overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 29.07.2015 року померла його бабця [PERSON], яка склала заповіт, і все належне їй майно заповіла позивачу. Після смерті бабці позивач вчасно не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки перебував у відрядженні, та знаходився на амбулаторному лікуванні і був обмежений у пересуванні, оскільки поламав ногу. В травні 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом, однак йому було відмовлено через пропущення строку подання заяви. Просить суд встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак також подав суду заяву про слухання справи у його відсутності та не заперечує проти задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] дочка [PERSON] померла 29.07.2015 року (а.с.4). Згідно заповіту, посвідченого секретарем сільської ради с.Камінь Рожнятівського району Івано-Франківської області від 4.05.2005 року, все належне майно [PERSON] заповіла позивачу (а.с.7). При зверненні позивача до Рожнятівської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з пропущенням терміну прийняття спадщини (а.с.5). Строк подачі заяви про прийняття спадщини позивачем було пропущено з поважної причини, оскільки він знаходився у службовому відрядженні в м.Київ, де перебував з 20.01.2016 року по 19.02.2016 року, що підтверджується листом ООП ВАТ «Оріана» №16 від 24.05.2016 року (а.с.6) а з 30.03.2016 року по 23.04.2016 року знаходився на амбулаторному лікуванні та був обмежений у пересуванні у зв»язку з поломаною ногою, що підтверджується копіями листків непрацездатності(а.с.8) . Відповідач по справі є спадкоємцем іншої черги за законом, як перестарілий і має право на обов»язкову частку, однак він відмовився від прийняття спадщини і претензій до спадкового майна не має. За таких обставин, суд визнає поважними причини пропуску строку прийняття спадщини та надає додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору. На підставі викладеного, ст.ст. 1268,1270,1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29.09.2014 року він уклав з відповідачкою договір позики, за яким передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 130 000 гривень, які остання зобов'язалася повернути у строк до 01.12.2014 року. В зазначений строк відповідачка взяте на себе зобов'язання не виконала, до цього часу борг не повернула. Позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму позики в розмірі 130 000 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що вини відповідачки у неповерненні позики немає, адже фінансовою установою не повертаються її грошові кошти з депозитного вкладу. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 29.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 130 000 гривень, а [PERSON] зобов'язалася повернути кошти в строк до 01.12.2014 року. Це підтверджується договором позики (а.с. 4), а також власноручно написаною [PERSON] розпискою (а.с.5). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За договором від 29.09.2014 року встановлений термін повернення грошей - до 01.12.2014 року. Однак, відповідачка грошові кошти позивачу не повернула й до цього часу. Оскільки відповідачка свої зобов'язання за договором не виконала, то неповернута сума коштів підлягає стягненню з неї на користь позивача за рішенням суду. Доводи представника відповідачки про те, що [PERSON] не може отримати з депозитного рахунку в банку свої грошові кошти, а тому не може повернути позику, не приймаються до уваги, оскільки обов'язок повернення позики не пов'язується у договорі позики з поверненням грошових коштів після зняття їх з депозиту у банку, а обумовлений лише строком повернення до 01.12.2014 року. З огляду на викладене, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. Стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 525, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 31.08.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останньому було надано кредит в сумі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та позивачем договір, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав повністю, однак [PERSON] свої зобовязання порушив, внаслідок чого станом на 30.04.2016 року в нього виникла заборгованість в сумі 11650 гривень 25 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 4093 гривні 79 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 5325 гривень 50 коп., заборгованість за пенею та комісією 1200 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 530 гривень 96 коп. Позивач в поданій позовній заяві просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 31.08.2009 року в розмірі 11650 гривень 25 коп. та судовий збір в розмірі 1378 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно письмового клопотання позивача, просить розгляд справи проводити у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 31.08.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2600 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, згідно наявного у справі розрахунку заборгованості, який у суду не викликає сумнівів, відповідач ухиляється від виконання кредитних зобовязань і заборгованість по кредиту та іншим зобовязанням станом на 30.04.2016 року склала 11650 гривень 25 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 4093 гривні 79 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 5325 гривень 50 коп., заборгованість за пенею та комісією 1200 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 530 гривень 96 коп. (а.с. 4-7). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 31.08.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останньому було надано кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та позивачем договір, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав повністю, однак [PERSON] свої зобовязання порушив, внаслідок чого станом на 30.04.2016 року в нього виникла заборгованість в сумі 13531 гривня 46 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 2942 гривні; заборгованість по процентам за користування кредитом 7308 гривень 91 коп., заборгованість за пенею та комісією 2160 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 620 гривень 55 коп. На підставі наведеного позивач в поданій позовній заяві просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 31.08.2011 року в розмірі 13531 гривня 46 коп. та судовий збір в розмірі 1378 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно письмового клопотання позивача, просить розгляд справи проводити у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 31.08.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 4000 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, згідно наявного у справі розрахунку заборгованості, який у суду не викликає сумнівів, відповідач ухиляється від виконання кредитних зобовязань і заборгованість по кредиту та іншим зобовязанням станом на 30.04.2016 року склала 13531 гривня 46 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 2942 гривні; заборгованість по процентам за користування кредитом 7308 гривень 91 коп., заборгованість за пенею та комісією 2160 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 620 гривень 55 коп. (а.с.4-5). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON], якій на праві власності належало 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Після смерті матері позивачка вчасно не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки була юридично необізнаною щодо строків на подання заяви на прийняття спадщини. 06 вересня 2016 року позивачка звернулася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом, однак їй було відмовлено через пропущення строку подання заяви. Просить суд встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак також подала суду заяву про слухання справи у її відсутності та не заперечує проти задоволення позову (а.с.19). Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). Згідно Свідоцтва про право власності на житло вбачається, що спадкодавець [PERSON] володіла 1/3 частиною квартири [ADDRESS] (а.с.10). Про те, що спадкодавець є матір'ю позивача стверджує копія свідоцтва про її народження (а.с.6). При зверненні позивача до приватного нотаріуса Калуського міського нотаріального округу позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з пропущенням терміну прийняття спадщини (а.с.4). Строк подачі заяви про прийняття спадщини позивачем було пропущено з поважної причини, оскільки була юридично необізнаною щодо строків на подання заяви на прийняття спадщини. Відповідачка по справі є спадкоємцем також першої черги за законом, однак вона відмовилася від прийняття спадщини і претензій до спадкового майна не має, оскільки з часу відкриття спадщини не зверталася з відповідною заявою на її отримання. За таких обставин, суд визнає поважними причини пропуску строку прийняття спадщини та надає додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору. На підставі викладеного, ст.ст. 1268,1270,1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його дружина [PERSON] після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] зазначений житловий будинок померлій належав на підставі договору купівлі-продажу. Після смерті дружини єдиним спадкоємцем за законом є позивач, однак оформити свої спадкові права не має можливості у зв'язку з тим, що за час життя [PERSON] не зареєструвала належним чином своє право власності на будинок у КП БТІ. У зв'язку з вказаними обставинами позивач просив визнати за ним право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.1990 р. (а.с.8), спадкодавиця померла (а.с.7), як вбачається з матеріалів спадкової справи єдиним спадкоємцем за законом є позивач. Постановою Ясинуватської державної нотаріальної контори від 17.04.2014 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок у зв'язку з відсутністю державної реєстрації нерухомого майна відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який діє з 01.01.2013 р., право на нерухоме майно виникає з моменту такої реєстрації саме власником, однак у зв'язку зі смертю спадкодавеці провести реєстрацію нерухомого майна неможливо. Інші спадкоємці за законом відсутні. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що інших осіб, які б претендували на майно не має. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного, оцінюючи наведені у відповідності зі ст. 57 ЦПК України докази у їх сукупності, суд вважає що необхідним визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що вироком Калуського міськрайонного суду від 25.10.2016 року відповідача визнано винним за ст. 125 ч.2 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1360 грн. Своїми протиправними діями відповідач спричинив Калуській ЦРЛ збитки в сумі 1169,96 грн., які були витрачені на лікування потерпілої [PERSON], а тому позивач просить стягнути зазначену суму на користь лікувального закладу. В судове засідання представник Калуської місцевої прокуратури [PERSON] подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений рекомендованим судовим повідомлення, про що свідчить розписка про направлення, однак вони повернуті за терміном зберігання у зв»язку з відмовою адресата від їх отримання (а.с.15,19). Таким чином відповідач двічі у судове засідання не зявився без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що вироком Калуського міськрайонного суду від 25.10.2016 року відповідача визнано винним за ст. 125 ч.2 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1360 грн. (а.с.3). Зі змісту вироку слідує, що [PERSON]Р визнаний винним у вчиненні умисного нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя потерпілої [PERSON], внаслідок чого остання перебувала на лікуванні. У відповідності до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадків завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно поданої інформації Калуською ЦРЛ від 03.10.2016 року, потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні 3 29.02.2016 року по 04.03.2016 року 4 ліжко-днів. Сума витрачених бюджетних коштів на лікування хворого становить 1169,96 грн., з яких : 34,00 грн. харчування, 386,40 грн. комунальні послуги, 749,56 грн. оплат праці медичних працівників (а.с. 4). Добровільно відповідачем не відшкодовані. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення, а тому з відповідача в користь комунального закладу «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» слід стягнути 1169,96 грн. завданої матеріальної шкоди. У відповідності ст.88 ЦПК України судові витрати по справі покласти на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він, [PERSON], на підставі Договору купівлі продажу квартири від 25.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Варавка В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1838, є єдиним власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 26.08.2002 р. право власності на квартиру за вищевказаною адресою зареєстровано ОП ЗМБТІ (реєстрова книга № 295 за реєстраційним номером 40839). 31.07.2004 р. позивач уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], яка 11.01.2005р. зареєстрована у належній позивачу квартирі за згодою останнього. З липня 2011 року, після неодноразових сварок, сторони почали жити окремо, при цьому відповідачка [PERSON] вивезла з вказаної квартири всі належні їй речі, після чого неодноразово обіцяла позивачу знятися з реєстраційного обліку, чого до теперішнього часу не зробила. Рішенням суду від 22.01.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. В підтвердження іншого міста мешкання відповідачки [PERSON] позивач вказує на заяву останньої на ім'я начальника ВДВС [PERSON] від 26.11.2014р, в якій зазначено її адресу, до якої вона виїхала на постійне місце проживання: [ADDRESS]. Далі позивач вказав, що перебування відповідачки на реєстраційному обліку в належній позивачу квартирі, створює для останнього перешкоди у здійсненні права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг. Посилаючись на ст.ст. 319, 391 ЦК України, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, просив суд усунути йому перешкоди у користуванні права власністю шляхом визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування в належній йому на праві власності квартирі за адресою: [ADDRESS], позов підтримав повністю, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з*явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про при чини неявки суд не повідомила.

Outcome: approved