Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 04.08.2016 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 13954,04 грн., зі строком повернення до 05 вересня 2016 року. Факт отримання грошових коштів було підтверджено розпискою від 04.08.2016 року, згідно якої відповідач тримав від позивача грошові кошти в розмірі 13954,04 грн. Відповідач свої зобовязання не виконав, в обумовлений строк грошові кошти не повернув. В добровільному порядку ухиляється від повернення коштів. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 13954,04 грн. та судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явився, але від його представника в мате\-ріалах справи мається заява про розгляд справи за їх відсутності, напо\-лягають на заявлених позовних вимогах. Проти заочного розгляду справи не запе\-речує . Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Се\-вастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового за\-сідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд спра\-ви за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвален\-ня заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра\-ви. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного. Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-63-цс 13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, факт написання відповідачем власноручної розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, є підтвердженням отримання відповідачем грошової суми, вказаної в розписці та за умовами ст. 545 ЦК України вказує на відсутність виконання грошового зобовязання відповідачем в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 04.08.2016 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 13951,04 грн., зі строком повернення до 05 вересня 2016 року./а.с.18/ Факт отримання грошових коштів було підтверджено розпискою від 04.08.2016 року, згідно якої відповідач тримав від позивача грошові кошти в розмірі 13954,04 грн./а.с.19/ Відповідач в судових засіданнях 25.01.2017 року та 06.04.2017 року пояснював, що знаходився з позивачем в трудових відносинах. 03 серпня 2016 року в нього невідома особа, через відчинене вікно автомобіля, викрала грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., які як вказував відповідач належали його роботодавцю, а саме позивачеві. Розписка від 04.08.2016 року була написана ним не в звязку з отриманням грошових коштів у борг, а в звязку з крадіжкою в нього коштів роботодавця невідомою йому особою. Оскільки кошти він не отримував у борг, а досудове розслідування злочину не закінчено, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підтвердження вищевказаних обставин, відповідачем долучено витяг з кримінального провадження № 12016080170001136, згідно якого 03.08.2016 до чергової частини Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області від гр. [PERSON], [INFO] надійшла заява, про те, що 03.08.2016 в період часу з 18 години 30 хвилин до 18 години 40 хвилин невідома особа, шляхом вільного доступу, через відчинене вікно з автомобілю, який знаходився біля магазину «Парус» по вул. Санаторна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області таємно викрала сумку в якій знаходилися грошові кошти на суму 10000 гривень та паспорт громадянина України на його ім'я (ЄО «3546 від 03.08.2016). Однак вищевказаний витяг з кримінального провадження № 12016080170001136 жодним чином не спростовує докази, які були надані позивачем, а саме: договір про надання позики від 04.08.2016 року та розписку від 04.08.2016 року. Інших належних та допустимих доказів, які б підтвердили неотримання відповідачем грошових коштів або повний розрахунок (погашення заборгованості) суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 13951,04 грн. законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Також, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 551,21 грн. підлягають задоволенню, згідно квитанції позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 551,21 грн./а.с.1/ На підставі викладеного ст.ст. 526, 530, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: partial