Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 20.09.2007 року між ним та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», було укладено кредитний договір №804/6/09/2007/840к/2584, згідно якого позивачу був наданий кредит в розмірі 31000,00 доларів США на строк до 20.09.2027 року зі сплатою 12,99% річних. 02.03.2012 року позивач та відповідач уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20.09.2007 року, за яким погодили встановити процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних. В якості забезпечення кредитного договору між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] 20.09.2007 року укладено договір поруки №804/6/09/2007/840к/2584 на строк до 20.09.2027 року. Крім цього, в якості забезпечення кредитного договору від 20.09.2007 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» був укладений договір іпотеки №804/6/09/2007/840к/2584, за яким позивач передав в іпотеку відповідачу належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . 02.03.2012 року між банком та позивачем було укладено договір про внесенні змін та доповнень до договору іпотеки №804/6/09/2007/840к/2584. Листом №35/10 від 31.10.2018 року ТОВ «ЮК ПІК» повідомило позивача про те, що 30.10.2018 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , а також за договором поруки, укладеним з [PERSON] з урахуванням додаткових договорів. Позивач вважає, що договори відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором від 30.10.2018 року є недійсними. Так, ТОВ «ЮК ПІК» не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з видом діяльності надання фінансових послуг та відповідно ТОВ «ЮК ПІК» не отримало згідно законодавства ліцензію на здійснення (надання) фінансових послуг. Таким чином позивач вважає, що ТОВ «ЮК ПІК» є неналежною стороною у договорі відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними договорами від 30.10.2018 року, укладеного з ПАТ «КБ «Надра», а тому з огляду на положення ст.ст.203, 2015 ЦК України, даний правочин є недійсним. З урахуванням того, що договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 30.10.2018 року є похідним договором до договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, він також має бути визнаний недійсним. На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним договір №804/6/09/2007/840к/2584 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 30.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ЮК ПІК», за яким ПАТ «Комерційний банк «Надра» відступив ТОВ «ЮК ПІК» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №804/6/09/2007/840к/2584 від 20.09.2007 року з урахуванням договору про внесення змін та доповнень №1 від 02.03.2012 року, укладених між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] ; визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним 30.10.2018 року від ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ЮК ПІК», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіциною Яною Борисівною, зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за номером 1042. Ухвалою суду від 28.02.2019 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 28.02.2019 року забезпечено позов, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу,укладеного 20.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ведмідською М.О., зареєстрованого в р.н.д. за №905. 03.05.2019 року відповідач ТОВ «ЮК ПІК» надав до суду відзив, згідно якого позовні вимоги не визнає та просить залишити їх без задоволення, зазначив, що ТОВ «ЮК ПІК» придбало право вимоги не безпосередньо у ПАТ «КБ «Надра», а через відкритий аукціон, який було організовано та проведено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що відповідає Положенню «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку» від 05.07.2012 року, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012 року, згідно якого реалізація майна банку, шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого аукціону. Положення не вимагає проведення аукціону безпосередньо між фінансовими установами, банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок. Крім того, в листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №28-2886/17 від 03 лютого 2017 року щодо учасників відкритих торгів (аукціонів) з продажу прав вимог за кредитними договорами або договорами забезпечення виконання зобов`язання було зазначено, що з моменту набрання чинності рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 21.11.2016 року №2526, придбавати права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи. Крім цього, основні права та обов`язки сторін за договором полягають у здійсненні фінансування з метою отримання прибутку, шляхом передачі грошових коштів іншій стороні за плату, обумовлену договором, а відступлення права вимоги є складовою частиною господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансуванням. Відступлення прав вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Набуття ТОВ «ЮК ПІК» передбачених договором прав щодо боржника суперечить ознакам факторингу, але в свою чергу відповідає ознакам та змісту договору цесії. Тому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. 05.07.2019 року від відповідача ПАТ «КБ «Надра» до суду надійшли письмові пояснення по справі, згідно яких він заперечує проти задоволення позову, вважає його необґрунтованим та безпідставним. Зазначив, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 року №36 ПАТ «КБ «Надра» з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, яку потім продовжено. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року №113 розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Надра». Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах та підлягає обов`язковому застосуванню. Відповідно до п.6 ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майна (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. На аукціоні можуть продаватися, зокрема, права вимоги банку, що ліквідується. Реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу. Продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через електронну торгову систему, та за результатами банк укладає із переможцем договір купівлі-продажу майна (активу), таким чином на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися права вимоги за кредитними договорами. Так, Малим комітетом з управління активами було затверджено умови продажу активів ПАТ «КБ «Надра» рішенням від 11.07.2018 року №1635, а саме: право вимоги за кредитним договором №804/6/09/2007/840к/2584 від 20.09.2007 року. Щодо визнання правочинів недійсними відповідач зазначив, що відмежування договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Законодавством також передбачені порядок та підставі заміни сторони (боржника та кредитора) у зобов`язанні. Крім цього, придбавати право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання, шляхом проведення відкритого конкурсу, мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, так і інші фізичні та юридичні особи, котрі не віднесені до банків та небанківських фінансових установ. Разом з цим, відповідач зазначив, що позивачем не доведено в чому саме відбулося порушення його прав, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 09.10.2019 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лісіциної Яни Борисівни належним чином завірену копію нотаріальної справи по Договору відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим нотаріусом 30.10.2018 року, р.№ 1042, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ЮК ПІК»; витребувано у ТОВ «ЮК ПІК» належним чином завірені копії Додатку №1, Додатку №2 від 30.10.2018 року до Договору №804/6/09/2007/840к/2584 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 30.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ЮК ПІК». 24.07.2020 року представник третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лісіциної Я.Б. надав до суду пояснення щодо позову, в яких вважав позов необґрунтованим та безпідставним, зазначив, що правове обґрунтування позивача на підтвердження своїх позовних вимог є помилковими. Так, з огляду на наявність спеціальної норми, що регулює особливий порядок укладання договорів на підставі результатів публічних відкритих торгів, проведених відповідно до Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», було укладено оспорювані позивачем правочини про відступлення права вимоги за кредитним договором та відступлення права вимоги за договором іпотеки. Під час укладання ті посвідчення договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ЮК ПІК» від 30.10.2018 року за реєстровим №1042 приватним нотаріусом було витребувано оригінал договору іпотеки від 20.09.2007 року, протокол електронного аукціону від 02.10.2018 року, довідка з ЄДРПОУ на підтвердження правоздатності ПАТ «КБ «Надра», рішення від 28.04.2016 року №646 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та делегування повноважень ліквідатора, довіреність від 19.09.2018 року ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ім`я [PERSON] ,скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей на перевірку дійсності довіреності, внутрішній паспорт громадянина України [PERSON] , внутрішній паспорт громадянина України [PERSON] , облікову картку платника податків на ім`я [PERSON] , виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підтвердження правоздатності ТОВ «ЮК ПІК», статут ТОВ «ЮК ПІК», витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави. На час укладання зазначеного правочину жодних діючих заборон до цього ані у сторін договору, ані щодо предмету угоди не існувало. Крім цього, на час укладання оспорюваного позивачем правочину договору відступлення прав за іпотечним договором між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ЮК ПІК» існуючих заборон у відповідних реєстрах для вчинення нотаріальних дій не було, а отже даний договір вважається дійсним. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, якою про сить судове засідання провести без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представники відповідачів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лісіцина Я.Б. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. З урахуванням наданих відповідачами ПАТ «КБ «Надра» пояснень, ТОВ «ЮК ПІК» відзиву та третьою особою пояснень щодо позову та положень 223 ЦПК України, суд дійшов переконання щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін за справою та їх представників, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Судом встановлено, що 20.09.2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №804/09/2007/840к/2584, згідно умов якого [PERSON] отримав від ВАТ «КБ «Надра» кредит у сумі 31000,00 доларів США з відсотковою ставкою 12,99% річних строком до 20.08.2027 року. 02.03.2012 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №804/09/2007/840к/2584 від 20.09.2007 року, згідно умов якого, зокрема встановлено позичальнику фіксовану процентну ставку у розмірі 15% річних на перші 12 місяців, надалі, починаючи з 02.03.2013 року, встановити позичальнику змінювану процентну ставку з щорічним переглядом. В забезпечення виконання умов кредитного договору №804/09/2007/840к/2584 між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] 20.09.2007 року укладено договір поруки №804/6/09/2007/840к/2584. 02.03.2012 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №804/6/09/2007/840к/2584, згідно умов якого внесено зміни до п.1.1 ч.1 Договору та поручитель повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника кредитним договором та додатковими угодами до кредитного договору. 20.09.2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки №804/6/09/2007/840/2584, згідно умов якого з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору, останній передає в іпотеку двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість предмета іпотеки визначена у 176053,00 гривень, що еквівалентно 34862,00 доларів США. 02.03.2012 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №804/6/09/2007/840/2584 від 20.09.2007 року, згідно умов якого сторони дійшли взаємної згоди, що порядок виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору визначається кредитним договором та додатками до нього. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 30.10.2018 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» укладено договір №804/6/09/2007/840к/2584 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, згідно п.2.1 якого за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених протоколом №UA-EA-2018-07-19-000036-b від 02.10.2018 року, складеного ТОВ «ДЕРЖЗАКУПІВЛІ.ОНЛАЙН», ПАТ «КБ «Надра» (далі первісний кредитор) передає у власність ТОВ «ЮК ПІК» (далі-новий кредитор), а новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальника за кредитним договором №804/6/09/2007/840к/2584 від 20.09.2007 року з додатковими угодами/договорами (за наявності), зазначеними у Додатку №1 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників позичальника, спадкоємців позичальника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника, або які зобов`язані виконати обов`язки позичальника, за кредитним договором. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Згідно п.4.1 договору новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну продажу, відповідно до протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких визнано нового кредитора, а саме 306051,00 гривень без ПДВ. Ціну договору сплачено новим кредитором первісному кредитору у повному обсязі до моменту укладення цього договору. Як зазначив позивач [PERSON] у своїй позовній заяві за допомогою засобів поштового зв`язку він отримав від відповідача ТОВ «ЮК ПІК» лист №35/10 від 31.10.2018 року про відступлення права вимоги за кредитним договором №804/6/09/2007/840к/2584, в якому останній повідомив, що згідно договору №804/6/09/2007/840к/2584 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року, право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки №804/6/09/2007/840к/2584 від 20 вересня 2007 року первісний кредитор - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» відступило новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», а також повідомив, що всі подальші виплати будь-яких коштів, що є належними та підлягають сплаті [PERSON] за кредитними договорами, повинні сплачуватись на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК». Звертаючись у лютому 2019 року до суду з даним позовом, позивач вважав, що Договір №804/6/09/2007/840к/2584 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», а також договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладений 30.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіциною Я.Б., зареєстрованим в реєстрі за №1042, мають бути визнані судом недійсними, оскільки за умовами договору купівлі-продажу майнових прав фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), позивач вважає договір про відступлення прав вимоги у розумінні положень глави 73 Цивільного кодексу України договором факторингу. Посилаючись на ст.1077 ЦК України, відповідно до якої за договором факторингу (фінансування від відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Разом з цим, ТОВ «ЮК ПІК» не внесено до відповідного реєстру у встановленому законом порядку та не отримало згідно законодавства ліцензію на здійснення (надання) фінансових послуг. За таких обставин, позивач вважає ТОВ «ЮК ПІК» неналежною стороною в оспорюваному договорі відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. З підстав ст.203, 215 ЦК України вважає договір недійсним. Крім цього, оскільки договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором є похідним від договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, він також має бути визнаний недійсним. За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому, оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. У п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів цивільної справи вбачається, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору №804/6/09/2007/840к/2584 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його вимогам законодавства. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими. З огляду на те, що відповідно до ст.4 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача. Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, банк, як сторона договору та кредитор, має право відступити право вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу положень ст.ст.512, 514, 516 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище. Оскільки відступлення права вимоги не змінює суті зобов`язання боржника за кредитним договором, а також обсягу його прав і обов`язків, то воно не потребує отримання згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором. Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання буде вважатися належним. Також, згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Щодо твердження позивача про те, що оспорюваний договір є договором факторингу з огляду на ту обставину, що фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування зазначених договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За таких обставин, зважаючи на положення діючого законодавства, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ЮК ПІК» мало право, як юридична особа, брати участь в електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, укладеними 20.09.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] . При цьому укладені спірні договори про відступлення права вимоги від 30.10.2018 року відповідають вимогам статей 512, 513, 514 ЦК України та є договорами відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а отже, відсутні підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання їх недійсними. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 161/5127/17-ц (провадження № 61-17635св18). Окрім того, правову природу оскаржуваного договору сторони визначили в самому оспорюваному договорі, а саме згідно п.1.1 договору сторони погодили, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги). Також пунктом 1.2 договору №804/6/09/2007/840к/2584 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року сторони визнали, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням новим кредитором первісного кредитора, а тому в ці частині обґрунтування позивача позовних вимог є безпідставними. Щодо тверджень позивача про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» не мало ліцензії на здійснення фінансових послуг під час укладення оспорюванного договору, суд зазначає наступне. Згідно ч.6 ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Судом встановлені фактичні обставини, які підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, вказують на те, що ТОВ «ЮК ПІК» через відкритий аукціон, який було організовано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, придбало право майнової вимоги за кредитним договором, укладеним між банком і боржником. Аукціон проводився Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 388 від 24 березня 2016 року (далі - Положення). Відповідно до частини третьої статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації. Згідно з частинами першою-восьмою статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови продажу майна банку, включеного до ліквідаційної маси. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване в один із способів, в тому числі на відкритих торгах (аукціоні). Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги. У відповідності до частини першої та другої розділу VI Положення на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися наступні види активів /майна/ банку, що ліквідується: основні засоби, майно банку в вигляді цілісного майнового комплексу, майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, дебіторська заборгованість, права вимоги за кредитними договорами. Згідно із пунктом 5.11 розділу V Положення реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу. Водночас, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 388 від 24 березня 2016 року не вимагає проведення аукціону безпосередньо між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок). Так, із моменту набрання чинності рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21 листопада 2016 року №2526 у пункті 5.11 главі розділу V Положення виключено слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)». Отже, придбавати право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи. За викладених обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Окрім того, під час розгляду справи судом не було встановлено яке суб`єктивне цивільне право (інтерес) [PERSON] було порушене, не визнане чи оспорене, самим лише фактом укладення оспорюваного ним договору, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочинів недійсними. Припущення позивача про можливість порушення відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» прав позивача у майбутньому не може бути підставою для висновку для судового захисту прав позивача та визнання договорів недійсними. Отже, з викладеного вбачається, що на теперішній час факту порушення відповідачами прав позивача судом не встановлено, а тому підстав для здійснення судового захисту та поновлення таких прав не має, оскільки не можливо поновити права, якщо їх не було кимось порушено. За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання оспорюваних позивачем договорів недійсними, оскільки на теперішній час не відбулося порушення прав та інтересів позивача, а суд здійснює захист лише тих прав та інтересів, які були порушені іншою особою. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, то судові витрати [PERSON] по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

Outcome: dismissed