Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному домоволодінні зареєстрована відповідач - [PERSON] , але з 2015 року вона фактично не проживає в будинку. Звернутися до відповідача з вимогою про добровільне зняття з реєстрації позивач не має можливості, так як на даний час [PERSON] проживає за межами України в Російській Федерації, де вже має постійне місце проживання та прописку. Оскільки відповідач зареєстрована в домоволодінні позивача, то позивач позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.04.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 17.05.2021, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 17.05.2021 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 02.06.2021. 02.06.2021 судове засідання відкладено до 12.07.2021 у зв`язку неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позові просив справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення рекомендованих поштових повідомлень на зареєстровану адресу місця проживання та шляхом оголошення на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, заяв про відкладення або розгляду справи без її участі, відзив на позовну заяву та заперечення не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі представника, проти позовних вимог не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що[PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 23.03.2004 державним нотаріусом Корнієнко Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 452. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3468460 від 29.04.2004, власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно довідки № 162, виданої виконавчим органом № 7 Новопсковської селищної ради 31.03.2021, [PERSON] , 1954 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: донька - [PERSON] , 1982 р.н., зареєстрована, але не проживає, не родич - [PERSON] , 1980 р.н., зареєстрована, але не проживає з 2015 року. Актом від 29.03.2021, складеного депутатом Новопсковської селищної ради Мащенко Ж.В., у присутності громадян [PERSON] та [PERSON] , підтверджено факт не проживання з 01.01.2015 по 29.03.2021 [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] з 2015 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , не є членом сім`ї позивача. Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні. Таким чином позовні вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні позовної заяви, у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved