Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 06.03.2006р. було укладено кредитний договір № DNH4KP80280554, відповідно до якого банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 4976,39грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 13.11.2017р. в сумі 105 578,69грн., яка\~ складається з заборгованості за кредитом 349,65грн., заборгованості за відсотками 29 763,78грн., пені 75 465,26грн. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00грн.\~ \~ Ухвалою суду від 24.01.2018р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає частково в межах строку позовної давності, відзиву на позов або зустрічного позову не подала. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що між сторонами 06.03.2006р. було укладено кредитний договір № DNH4KP80280554, відповідно до якого Банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 4976,39грн. на строк 24 місяці, по 06.03.2008р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Заяви позичальника, Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифів банку. Датою укладання кредитного договору є дата підписання позичальником Заяви позичальника. Відповідачка, підписавши Заяву позичальника 06.03.2006р. прийняла на себе зобовязання за вказаним кредитним договором, зокрема, здійснювати погашення кредиту обовязковими щомісячними платежами в розмірі 266,67грн., яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, а також сплачувати інші платежі. Крім того, у разі порушення позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник зобовязується сплачувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1,00грн. за кожний день прострочки (п.5.1 Умов) Згідно розрахунку заборгованість відповідачки перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 13.11.2017р. становить 105 578,69грн., яка\~ складається з заборгованості за кредитом 349,65грн., заборгованості за відсотками 29 763,78грн., пені 75465,26грн. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Банк надав відповідачці кредитні кошти, які остання повинна була повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Однак, як встановлено судом, відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконувала свого зобовязання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, вносила платежі в меншому розмірі та несвоєчасно, у звязку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивачя має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який відповідачкою не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Разом з тим, в межах даної цивільної справи відповідачка заявила про застосування строку позовної давності, тому вирішуючи справу суд виходить з такого. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Суд встановив, що укладений між сторонами кредитний договір передбачав щомісячне погашення кредитних коштів рівними платежами у період з 21 по 28 число кожного місяця, з кінцевим строком повернення кредиту - 06.03.2008р. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка, починаючи з 21.05.2006р. щомісячні платежі на погашення тіла кредиту та відсотків за користування ним взагалі не вносила, станом на 07.03.2008р. (кінцевий строк повернення кредиту в повному обсязі) заборгованість склала 4976,40грн. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що у звязку з порушенням відповідачкою свого обовязку по сплаті щомісячних платежів, позивач мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, а щодо вимог про повернення кредитних коштів в повному обсязі в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту закінчення кінцевого строку повернення кредиту, визначеного в договорі, в даному випадку з 07.03.2008р. і спливати 07.03.2011р. З даним позовом позивач звернувся до суду 29.12.2017р. (штамп на поштовому конверті) і суд вважає, що даний позов в частині стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків поданий позивачем поза межами 3-річного строку позовної давності, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові. При цьому, обставин, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності, судом не встановлено. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка 11.12.2014р. та 20.04.2015р. добровільно здійснила часткову сплату кредитних коштів, чим фактично визнала свій борг, однак вказані дії були вчинені після спливу 3-річного строку позовної давності, тому вони не є підставою для його переривання. При ухваленні рішення суд не бере до уваги положення п.5.5 Умовпро надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), згідно з якими терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, оскільки договір про збільшення строку позовної давності має укладатись сторонами у письмовій формі, має бути підписаний ними, він не може укладатись як договір приєднання до будь-якого типового договору. Надані суду Умови не містять підпису відповідачки, який би підтверджував, що саме ці Умови вона розуміла і погоджувалась на збільшення строку позовної давності. Крім того, в Заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Таким чином, у звязку зі спливом строку позовної давності підстав для стягнення з відповідачки на користь заборгованості за кредитом в сумі 349,65грн. та за відсотками в сумі 29\~763,78грн., які є основними вимогами за кредитним договором, а також пені в сумі 75465,26грн., яка є додатковою вимогою, суд не знаходить. У звязку з цим, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed