Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2.00 га розташовану на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, для ведення селянського (фермерського) господарства. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 10 квітня 1997 року № 214 йому, позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2.00 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно якого 25.06.1997 року Болградською районною державною адміністрацію Одеської області йому, позивачу, було видано державний акт серії І-ОД №067905 на право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В липні 2018 року він звернувся на адресу державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Болградському районі Одеської області щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Однак, 08.08.2018 року позивачу було надано відповідь вищезазначеною установою, де зазначено, що у прийнятті заяви відмовлено у зв'язку з відсутністю інформації щодо реєстрації вище названого державного акту. Зазначене стало приводом для звернення до суду за захистом порушеного права. Позивач в судове засідання не прибув, сповіщений належним чином (а.с.45). Подав заяву про підтримання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.41-42). Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області [PERSON], діючий на підставі довіреностей від 18.01.2018 року за № 01/01-34/133 (а.с.48) не заперечував щодо позовних вимог, та надав письмовий відзив (а.с.47). Розгляд справи просив здійснити у його відсутність (а.с.47-49). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачам державного акту на право власності на земельну ділянку), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 10 квітня 1997 року № 214 йому, позивачу [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2.00 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.39). На виконання даного розпорядження, 25.06.1997 року Болградською районною державною адміністрацію Одеської області позивачу було видано державний акт серії І-ОД №067905 на право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку (а.с.7). Згідно додатку до державного акту зовнішні межі земельної ділянки були визначені на місцевості, тобто винесені в натурі (а.с.8). З повідомлення державного кадастрового реєстратора за № ПВ-5100016992018 про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру вбачається про відсутність інформації, щодо реєстрації державного акту серії І-ОД № 067905 (а.с.9). Відділ у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області листом за № 480/0/196-18 від 30.07.2018 року повідомив, що у звязку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 року за №831 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, яка набула чинності 1 березня 2017 року та наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.05.2017 року №262 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.05.2017 року за № 679/30547 та введено в дію 23.06.2017 року змінено методичні підходи та процедуру проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а саме відповідно до п.4 розділу ІІ Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення нормативна грошова оцінка одиниці ріллі по Одеської області станом на 01.01.2018 року становить 30017.71 грн./га (а.с.10). Також Відділ у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області листом № 86/136-18 від 08.08.2018 року, щодо визначення реєстраційного номеру та занесення відповідної інформації до державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ОД №067905 від 25.06.1997 року, який роздрукований на імя громадянина [PERSON], розяснив, що згідно діючого земельного законодавства України з 01.01.2013 року повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою припинилися та можливість внесення змін чи виправлень до них чинним законодавством не передбачено (а.с.11). \~ \~ \~ \~Таким чином при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №067905 на імя позивача посадовими особами уповноважених органів було допущено помилку, а саме: в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю не здійснено реєстрації вищезазначеного державного акту на право приватної власності на землю. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.193 ЗК України, державний земельний кадастр це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Положеннями ст.78 ЗК України визначено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Статтею 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Відповідач позовні вимоги визнав цілком і беззаперечно, що підтвердив відповідною заявою (а.с.47). Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає до уваги також той факт, що земельна ділянка, право власності на яку просить визнати позивач, є сформованою, а отже являється об'єктом цивільних прав, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Таким чином, при розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності. При таких\~обставинах суд\~приходить до\~висновку про\~те,\~що вимоги\~позивача про\~визнання права\~на земельну\~ділянку підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved