Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 27.08.2013 року. В ході судового засідання позивач та його представники за довіреністю позов підтримали та просили суд його задовольнити. В обґрунтування вимог про усунення відповідачів від права на спадкування після смерті [PERSON], позивач вказував, що [INFO] померла [PERSON], яка доводилася йому матір'ю, а відповідачам по справі - бабою. [PERSON] за життя заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. Батьком відповідачів є [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з чим останні мають право на спадкування за правом представлення. Однак, відповідачі з покійною [PERSON] за її життя не спілкувалися, не відвідували її ні в дома, ні в лікарні, не доглядали за нею, жодної матеріальної допомоги не надавали, хоча остання тяжко хворіла, потребувала матеріальної допомоги та стороннього догляду, а відповідачі мали можливість її надавати. Участі у витратах на поховання [PERSON] не приймали. Позивач наполягав на тому, що він та його родина єдині хто доглядали за [PERSON], оплачували її лікування, здійснювали ремонт у квартирі, здійснювали догляд за тяжко хворою [PERSON] у лікарні протягом грудня 2012 року до дня її смерті, а після її смерті саме він здійснив всі необхідні витрати на поховання. У зв'язку з вище викладеним, позивач наполягав на задоволені позову та просив суд усунути відповідачів [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] Відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON], до суду не з'явилися, але, будучи присутніми, в попередніх судових засіданнях позов не визнали, заперечували проти його задоволення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказували, що з бабусею [PERSON] спілкувалися, коли вона приходила до них додому, або до магазину, де неофіційно працювала [PERSON] Самі її не відвідували, оскільки перебували в неприязних стосунках з дядьком [PERSON], а також у зв'язку з браком часу. [PERSON] пояснювала, що на прохання бабусі надавала їй продукти. Відповідачі вказували, що знали про серцеву хворобу бабусі, але вона за життя стороннього догляду не потребувала, їх додаткової допомоги не просила. Вважали, що саме позивач як син [PERSON], який до того ж здійснював користування земельною ділянкою [PERSON], мав надавати їй додаткову матеріальну допомогу. Пояснювали, що про перебування бабусі у лікарні в 2012 році не знали, тому в лікарні її не відвідували, а про смерть бабусі дізналися від сторонніх осіб. Участі у витратах на поховання не приймали, через неприязні стосунки з дядьком. Представник відповідачів за довіреністю [PERSON] проти задоволення позову заперечував, в обґрунтування заперечень вказував, що законні підстави для усунення відповідачів від права на спадкування відсутні. Вважав, що сам факт відсутності тісного спілкування між відповідачами та їх бабусею не є підставою для усунення від права на спадкування, доказів того, що [PERSON] потребувала додаткової допомоги, а відповідачі ухилялися від її надання позивачем не надано. Наполягав на тому, що позов пред'явлено, у зв'язку з неприязненими стосунками між сторонами по справі, зумовленими давнім конфліктом. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку всім доказам по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, зі слідуючих законних підстав. Відповідно до ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Зі змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка була матір'ю [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та смерть (а.с. 5, 7, 34). За життя [PERSON] їй належало право власності на 3-х кімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 37, 38), а також право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5, 215 га, яка розташована на території Радушненської селищної ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю І-ДП № 127051 (а.с. 39). У зв'язку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на вказане майно. Як вбачається з довідки Криворізької районної державної нотаріальної контори № 2154/02-14 від 02.10.2014 року, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а з заявою про прийняття спадщини, в межах 6-ти місячного строку визначеного законом, після її смерті до нотаріуса звернулися син [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво про прийняття спадщини не видавалося (а.с. 114-116). Постаново державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори від 13.08.2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], оскільки останній заперечував щодо обсягу спадкової маси та її поділу між спадкоємцями. [PERSON] рекомендовано звернутися до суду для вирішення спору (а.с. 3). Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Отже, оскільки [PERSON] за життя не склала заповіту, тобто не зробила особистого розпорядження щодо свого майна на випадок її смерті (ст. 1233 ЦК України), то спадщина, яка відкрилася після її смерті, має спадкуватися відповідно до закону. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258, 1261 ЦК України спадкування за законом здійснюється спадкоємцями почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON], який був сином [PERSON] (а.с. 34), помер [INFO] (а.с. 33), тобто відповідно до змісту ст. 1222 ЦК України не є спадкоємцем, але ст. 1266 ЦК України передбачає інститут спадкування за правом представлення, згідно з яким внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31-32, 35-36) мають право на спадкування за законом після смерті їх бабусі [PERSON] за правом представлення, тобто мають право на спадкування тієї частки спадщини, яка б за законом належала їх батьку [PERSON], якби він був живий на час смерті [PERSON] Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України вбачається, що для усунення спадкоємця від права на спадкування необхідна сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме від цієї особи. Позивач як на підставу усунення відповідачів від права на спадкування вказував те, що вони нібито не спілкувалися з [PERSON], не доглядали її та не надавали їй допомогу, якої вона потребувала, натомість він та його сім'я доглядали [PERSON], забезпечували всім необхідним, робили ремонт в її квартирі, придбавали ліки та здійснили витрати на поховання. Однак в ході судового засідання підстав для усунення відповідачів від права на спадкування встановлено не було. Так, як вказували відповідачі, та було підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що [PERSON] не перебувала в безпорадному стані, до грудня 2012 року ходила сама, навіть допомагала [PERSON] з роботою по дачі, відвідувала магазин, в якому працювала [PERSON] Свідок [PERSON], яка проживала в сусідньому будинку з [PERSON], вказувала, що добре знала покійну, яка не часто хворіла, пересувалася сама, але допомогу по дому їй надавала дружина [PERSON] та сам [PERSON] У зв'язку з вище викладеним, враховуючи неподання відповідачем жодних доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця [PERSON], враховуючи вище вказані обставини, суд приходить до висновку про не доведення факту перебування [PERSON] у безпорадному стані. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечували того факту, що не відвідували [PERSON] за місцем її проживання, однак наполягали на тому, що між ними існували нормальні стосунки, вони спілкувалися, коли бабуся приходила до них додому та до магазину, де працювала [PERSON]. Факт нормального спілкування між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] підтвердила свідок [PERSON] Як вказували відповідачі та не заперечував позивач, саме між ними, а не між [PERSON] та її онуками - відповідачами по справі, були неприязні стосунки, які розпочалися ще за життя [PERSON] Крім цього, сам факт відсутності спілкування між спадкодавцем та спадкоємцями не може бути підставою для усунення від права на спадкування. [PERSON] та [PERSON] вказували, що відкликалася на прохання [PERSON] про допомогу, а саме надавала їй необхідні продукти харчування, іншої допомоги бабуся у них не просила, на відсутність коштів не скаржилася. Вказані обставини були підтверджені свідком [PERSON], яка вказувала, що на прохання матері [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], відвозила мішок цукру [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, вказували, що [PERSON] отримувала пенсію, всім необхідним, а саме одягом, їжею була забезпечена, вони не чули, щоб вона скаржилася на відсутність харчів чи інших необхідних речей, але з її слів знали, що син надавав їй допомогу. В судовому засіданні було встановлено, що дружина [PERSON] - [PERSON], допомагала [PERSON] в прибиранні квартири, давала молоко, а їх донька Ольга приносила останній хліб, що вказував позивач та було підтверджено свідками [PERSON] та [PERSON] Однак твердження позивача про те, що він здійснював ремонтні роботи у квартирі спадкодавця, про що було вказано і свідком [PERSON], яка стверджувала, що він ремонтував водогін в квартирі [PERSON], суд розцінює критично, оскільки відповідачем не надано доказів, що саме ним та саме за його кошти було здійснено придбання сантехнічних виробів, і що саме у квартирі [PERSON] було встановлено такі вироби (а.с. 8, 11). Крім цього, вказані обставини не можуть бути підставою для усунення відповідачів від права на спадкування, а надання допомоги непрацездатним батькам є прямим обов'язком дітей, що закріплено в ст. ст. 172, 202 СК України. Як вказували відповідачі про факт перебування [PERSON] в лікарні їм не було відомо, у зв'язку з чим вони не відвідали її лікарні. Доказів протилежного позивач не надав, при цьому свідок [PERSON] вказувала, що мати відповідачів, які проживають спільно з нею, не знала, що [PERSON] потрапила до лікарні. Крім цього, сторони не заперечували про існування між ними конфлікту, що ще раз підтверджує факт неповідомлення позивачем відповідачів про перебування [PERSON] у лікарні. У зв'язку з вище викладеним, враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували потребу [PERSON] в допомозі саме від відповідачів, за наявності такої допомоги з боку сина [PERSON], в тому числі матеріальній, відсутність доказів які б підтвердили звернення останньої за такою допомогою до відповідачів, приходить до висновку про відсутність факту ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував можливість відповідачів надавати таку допомогу, та ним не ставилося питання про їх витребування. В той же час, як вбачається з матеріалів справи та вказували в судовому засіданні відповідачі, що [PERSON] працювала в магазині неофіційно, має на утриманні малолітню дитину, яка проживає разом з нею (а.с.98-99), [PERSON] навчалась (а.с. 134), що свідчить про те, що вони і не мали достатньої можливості надавати допомогу бабусі. Що стосується доводів позивача в частині не прийняття відповідачами участі у витратах на лікування та поховання [PERSON], то вказані обставини не можуть бути підставою для усунення від права на спадкування. Захист прав позивача (у випадку їх порушення) в даному випадку може здійснюватися відповідно до ст. 1232 ЦК України. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed