Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати припиненою поруку, що виникла з договору поруки №831/4/27/31/8-214 від 10.04.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] , та [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані наступним. 15.09.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та третьою особою було укладено договір кредиту №831/3/27/31/8-289, згідно якого банк надав [PERSON] як позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 75000 доларів США на строк з 15.09.2008р. по 05.02.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,0% річних. ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк». В порядку забезпечення даного договору кредиту одночасно був укладений договір іпотеки №831/4/27/31/8-213 від 15.09.2008 року, на умовах якого в іпотеку було передано нерухоме майно - нежитлова будівля літ. «А-1» (кафе « [INFO] ») за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 131,7 кв.м., вартістю 1660737 грн. В цей же день, 15.09.2008 року в порядку забезпечення належного виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту було укладено договір поруки №831/4/27/31/8-214, за умовами якого позивач поручився як поручитель перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань по договору кредиту №831/3/27/31/8-289 від 15.09.2008 року. Позичальник [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, та має заборгованість за кредитом - 1146357,59 грн., заборгованість за відсотками - 800418,38 грн., інфляційні витрати за кредитом - 631,67 грн., інфляційні витрати за відсотками - 617,42 грн., а всього 1948085,06 грн. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань, 08.01.2009 року банком було направлено на адресу третьої особи лист-претензію. Позовні вимоги до позивача та третьої особи були пред`явлені банком до суду - 14.07.2017 року. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом трирічного строку, що банком зроблено не було, а від так наявні підстави для визнання припиненою поруки, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач та третя особа не скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті. Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та його представника за наявними в справі матеріалами. 26.09.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Сенаторову В.М. Ухвалою судді від 28.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.02.2020 року залучено до участі в справі правонаступника відповідача - АТ «Альфа-Банк». 08.04.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 15.04.2020 року прийнято справу до провадження судді, та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 08.07.2020 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. 15.09.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали договір кредиту № 831/3/27/31/8-289, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 75000,00 дол. США. Пунктом.1.3. договору передбачено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки(пені, штрафу), а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор укладає: 1.3.1. з позичальником договір наступної іпотеки нежитлової будівлі, літ. «А-1» (кафе « [INFO] »), загальною площею 131,7 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 1660737,00(один мільйон шістсот шістдесят тисяч сімсот тридцять сім) грн. 00 коп., що в еквіваленті складає 342278,85(триста сорок дві тисячі двісті сімдесят вісім) доларів США 85 центів за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього Договору; 1.3.2. з фінансовим поручителем [PERSON] договір поруки. В цей же день, 15.09.2008 року в порядку забезпечення належного виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту було укладено договір поруки №831/4/27/31/8-214, за умовами якого позивач поручився як поручитель перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань по договору кредиту №831/3/27/31/8-289 від 15.09.2008 року. Позичальник [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором. 08.01.2009 року банком було направлено на адресу третьої особи лист-претензію на дострокове погашення заборгованості за вказаним договором кредиту. В 2017 році банк звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з позичальника (третьої особи) та поручителя (позивача по справі) заборгованості за договором кредиту №831/3/27/8-289 у розмірі 1948085,06 грн., а саме: суму заборгованості за кредитом - 1146357,59 грн.; суму заборгованості за відсотками - 800418,38 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 691,67 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 617,42 грн. Як вбачається з сайту Судової влади, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.09.2019 року, яке набуло законної сили, в задоволенні позову банку було відмовлено як і до боржника, так і до поручителя. 26.09.2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання поруки припиненою. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Відповідно до частини 4 ст. 559 ЦПК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України не є необхідним, оскільки в межах розгляду цивільної справи № 638/10472/17 за позовом банку до боржника та поручителя про стягнення кредитної заборгованості, судом досліджувались підстави стягнення вказаної заборгованості з поручителя, та надано їм відповідну оцінку в рішенні суду, та в задоволенні вказаної вимоги було відмовлено, проте суд вважає зазначити, що вказані вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. А доказів відповідного спору матеріали справи не містять. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України. Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права суд виходить у вказаній цивільній справі, та зазначає про те, що обраний поручителем спосіб захисту своїх порушених прав, є таким, що не відповідає вимогам цивільного законодавства, та застосовує приписи ч.3 ст. 16 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, а отже суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок самого позивача.

Outcome: dismissed