Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що позивачу на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору міни. В серпні 2019 року позивач вирішив продати вищевказану квартиру та звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Н.І., яка повідомила, що не може посвідчити договір відчуження квартири у зв`язку з наявністю арешту на все нерухоме майно позивача та надала відповідний витяг з реєстру. Згідно з вказаної у витягу інформації міститься запис про обтяження: все нерухоме майно, особа, майно якої обтяжується: [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. З метою звільнення майна з-під арешту, позивач звернувся до Центрально-Міського ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області з відповідною заявою. 08.08.2019 він отримав відповідь на заяву, в якій зазначено, що в період з 25.03.2014 по 23.05.2014 на виконанні Центрально-Міського ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2н-2555/2011 від 14.10.2011, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення боргу 1121,67 грн з позивача на користь КП «ЖЕО №20», яке було завершено на підставі вимог п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначено також про неможливість надання детальної інформації стосовно виконавчого провадження, копія постанови про відкриття виконавчого провадження, на підставі якого державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно боржника, оскільки дане виконавче провадження було завершено та передано на зберігання до архіву, а відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять три роки, після чого, вони підлягають знищенню. Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду та просить зняти арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна, належного [PERSON] , накладеного на підставі постанови №42675905 від 01.04.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, номер запису обтяження: 5223029 від 03.04.2014, виключивши з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з договором міни квартир від 18.12.2004 (а.с. 6) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] є власником квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-13) на підставі постанови серія та номер: 42675904, виданої 01.04.2014 Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції зареєстровано арешт належного [PERSON] всього нерухомого майна та внесено відомості про обтяження в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №5223029. Як вбачається з листа Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 08.08.2019 №29176 (а.с. 14) в період з 25.03.2014 по 23.05.2014 на виконанні Центрально-Міського ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2н-2555/2011 від 14.10.2011, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення боргу 1121,67 грн з позивача на користь КП «ЖЕО №20», яке було завершено на підставі вимог п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначено також про неможливість надання детальної інформації стосовно виконавчого провадження, копія постанови про відкриття виконавчого провадження, на підставі якого державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно боржника, оскільки дане виконавче провадження було завершено та передано на зберігання до архіву, а відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять три роки, після чого, вони підлягають знищенню. Рекомендовано звернутися до суду. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає,а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved