Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що позивач він є власником житлового приміщення за адресою: м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 5 кім. 6. За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку колишній власник [PERSON]. Проте, з часу відчуження вказаного приміщення за договором купівлі - продажу відповідач у зазначеному приміщенні не проживає, виїхав на інше постійне місце проживання та на теперішній час місце його знаходження невідоме. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеному житловому приміщенні порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою 6 у будинку № 5 по вул. 28 Армії в м. Херсоні. Позивач в судове засідання не зявився, надав повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони не одноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідач відсутній за місцем реєстрації, тому був повідомлений відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 17.02.2017 року, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житлове приміщення № 6 у гуртожитку у будинку № 5 по вул. 28 Армії в м. Херсоні. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 17.02.2017 року номер запису 19103955. За адресою: м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 5 кім. 6 перебуває на реєстраційному обліку [PERSON], але за даною адресою не проживає з лютого 2017 року, особисті речі відповідача у зазначеному житловому приміщенні відсутні, що підтверджується актом від 13.09.2017 року, складним комісією КП «Дніпровський». Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України\~та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням встановлених обставин справи, відсутністю будь-якої домовленістю між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved