Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтував тим, що 03 грудня 2014 року до нього звернувся його знайомий - [PERSON], який попросив передати йому у позику грошові кошти в розмірі 40000,00 грн., пообіцявши повернути вказану суму грошових коштів того ж дня - 03 грудня 2014 року, про що надав розписку. Проте, ані протягом 03 грудня 2014 року, ані після, відповідач так і не повернув передані йому грошові кошти, чим порушив свої зобов'язання за договором позики. Зазначив, що неодноразово звертався до [PERSON] з вимогами про повернення боргу. Однак, відповідач ігнорує його вимоги та уникає контакту з ним. Тому, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 40000.00 грн.,, а також витрати пов'язані зі сплатою судового збору, оплатою юридичних послуг. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій заявлені вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики, а також витрати понесені позивачем при зверненні до суду. У судове засідання відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлених [PERSON] вимог та наявності достатніх підстав для задоволення позову. Як вбачається з тексту розписки, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 40000,00 грн., які зобов'язався повернути 03 грудня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України закріплено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказана розписка відповідає встановленій формі договору позики, згідно ст. 1047 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належними сторонами, у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачем було порушено зазначені вимоги закону, а саме зобов'язання не було виконане у встановлений договором строк. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, у разі порушення позичальником договору, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 40000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною третьою наведеної статті закріплено, що до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене, з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду, зокрема, які пов'язані з оплатою юридичних послуг у розмірі 500,00 грн., а також судового збору у розмірі 400,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved