Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить вселити його в житловий будинок [ADDRESS], зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS], зобов'язавши передати йому ключі від замків вхідних дверей в будинку [ADDRESS], а також стягнути на його користь судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до ухвали суду від 04 серпня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] була затверджена мирова угода, відповідно до умов якої, визнано за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], інша частина будинку належить йому. В подальшому відповідач [PERSON] безоплатно передала на підставі договору дарування від 22 жовтня 2014 року, а відповідач [PERSON] прийняв у власність належну їй частину будинку. При цьому, продовжуючи мешкати у вказаному будинку відповідач [PERSON] перешкоджає йому у користуванні будинком, змінила замки на вхідних дверях, ключі від замків не надає. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє особисто та в інтересах відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, зазначивши що сумісне проживання у будинку з позивачем неможливо, оскільки вона не знаходить спільної мови з позивачем. Також зазначила, що вона боїться знаходитись у одному приміщенні з позивачем, оскільки останній застосовував до неї фізичне насилля та намагався отруїти її та домашніх тварин. Вислухавши доводи позовної заяви, заперечення проти позовної заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що з 06 жовтня 1979 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2011 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.6/. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 15 листопада 2000 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с.30/. Відповідно до ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 серпня 2014 року затверджено мирову угоду, укладену між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] на вищезазначених умовах. Визнано за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], зареєстрованому на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 листопада 2000 року, виданого Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки ВАЗ модель 21150 типу легковий седан чорного кольору, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі № [NUMBER], який зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 12 листопада 2003 року, припинивши право власності [PERSON] на цей автомобіль. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ модель 21150 типу легковий седан чорного кольору, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], у сумі 24 594 /двадцять чотири тисячі п'ятсот дев'яносто чотири/ грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], проживає за адресою: [ADDRESS] частину сплаченого нею судового збору у сумі 500 /п'ятсот/ грн. 00 коп. Провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - закрито /а.с.4,5/. 11 серпня 2014 року ухвала суду набрала законної. Згідно договору дарування частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області 22 жовтня 2014 року, [PERSON] передано безоплатно ? частину житлового будинку [ADDRESS], а [PERSON] прийняв у власність, як дарунок 1/2 частку вказаного житлового будинку. Вказана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28457525 від 22 жовтня 2014 року. Однак, незважаючи на те, що за позивачем зареєстрована право власності на іншу 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], відповідач, будучи зареєстрованою та проживаючою за даною адресою, змінила замки від вхідної двері будинку, не впускає позивача в будинок, чим позбавила позивача права користування будинком. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. За ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved