позивача) склались неприязні стосунки, тому [PERSON] була вимушена виїхати з вищевказаного будинку до своїх батьків. Одного лише факту не проживання відповідачів в спірному будинку понад рік, не є підставою для втрати їх права користуватись житлом. Малолітні діти не можуть самостійно обирати місце проживання до 10 років, тому не проживання їх протягом року в квартирі, належній позивачу, не позбавляє їх права користуватись даним житлом. Представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення з приводу позовних вимог, в яких зазначив, що прийняття рішення про визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлових приміщень призведе до порушення їх права користування житлом, в зв`язку з чим просили відмовити в задоволення заявлених позовних вимог, справу просив розглянути за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, представник позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, та інші докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015 р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Г.Г. та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №2016. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача, а малолітні її діти: [PERSON] , 2013 р.н., та [PERSON] , 2015 р.н., онуками позивача. Дані обставини визнані сторонами по справі. Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивач по справі, відповідачка [PERSON] (з 16.08.2016 р.), малолітній [PERSON] (з 16.08.2016 р.), малолітня [PERSON] (з 16.08.2016 р.). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він є сином позивача. З відповідачкою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. Малолітні [PERSON] та [PERSON] є їх спільними з відповідачкою [PERSON] дітьми. Пояснив, що він, відповідачка [PERSON] та їх малолітні діти мешкали в будинку його батька - позивача по справі, за адресою: [ADDRESS] . В серпні 2018 р. між ним та [PERSON] фактично припинені шлюбні відносини, остання забрала їх дітей, свої та дитячі речі та з власної волі виїхала з будинку, більше проживати до будинку не поверталась. Зазначив, що його місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, що належить його матері, а фактично він мешкає в будинку [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні, в якості свідка, [PERSON] пояснила, що вона є тіткою позивача. Останній в своєму будинку [ADDRESS] фактично не мешкає. В ньому мешкали син позивача з дружиною [PERSON] та їх малолітніми дітьми: [PERSON] , [PERSON] . Вона працювали нянею в родині сина позивача. В серпні 2018 р. відповідач [PERSON] повідомила їй, що не потрібно вже приїжджати доглядати дітей, оскільки вона виїжджає з вищезазначеного будинку. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2019 р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволений, шлюб між сторонами, укладений 10.08.2012 р. розірваний. З обставин, викладених в рішенні суду вбачається, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинені в серпні 2018 р., з цього час спільне господарство не ведеться, між батьками досягнута домовленість, що малолітні діти будуть мешкати з матір`ю [PERSON] 06.12.2019 р. відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . З пояснень представника відповідача вбачається, що наразі відповідачка [PERSON] та її малолітні діти мешкають з [PERSON] у найманому житловому приміщенні. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищезазначене, оцінивши вищезазначені докази, суд дійшов висновку, що у відповідачів, як у членів сім`ї власника будинку, виникло право користування житловим будинком [ADDRESS] . При цьому в серпні 2018 р. відповідачка [PERSON] з власної волі виїхала зі своїми малолітніми дітьми з будинку [ADDRESS] та не мешкає в ньому до теперішнього часу, без поважних причин. Відповідачем не надано доказів, що вона брала участь в оплаті житлово-комунальних послуг, після того, як виїхала з будинку чи вчиняла інші дії, які б свідчили про її інтерес в збереженні свого права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Поважність причин не проживання відповідачки [PERSON] в даному будинку, який належить позивачу, суду не доведена належними допустимими доказами. В своїх письмових поясненнях відповідачка [PERSON] зазначила, що виїхала з вищезазначеного будинку внаслідок складних відносин з колишнім чоловіком. Доказів на підтвердження перешкоджання відповідачці чи її малолітнім дітям з боку власника будинку чи іншою особою, мешкати в цьому житловому приміщенні, відповідач [PERSON] не надала суду. Таким чином, в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] без поважних причин не мешкає в спірному будинку понад рік, вона втратила право на користування цим житлом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З огляду на вищезазначені положення малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , були зареєстровані у вищезазначеному будинку за місцем реєстрації матері [PERSON] . Між батьками дітей шлюб розірваний, та між ними досягнута домовленість, що діти після розірвання шлюбу будуть мешкати з матір`ю - [PERSON] . З 2018 р. остання не мешкає за місцем реєстрації без поважних причин, а мешкає в іншому місці разом зі своїм чоловіком, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] також мешкають фактично зі своєю матір`ю [PERSON] . Батько дітей - [PERSON] у вищезазначеному житловому будинку реєстрації не має. Суд дійшов висновку, що [PERSON] втратила право користування спірним будинком. Оскільки право дитини на житлове приміщення є похідним від такого права у її батьків, то малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , вік яких менше 10 років, втрачають право користування спірним будинком одночасно із втратою цього права їх матір`ю [PERSON] , оскільки вказаний будинок вже не є місцем проживання їх матері, а відтак не може бути і місцем проживання дітей. Реєстрація відповідачів у будинку, що належить позивачу на праві власності, перешкоджає йому у належному здійсненні ним свого права власності на цей житловий будинок, оскільки останній не може звернутись із заявою про отримання субсидії тому, що змушений буде подавати відомості про майновий стан всіх зареєстрованих в будинку осіб, і ці відомості впливають на рішення уповноважених органів щодо нарахування субсидії. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved