Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житлом та поділ особового рахунку. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Шлюб між ним та відповідачкою розірвано, проте, вони продовжують проживати у даній квартирі. Як зазначив позивач спільної згоди з відповідачкою щодо володіння і користування вищевказаної квартири та розподілу особових рахунків вони не можуть дійти згоди, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом порушеного права. На підставі наведеного позивач просив, встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та розподілити особові рахунки. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача - адвокат Баньківський В.В. подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити (а.с.39). Відповідач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про визнання позовних вимог щодо встановлення порядку користування квартирою та розподілу особових рахунків (а.с.37). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30.07.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13-15). Відповідно до довідки №2009 від 21.03.2019 вказано, що право власності на нерухоме майно, а саме квартира, загальною площею згідно правового документу 55,13 кв.м., зареєстровано за громадянином [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського і районного нотаріального округу Ковальовою Т.В. за реєстром №1278 (а.с.8). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , дана квартира є двокімнатною, загальна площа - 54,1 кв.м., житлова площа складає 33,3 кв.м, 1 кімната - 12,8 кв. м., 2-га - 20,5 кв.м, кухня 7,0 кв., ванна кімната - 2,7 кв.м., вбиральня - 1,2 кв., коридор -9,0 кв.м. (а.с. 9-11). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «КК`КомЕнерго-Житомир» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (власник) (а.с.12). Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. 1,3,4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру, квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат площею 20,5 кв.м. та 12,8 кв.м., кухні площею 7,0 кв.м., ванни 2,7 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридора 9,0 кв.м. Загальна площа квартири становить 54,1 кв.м., житлова площа 33,3 кв.м. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві власності належить вказана квартира. Позивач просить виділити у його користування жилу кімнату площею 12.8 кв.м., у користування [PERSON] жилу кімнату площею 20.5 кв.м., а кухню площею 0.7 кв.м., коридор площею 9.0 кв.м., вбиральню площею 1.2 кв.м. та ванну кімнату площею 2.7 кв.м. залишити у спільному користуванні. Відповідач проти такого поділу квартири не заперечувала. Суд вважає, що визначення саме такого порядку користування жилим приміщенням не буде порушувати прав всіх співвласників та встановленого порядку користування квартирою, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме виділення у користування [PERSON] жилу кімнату площею 12.8 кв.м., у користування [PERSON] жилу кімнату площею 20.5 кв.м., а кухню площею 0.7 кв.м., коридор площею 9.0 кв.м., вбиральню площею 1.2 кв.м. та ванну кімнату площею 2.7 кв.м. залишити у спільному користуванні. Окрім того позивачем заявлено позову вимогу про розподіл рахунків по сплаті житлово- комунальних послуг по утриманню даної квартири. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, то вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, можливо лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я. Так, при поділі обов`язково повинен враховуватися порядок користування квартирою (житловим будинком), коли однією частиною житлоплощі (коридором, санвузлом, ванною, кухнею тощо) користуються всі мешканці, а інша (житлові кімнати) ділиться на всіх порівну. При подачі позовної заяви, питання про необхідність поділу особових рахунків, має бути поставлено чітко і коректно. Таким чином, питання поділу особового рахунку має вирішується шляхом звернення особи із письмовою заявою про вказане до відповідного житлового органу з додатком про підтвердження права власності особи на частину квартири. Доказів того, що [PERSON] звертався у встановленому законом порядку із такою заявою та останньому в цьому було відмовлено, суду надано не було, тому дана вимога є передчасною та задоволенню не підлягає. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення порядку користування житлом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню, в іншій частині слід відмовити. Питання судових витрат вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial