Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що звертався до відповідача з приводу укладення договору про надання послуг з централізованого опалення його квартири з урахуванням протоколу розбіжностей, але відповіді на заяву не отримав. В зв'язку з цим, посилаючись в обґрунтування правових підстав на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач просив суд зобов'язати відповідача укласти з ним прозорий, легкочитаємий договір про надання послуг з централізованого опалення. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просив суд задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Суд заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] проживає позивач. В 2009 році відповідачем на адресу позивача було направлено для укладення проект договору №11-50037/08 «Ц» про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. До вказаного договору позивачем було підготовлено протокол розбіжностей, який було в лютому 2010 року направлено на адресу відповідача для узгодження. Міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» відповідно до протоколу розбіжностей наданих [PERSON] в березні 2010 року на адресу останнього було направлено протокол узгодження розбіжностей, в якому було погоджено запропоновану позивачем редакцію окремих пунктів договору та заперечувалось проти зміни первісної редакції інших умов. Не погодившись з запропонованою позивачем остаточною редакцією договору позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд зобов'язати відповідача укласти з ним прозорий, легкочитаємий договір про надання послуг з централізованого опалення, посилаючись на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Закон України «Про житлово-комунальні послуги» належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг та визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасни-ками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних за-садах. Стаття 4 зазначеного вище Закону визначає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам ст.7 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 ЦК України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, із наступними змінами. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених вище положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України та постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Оскільки запропоновані позивачем умови договору згідно протоколу розбіжностей не відповідають типовому договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на зазначених вище положеннях законодавства та задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає, що позов [PERSON] також не підлягає задоволенню в зв'язку з невірним обранням способу захисту свого права, оскільки серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення договору. Враховуючи, що позивача відповідно до закону звільнено від сплати судового збору та в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed