Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом , де першочергово просив суд про визнання договору дарування від 06.10.2009 року не належним до виконання; скасування реєстрації права власності відповідача н 4/25 частини будинку пробуту ; визнання за ним права власності на будинок побуту площею 255,6 кв. м. та зобовязання відповідача [PERSON]П не чинити перешкод позивачу у здійсненні права користування та розпорядження приміщенням будинку побуту. В подальшому , позовні вимоги були уточнені заявою від 28.01.2016 року та просив суд скасувати реєстрацію права власності відповідача на 4/25 частини будинку побуту площею 239,3 кв. м.; визнання за ним права власності на будинок побуту площею 244,6 кв. м. та зобовязати відповідача не чинити перешкод йому у здійсненні права користування та розпорядження приміщенням будинку побуту. Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що на підставі рішення Макарівського районного суду від 18.08.2008 року на праві приватної власності він володіє відособленим приміщенням будинку побуту площею 255,6 кв. м. що розташований по вулиці Фрунзе-31/1 в смт. Макарів Київської області. 06.10.2009 року між ним та відповідачем по справі з метою приховати договір купівлі-продажу був укладений удаваний договір дарування, згідно якого він дарує відповідачу 4/25 частини належного йому майна, яка нібито складає 239,3 кв. м. відповідно до розписки від 01.11.2009 року , яка написана відповідачем під час підписання удаваного договору була передбачена грошова компенсація в сумі 20\~000 доларів США. По узгодженню сторін, обовязок по оплаті зазначеної частки у спільній частковій власності настає після настання певних обставин, а саме реалізації земельної ділянки належної сину відповідача. В якості гарантії продажу земельної ділянки та розрахунку х ним, відповідач передав йому оригінал державного акту серії ЯЖ №656669. На даний час відповідач земельну ділянку не продав, не виконав свої зобовязання по оплаті частки у спільній власності та на підстав удаваного правочину незаконно зареєстрував за собою право власності і уклав без його згоди договори оренди , чим створив для нього перешкоди у здійсненні ним права розпорядження майном. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, викладене в позові підтвердили. Позивач виявив бажання надавати покази в якості свідка. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Адвокат [PERSON] усно заявив про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Третя особа на стороні позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення в якості свідка. Вислухавши пояснення , дослідивши письмові матеріали справи та матеріали витребувані за Ухвалою суду ,суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного . Як слідує з рішення Макарівського районного суду від 18.08.2008 року винесеного у цивільній справі №2-728 за 2008 р. у справі за позовом [PERSON] до Макарівської селищної ради, треті особи ЗАТ «КИЙ-ТЕКС»,КП КОР Макарівське БТІ про визнання права власності на будівлі, скасування свідоцтв про право власності, позовні вимоги [PERSON] було задоволено та визнано за [PERSON] право власності на будинок побуту площею 255,6 кв. м. , який розташований в смт. Макарів по вулиці Фрунзе-31/1 та магазин павільон , площею 64,1 кв. м. , який розташований в селі Андріївка Макарівського району по вулиці Садова-120; скасовано свідоцтво про право власності на будинок побуту від 02.02.2000 року видане виконавчим комітетом Макарівської селищної ради Київської області на підставі рішення від 27.01.2000 року №9 та скасоване свідоцтво про право власності на магазин павільон від 02.02.2000 року видане виконавчим комітетом Андріївської сільської ради на підставі рішення від 20.01.2000 року №1. ( а.с. 5-7) Відповідно до додаткового рішення Макарівського районного суду від 01.09.2009 року по справі №2-728-2008 р. було розглянуто заяву сушка [PERSON] про ухвалення додаткового рішення та визнано, що [PERSON] належить на праві власності реальна частка площею 255,6 кв. м. будинку побуту, який розташований в смт. Макарів Київської області по вулиці Фрунзе-31/1 складає 4/25 частин від усього обєкту цього нерухомого майна (будинку побуту). За вимогами статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як слідує з матеріалів , що бути витребувані судом з Київського обласного державного нотаріального архіву достовірно слідує, що позивачем було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме 4/25 частин будинку побуту, що розташований по вулиці Фрунзе-31/1 смт. Макарів Київської області. (а.