Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 808,10 гривень. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 11 вересня 2013 року між Фондом та громадянкою [PERSON] на підставі її заяви було укладено кредитний договір № 10283 на суму 20000,00 грн. для реконструкції житлового будинку за адресою: [ADDRESS] терміном на п`ять років зі сплатою 3% річних за користування кредитом. Додатковою угодою від 11.09.2013 року № 970 до кредитного договору № 10283 Позичальника було звільнено від сплати трьох відсотків річних за користування кредитом, оскільки на момент укладання кредитного договору у Позичальника було троє дітей, що підтверджувалось свідоцтвами про народження. 11 вересня 2013 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №10283 було укладено договір поруки, згідно з яким Поручителем виступила [PERSON] . Позичальник здійснював платежі значно меншими сумами ніж передбачено графіком повернення та не дотримувався термінів сплати у зв`язку з чим склалася заборгованість. Станом на 07.12.2020 рік заборгованість Позичальника за кредитним договором становить 10 808,10 грн., що складається з кредиту в сумі 7 078,74 грн. та пені в сумі 3 729,36 грн., яка нарахована з останньої дати повернення 22.01.2018 року по початок дії карантину 12.03.2020 року. Оскільки відповідачі не усунули порушень та не погасили заборгованості за кредитним договором, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . 22.01.2021 року представник відповідачів [PERSON] надав відзив на позов , в якому з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, а також не пред`явлення кредитором протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов`язання вимоги до поручителя, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , частково задовольнити позов до [PERSON] , стягнувши тіло кредиту в сумі 3990,00 гривень та пеню в розмірі 316,20 гривень. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідачів в наданому суду клопотанні просив справу розглянути у його відсутність . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи , 11 вересня 2013 року між Фондом та громадянкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 10283 на суму 20000,00 грн. для реконструкції житлового будинку за адресою: [ADDRESS] терміном на п`ять років зі сплатою 3% річних за користування кредитом. 11 вересня 2013 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №10283 було укладено договір поруки, згідно з яким Поручителем виступила [PERSON] . Додатковою угодою від 11.09.2013 року № 970 до кредитного договору № 10283 [PERSON] було звільнено від сплати трьох відсотків річних за користування кредитом, оскільки на момент укладання кредитного договору у останньої було троє дітей. [PERSON] за умовами п. 2.1 кредитного договору було надано кредит на загальну суму 19 948,98 грн. шляхом сплати наданого позичальником рахунку на суму 19 550,00 грн. від 18.09.2013 року № 9 через відділення казначейства платіжним дорученням № 113 та здійснено страховий платіж на суму 398,98 грн., що відображено у Додатку №1 до договору . Згідно п.2.3. кредитного договору та Додатку № 2 до нього, погашення кредиту здійснюється грошовими коштами щорічно, до першого вересня кожного року. Повне погашення кредиту передбачено до 01 вересня 2018 року. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] здійснював платежі значно меншими сумами ніж передбачено графіком повернення та не дотримувався термінів сплати, у зв`язку з чим склалася заборгованість. Відповідно до п.2.5. кредитного договору суми коштів, які сплачувались [PERSON] зараховувались в погашення пені, а потім частини кредиту. Останнє погашення за договором було здійснено 22.01.2018 року. За прострочку терміну повернення кредиту, згідно п.5.2. кредитного договору, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки від не внесеної в строк суми платежів. Також згідно п.5.3. кредитного договору передбачено , що за домовленістю сторін позовна давність щодо вимоги про стягнення пені застосовується тривалістю у три роки. Розрахунком заборгованості, наданим позивачем підтверджено, що станом на 07.12.2020 рік заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 10 808,10 грн., що складається з кредиту в сумі 7 078,74 грн. та пені в сумі 3 729,36 грн., яка нарахована з останньої дати повернення 22.01.2018 року по початок дії карантину 12.03.2020 року . Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Про необхідність усунення порушень та погашення заборгованості за кредитним договором відповідачі були попереджені листами від 20.01.2020 року № 40, №41 , однак заборгованість до теперішнього часу не погашена. Таким чином, судом встановлено наявність між сторонами кредитних правовідносин, факт порушення відповідачем [PERSON] зобов`язань за договором та наявність заборгованості в сумі 10 808,10 гривень . Щодо заяви представника відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки статтею 257 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що [PERSON] здійснила останній платіж за договором 22 січня 2018 року у розмірі 1000,00 грн. . Таким чином , перебіг позовної давності відповідно до положень ч.1 ст. 264 ЦК України перервався, що зумовлює його початок заново згідно ч.3 ст. 264 ЦК України. Отже, перебіг позовної давності у три роки на стягнення боргу за платіж 2017 року спливає 22.01.2021 року, а за платіж 2018 року - спливає 01.09.2021 р. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 09.12.2020 року у межах трирічного строку позовної давності, а тому твердження представника відповідачів є помилковими і з [PERSON] слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 7078,74 гривень. Крім того, відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У п.5.3. договору , укладеного між сторонами зазначено, що позовна давність щодо вимоги про стягнення пені застосовується тривалістю у три роки, а отже оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення пені нарахованої з 22.01.2018 року в сумі 3 729,36 гривень , тобто в межах строку позовної давності , наявні підстави для її стягнення з [PERSON] .. Вирішуючи позовні вимоги до поручителя [PERSON] суд виходить з наступного. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Подібна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18). Оскільки позивач пред`явив вимоги до поручителя [PERSON] лише 20.01.2020 року, тобто більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилася, з огляду на що в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити. Посилання позивача на те, що ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає , що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя, суд не приймає до уваги, оскільки зміни до вказаного закону набули чинності лише 04.11.2018 року та введені в дію з 04.02.2019 року. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial