Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11.06.1999 року між ним та ДГО «Житло-інвест» був укладений інвестиційний договір № 146-с на будівництво квартири [ADDRESS], яке проводилося за програмою: 50% за кошти міського бюджету та 50% за кошти громадян. Інвестиційний договір був підписаний на підставі розпорядження КМДА від 18.02.1999 року №215 «Про фінансування будівництва житлових будинків за кошти міського бюджету та кошти населення». 21.06.1999 року згідно умов договору позивач сплатив 39 572 гривні 25 копійок за участь у фінансуванні будівництва вищевказаної квартири. Відповідно до інвестиційного договору за позивачем була закріплена трьохкімнатна квартира №13 загальною площею 73,88 кв. м., в тому числі жилою площею 41,85 кв. м. Згідно з актом №329, затвердженим розпорядженням Подільської РДА м. Києва №1246 від 31.12.1999 року, даний будинок прийнято в експлуатацію. В грудні 1999 року піднімалось питання щодо необхідності видачі інвесторам ордерів на заселення чи свідоцтв про право власності, так як інвестори сплачували половину грошей від вартості побудованих квартир. Всіма питаннями займалася співмешканка позивача [PERSON], а тому позивач вважає, що вона отримала ордер на вселення в квартиру. Позивачеві були видані ключі від квартири і він разом зі співмешканкою вселився в квартиру. Спільне життя з [PERSON] не склалося, а тому вона залишила квартиру, забравши з собою документи на квартиру. На початку 2009 року працівники ЖЕКу повідомили позивача про необхідність укласти договори на обслуговування квартири. В травні 2009 року чоловік [PERSON] повідомив позивача про те, що вона померла, і передав йому документи на квартиру. В цей час з'ясувалося, що [PERSON] не оплачувала комунальні послуги, через що у позивача виникла заборгованість. В червні 2009 року позивач сплатив заборгованість по електроенергії згідно акту звірки та уклав договір на користування електроенергією. В липні 2009 року [PERSON] сплатив заборгованість за десять років по комунальним послугам. Під час розгляду справи за позовом комунального підприємства «Житло-Сервіс» до [PERSON] про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення та позовом Департаменту житлового забезпечення та будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до [PERSON] про визнання недійсним договору, скасування реєстрації права власності на квартиру позивачу стало відомо, що інвестиційний договір з боку ДГО «Житлоінвест» був підписаний неналежною особою, а також він повинен був знаходитися на квартирному обліку та стояти в черзі на поліпшення житлових умов. Позивач вважає, що він є добросовісним набувачем квартири, оскільки не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. На момент вселення в квартиру позивач вважав, що має на це повне право, оскільки уклав інвестиційний договір і перерахував необхідну суму інвестицій на рахунок ДГО «Житло-інвест», а отже виконав умови договору і має право володіти квартирою. Позивач зазначає, що відкрито та безперервно володів даною квартирою біля 15 років, не приховуючи факт знаходження її в його володінні, він весь цей час проживав в даній квартирі разом зі своєю сім'єю та сплачував комунальні послуги. [PERSON] звертався до Подільської РДА з питанням про надання йому ордеру, як це було передбачено в інвестиційному договорі, однак йому було відмовлено. Позивач вважає, що набув право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 73,88 кв. м., в тому числі жилою площею - 41,85 кв.м. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.06.1999 року між [PERSON] та державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» був укладений інвестиційний договір №146-с, предметом якого є участь позивача у фінансуванні будівництва квартири [ADDRESS] із розрахунку 50% за кошти міського бюджету та 50% за кошти громадян (а.с.5-6). Відповідно до прибуткового касового ордеру №24 [PERSON] 21.06.1999 року сплатив 39 572 гривні 25 копійок, тобто повну суму інвестицій, зазначену у вказаному вище договорі (а.с.7). Будівництво будинку [ADDRESS] здійснювалось відповідно до розпорядження КМДА від 18.02.1999 року №215 «Про фінансування будівництва житлових будинків за кошти міського бюджету та кошти населення» (а.с. 9). З 2000 року позивач проживає в квартирі [ADDRESS] та сплачує за житлово-комунальні послуги, що не оспорює в судовому засіданні представник відповідача. Як зазначили сторони в судовому засіданні, на даний час за позивачем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 09.02.2011 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №14579112 від 13.12.2013 року. 12.06.2015 року Подільським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким скасовано державну реєстрацію права власності на вказану спірну квартиру. Однак, це рішення законної сили на даний час не набрало. Отже, [PERSON] на даний час є власником квартири [ADDRESS], а тому його позовні вимоги про визнання за ним права власності на цю квартиру не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 325 ЦК України,

Outcome: dismissed