Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому з уточненням позовних вимог просить стягнути з останньої половину коштів витрачених на ремонт спірного приміщення в сумі 1273 грн., включаючи оплату за кабельне телебачення та водопостачання станом на 01 вересня 2015 року та 243,60 грн. судового збору. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що згідно договору дарування від 03 серпня 2007 року нежитлового приміщення, посвідченого нотаріусом державної нотаріальної контори [PERSON], йому та відповідачеві на праві приватної спільної часткової власності (по 1/2 частці) належить нежиле приміщення по вул. Стуса, 3 в м. Трускавці, яке використовується для здійснення підприємницької діяльності. Під час проведення ремонту спільного приміщення в 2007 році ними витрачено кошти в сумі 18 652,64 грн. (будівельні роботи, сантехнічні роботи, прокладання трубопроводу, встановлення електропроводки, придбання необхідного обладнання тощо), про що свідчать відповідні товарні чеки. Відповідачка постійно наголошувала на відшкодуванні половини витрачених коштів згодом, не зазначаючи конкретний термін, покликаючись на тяжкий сімейний стан ( хвороба батьків, сімейні проблеми з чоловіком і таке інше), в зв'язку з чим він йшов назустріч і особливо не наполягав на терміновості відшкодування коштів, витрачених на ремонт. Крім того, під час ремонту він особисто проводив необхідні розрахунки, як інженер за фахом та здійснював необхідні заходи по забезпеченню електро та газового господарства, поточного ремонту приміщення тощо, в той час, коли відповідачка займалася тільки підприємницькою діяльністю в спільному приміщенні. Про необхідність повернення частини коштів за ремонт спільного приміщення позивач неодноразово наголошував відповідачу письмово і особисто, але отримував відповідь щодо повернення половини коштів згодом, знову ж таки без зазначення конкретного терміну. Неодноразово відповідачу зверталась увага, що безпосередню участь в утриманні спільного приміщення беруть і родичі позивача, про свідчать відповідні копії посвідчень, долучених до позову. В черговий раз, при проведенні розрахунків по комунальним платежам виникло питання відшкодування половини коштів за ремонт приміщення, на яке позивач отримав категоричну негативну відповідь відповідача, а останньому, в свою чергу, відмовлено у відшкодуванні половини суми по майбутнім комунальним платежам. Таким чином, грубо порушуючи вимоги цивільного законодавства в частині утримання майна, що є у спільній частковій власності, відповідач категорично відмовляється відшкодувати половину коштів, витрачених на ремонт спільної часткової власності, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Доповнили, що ініціатором судової тяганини стала відповідачка, яка першою звернулась до суду з позовом до матері відповідача про відшкодування витрат за електроенергію. Відповідачка та її представник [PERSON] позову не визнали. Просять відмовити в позові у звязку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідно до вимог ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що визначено ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 13.05.2015 року, отже після збігу трьох років від дня настання права вимоги, і просить стягнути з відповідачки кошти за оплату будівельних матеріалів, придбаних у 2007 році, згідно товарних чеків. За вказаних обставин та наявності заяви представника відповідачки про застосування строків позовної давності, суд, виходячи з вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, вважає, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в цій частині. Що стосується витрат на оплату послуг за водопостачання та кабельне телебачення, то відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна тощо, а тому в цій частині позов слід задоволити та стягнути з відповідача половину витрат за водопостачання в розмірі 25,98 грн. та кабельне телебачення в сумі 249 грн. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 51,14 грн.

Outcome: approved