с.13 витребуваних матеріалів на підставі яких було укладено та посвідчено договір дарування) У судовому засіданні позивач [PERSON] під присягою свідка категорично заперечив своє звернення до КП КОР «Макарівське БТІ» щодо реєстрації права власності на нерухомий обєкт( 4/25 частин будинку побуту) , а також заперечив своє звернення до Макарівського районного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі. Враховуючи вказані обставини, суд незважаючи на положення статті 57 ЦПК України до показів свідка [PERSON] відноситься критично, оскільки вони повністю суперечать письмовим матеріалам , що були надані Київським обласним державним нотаріальним архівом. 06.10.2009 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування укладений [PERSON], за яким дарувальник подарував [PERSON] 4/25 частини будинку побуту, що розташований в смт. Макарів Київської області по вулиці Фрунзе-31/1. ( а.с. 3) Під час судового розгляду справи, а саме 17.05.2016 року до суду було подано позивачем [PERSON] заяву про виключення на підставі ч.2 ст.185 ЦПК України договору дарування від 06.10.2009 року з числа доказів. ( а.с. 65) За вимогами ч.2 ст.185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі , для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Проаналізувавши подану заяву суд приходить до наступних висновків: по-перше вказаний доказ було подано саме позивачем по справі як обґрунтування першочергових позовних вимог; по-друге, сторони не заперечують, що 06.210.2009 року між ними було укладено саме договір дарування; по третє, як слідує з пояснень сторін, документи для оформлення у нотаріуса договору дарування були зібрані та подані саме [PERSON]. Так, третя особа [PERSON] у судовому засіданні допитана в якості свідка підтвердила, що 06.10.2009 року нею було оформлено заяву-згоду як дружиною дарувальника на продаж або дарування її чоловіком [PERSON] набутого під час шлюбу майна, а саме 4/25 часток будинку побуту, що розташований в смт. Макарів. ( а.с. 6 витребуваних матеріалів) Свідок [PERSON] пояснила, що 03.10.2009 року вона пішла до приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу та оформила заяву-згоду на продаж частини будинку побуту набутого її чоловіком, оскільки [PERSON] виявив бажання придбати за 20\~000 доларів США частину будинку побуту . Проте, 06.10.2009 року їй зателефонував чоловік [PERSON] та попросив взяти нову заяву-згоду, яку доповнити пунктом про дарування, бо змінюються закони і відповідач [PERSON] може не встигнути оформити на себе нерухоме майно. Цього ж дня, разом з [PERSON] вона прибула до нотаріуса та склала нову заяву-згоду, але вважала що грошові кошти вони отримують. Забравши вказану заяву її чоловік та [PERSON] поїхали до Макарова, але після повернення від нотаріуса грошей чоловік не привіз. Пояснив, що йому передано Державний акт на землю, і в подальшому після продажу земельної ділянки будуть надані [PERSON] грошові кошти. Пояснення позивача сушка В.П. про те, що він не займався державною реєстрацію обєктів нерухомого майна, які набув у власність за рішенням суду у звязку з відсутністю коштів суперечать також [PERSON] від 04.12.2008 року поданого до справи , (як пояснив позивач випадково) про реєстрацію КП КОР «Макарівське БТІ» магазину павільону, що розташований в селі Андріївка Макарівського району Київської області по вулиці Меля 120. ( а.с. 8) Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач вводить суд в оману щодо обставин укладення договору дарування від 06.10.2009 року, вважає договір дарування удаваним , а договір купівлі-продажу, який насправді вони уклали нікчемним. Відповідно до вимог статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Проте, позивач просив суд не оцінювати договір дарування від 06.10.2009 року , виключивши його з числа доказів та змінивши позовні вимоги, виключивши позовну вимогу щодо визнання договору дарування від 06.10.2009 року недійсним. Таким чином, законних підстав для скасування права власності відповідача [PERSON] та визнання за позивачем права власності на 4/25 будинку побуту суд не знаходить зважаючи на вимоги статті 392 ЦК України . Що стосується усунення перешкод позивачу сушку В.П. у здійсненні ними права користування та розпорядження приміщенням будинку побуту, то позивачем та його представником не надано жодного доказу, того, що позивач [PERSON] має право користування та розпорядження, а також доказів того, що йому чиняться з боку відповідача будь-які перешкоди.

Outcome: dismissed