Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] з вимогою визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником вищевказаної квартири. Разом з позивачем у вказаній квартирі зареєстрований його син [PERSON] та відповідач [PERSON] . У позовній заяві зазначено, що відповідач є колишньою дружиною позивача та була зареєстрована у квартирі як член сім`ї власника квартири. При цьому, у 2018 році шлюб між сторонами розірвано, таким чином позивач вважає, що його колишня дружина після того як втратила статус члена власника житла, втратила і право проживання у квартирі. Ухвалою суду від 08.10.2019 року провадження у справі призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, відзиву не подав. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджуються Витягами з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно про реєстрацію права власності № 120856009 від 17.04.2018 року та № 120855137 від 17.04.2018 року. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.06.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17.09.2018 року № 646/2707/18 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 16 ЦК України\~передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Захист права власності регулюється нормами\~Цивільного кодексу України. Положеннями\~ст. 391 ЦК України\~регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтями\~317,\~319 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~Статтею 156 ЖК України\~та\~статтею 405 ЦК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до ч.1 та ч.4\~ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до статей\~9,\~156,\~157 ЖК України, сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім`ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до\~статті 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених частини першої\~статті 116 цього Кодексу\~(виселення осіб, які руйнують чи псують приміщення). Таким чином, відповідач набула право користування квартирою як член сім`ї власника квартири, а припинення сімейних відносин з власником квартири не дає підстав на позбавлення її права користування займаним приміщенням. Крім того, суд зауважує, що аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Позивачем зазначено, що відповідач досі проживає у квартирі за місцем її реєстрації. Єдиною підставою визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивач зазначає розірвання з ним шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч. ч. 1, 3\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на положення вказаних статей\~ЦПК України, суд не знаходить підстав для задоволення позову у зв`язку з його недоведеністю. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. Останній день строку складання повного тексту цього рішення, відповідно до статті 259 ЦПК України, є 06 грудня 2019 року. В той же час, з 15.50 год. 05 грудня 2019 року по 09.00 год 10 грудня 2019 року суддя Теслікова І.І. перебувала у нарадчій кімнаті, у зв`язку з чим повний текст цього рішення складено 10 грудня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed