Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № K3ХRFB04060153 від 13.02.2007 року заборгованість у розмірі 39.867,19 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 398 грн. 67 коп.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву у якій підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами позивача не згоден та просить суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з дійсним позовом. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З письмової згоди представника позивача, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № K3ХRFB04060153 та згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2179 (дві тисячі сто сімдесят дев'ять) грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.07.2014 року має заборгованість - 41.890.14 грн., яка складається з наступного: -2178.21 грн. - заборгованість за кредитом; -9435.92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -719,07 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; -29556.94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4397,58 грн., яка була задоволена судовим наказом Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28.02.2008 року з відповідача на користь позивача, різниця становить - 37 492,56 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), - 1874.63 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 39 867,19 грн. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З доводами позивача, викладених в позовній заяві суд погодитись не може, оскільки вони є безпідставними та недоведеними і спростовуються доводами відповідача, висловлені в заяві, матеріалами справи в їх сукупності. Суд не погоджується з позовними вимогами позивача у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно зі ст.ст. 530, 631 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна заява банку датована 04.08.2014 року, з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 26.08.2014 року, тобто за межами строку позовної давності. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості та доводів сторін, відповідачем взагалі не проводилися будь - які сплати по договору з моменту укладення договору до теперішнього часу. Відповідно до п. 5.5. вказаних Умов, наданих банком, встановлений термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, пені, штрафів терміном 5 років. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). По зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до змісту заяви позичальника від 13.02.2007 року, сторони домовилися про те, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період з « 20» по « 25» число кожного місяця у сумі 252,02 грн.. Судом встановлено, що відповідачем не виконано жодного платежу по кредитному договору з моменту його укладення і таким чином з 13.02.2007 року для позивача почався строк позовної давності для звернення з позовом до суду, який закінчується 13.02.2011 року (п'ять років відповідно до Договору та Умов). Суд вважає, що після того, як відповідач перестав виконувати зобов'язання за кредитним договором для позивача починається строк позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України та роз'яснень Верховного Суду України. Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, що випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, з дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та у строки, визначені договором і щомісяця платити відсотки за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за користування ним. Оскільки умовами договору передбачено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним моменту невиконання боржником терміну погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення терміну його погашення. Таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення платежів за кредитом і відсотками необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань». Тобто у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів». Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом у серпні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності для пред'явлення позову, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, у зв'язку з чим позов не підлягає. Суд враховує і доводи позивача, викладені в позовній заяві стосовно того, що наказом Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28.02.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаним договором у розмірі 4397,58 грн. та судові витрати. Однак якщо і рахувати строк позовної давності з вказаного періоду, то він також сплинув 28.02.2013 року (п'ять років), що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed