Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь грошові кошти, сплачені позивачем банку та примусово стягнутих з нього, як з поручителя, в рахунок погашення зобов`язань боржника у розмірі 130566,00 грн, відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн, та судовий збір у розмірі 1360,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 29.11.2012 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №460/2012-р від 29.11.2012, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 100000,00 грн на строк з 29.11.2012 по 28.06.2017 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,8% річних для придбання двокімнатної квартири. В забезпечення виконання вказаних зобов`язань 29.11.2012 між банком та ним було укладено договір поруки № 460/2012-Р/П2, за умовами якого він поручився за виконання відповідачем вищевказаного кредитного договору. До 2014 року відповідач виконувач свої зобов`язання за кредитним договором, а потім припинив сплачувати кошти в рахунок погашення кредиту. 22.11.2019 на адресу підприємства Відокремлений підрозділ «Луганська теплова електрична станція ТОВ «ДТЕК Східенерго», на якому працює позивач, надійшла на виконання постанова від 22.11.2019, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа ЄУ №420/978/18 від 11.09.2019, виданого Новопсковським районним судом Луганської області, на підставі якої почалося стягнення з його заробітної плати обов`язків відповідача перед Банком на загальну суму 83829,02 грн. Незважаючи на той факт, що за рішенням суду стягнення заборгованості на користь банку було розподілено солідарно на відповідача та трьох поручителів, однак у зв`язку з тим, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території України, вся заборгованість була стягнута тільки з позивача. Позивач вказує, що бухгалтерією підприємства з нього було стягнуто за період з 01.11.2019 по 30.06.2020 суму 32670,59 грн. Окрім того, за вимогою банку ним було сплачено в касу банку 90436,50 грн з призначенням платежу повне погашення кредитної заборгованості відповідача по договору №460/2012-р від 29.11.2012; погашення штрафних санкцій за невиконання відповідачем умов договору іпотеки в частині страхування предмету забезпечення 5497,20 грн; компенсацію понесених банком судових витрат у сумі 1762,00 грн, та 200,00 грн за надання банком довідки щодо розрахунків за кредитною угодою. Загалом ним було сплачено в рахунок погашення грошових зобов`язань відповідача за кредитним договором перед банком 130566,29 грн. У зв`язку з чим, він, як поручитель, який погасив заборгованість у вказаному розмірі, просить стягнути з відповідача вказану суму коштів. Крім того, позивач посилається на те, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу того, що відповідач, усунувшись від виконання обов`язків перед банком, переклав на нього сплату своїх боргів. Позивач вказує, що у зв`язку з цим він був вимушений відмовляти собі та своїй сім`ї у самому необхідному для нормального життя. Порушення його прав завдало йому душевних страждань, він втратив спокій, його самопочуття та психологічний стан погіршився, його постійно переслідують думки про вчинене, що відповідно погіршує його відносини з оточуючими людьми, його близькими та рідними. Він також вимушений витрачати свій час та гроші на те, щоб поновити свої порушені права, що викликає від нього додаткових, непередбачених раніш, зусиль. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 27.08.2020 провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 24.09.2020. 24.09.2020 судове засідання відкладено до 23.10.2020 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак останній до судового засідання не з`явився, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направив, відзиву на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 25.09.2018 у справі ЄУ № 420/978/18 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , солідарно з [PERSON] та [PERSON] , солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №460/2012-Р від 29 листопада 2012 року станом на 24.04.2018, яка складає 75607,88 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту прострочена 59873,44 грн.; заборгованість по процентах прострочена 15734,44 грн. З відповідача [PERSON] також стягнуто штраф за неналежне виконання умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки в загальному розмірі 3435,75 грн. Також з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь банку стягнуто судовий збір у розмірі по 440,50 грн з кожного. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 25.10.2018, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки вищевказаним заочним рішенням суду встановлено, що 29.11.2012 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, а позивач [PERSON] , відповідно до умов договору поруки, поручився перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання [PERSON] його зобов`язань за кредитним договором, то такі обставини не підлягають доказуванню у даній справі. Тож суд\~виходить з\~того,\~що 29\~листопада 2012\~року між\~ПАТ АБ\~«Укргазбанк» \~та відповідачем\~ [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ 460/2012-Р,\~за умовами\~якого банк\~зобов`язується\~надати позичальникові\~грошові кошти\~(кредит)\~у сумі\~100000,00\~грнна строк до 28 червня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 17,8% річних, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Кредит було надано на придбання житлової нерухомості: двокімнатної квартири, жилою площею 29,1 кв.м., загальною площею 47,9 кв.м., яка знаходиться у [ADDRESS] . Указаний кредит був забезпечений договором іпотеки без оформлення заставної та договорами поруки за №460/2012-Р/П1, №460/2012-Р/П2, №460/2012-Р/П3 від 29.11.2012, укладеними між ПАТ АБ «Укргазбанк», як кредитором, [PERSON] , як позичальником, та поручителями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з кожним поручителем окремо, згідно яких вказані поручителі поручились перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за виконання відповідачем [PERSON] кредитних зобов`язань перед ПАТ АБ «Укргазбанк». Згідно з п. 1.2 договорів поруки поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до п. 1.4 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитним коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором. Пунктом 4.1 договорів поруки передбачено, що в разі виконання зобов`язання перед кредитором поручитель набуває право зворотної вимоги до позичальника в розмірі виконаного зобов`язання. Суд встановив, що на виконання вищезазначеного судового рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 25.09.2018 Хрустальнинським міським відділом державної виконавчої служби було відкрите виконавче провадження за №60581914. Вимагаючи стягнення з відповідача [PERSON] 130566,00 грн, позивач [PERSON] посилається на те, що він, як поручитель, сплатив указану суму на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] за його кредитним договором №460/2012-Р від 29 листопада 2012 року. На підтвердження своїх доводів позивач представив суду платіжні документи. Зі змісту довідки, виданої АБ «Украгзбанк» 13.07.2020 за вих. № 525/1296/2020, вбачається, що зобов`язання по кредитному договору №460/2012-Р від 29 листопада 2012 року, укладеному між [PERSON] та АБ «Укргазбанк», повністю виконані, претензії відсутні. При дослідженні наданих позивачем суду платіжних документів встановлено, що позивачем [PERSON] сплачено в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №460/2012-Р від 29 листопада 2012 року, укладеному між [PERSON] та АБ «Укргазбанк», наступні суми: - 90436,50 грн з призначенням платежу - повне погашення кредитної заборгованості по договору №460/2012-р від 29.11.2012, що підтверджується квитанцією банку № 12582_6 від 13.07.2020; - 5497,20 грн з призначенням платежу - погашення штрафних санкцій за невиконання відповідачем умов договору іпотеки в частині страхування предмету забезпечення, що підтверджується квитанцією банку № 12582_4 від 13.07.2020; -\~1762,00\~грн з\~призначенням платежу\~-\~компенсація понесених\~банком судових\~витрат у\~справі ЄУ\~№ 420/978/18, що підтверджується квитанцією банку № 12582_5 від 13.07.2020; -\~200,00\~грн з\~призначенням платежу\~ комісія\~ за\~надання довідки, що підтверджується квитанцією банку № 8953_9 від 13.07.2020. Крім того, як вбачається зі звіту про здійснені відрахування та виплати за виконавчим документом № 420/978/18 від 11.09.2019 у виконавчому провадженні №60581914 від 22.11.2019 бухгалтерією Відокремленого підрозділу «Луганська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДНЕНЕРГО» із заробітної плати позивача за період з 01.11.2019 по 30.06.2020 утримано 32670,59 грн. Всього таким чином відповідно до наданих суду доказів сума сплачена позивачем [PERSON] , як поручителем за кредитними зобов`язаннями [PERSON] , складає 130566,30 грн. Отже заборгованість позичальника [PERSON] перед кредитором погашена за рахунок доходів поручителя [PERSON] . Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що оскільки він, як майновий поручитель виконав зобов`язання боржника перед кредитором, то до нього перейшло право вимагати від боржника відшкодування сплаченої суми боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Статтею 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Згідно з ч.3 вказаної норми закону передбачено, що до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Частинами 1, 2 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, оскільки позивач, як майновий поручитель за кредитним договором №460/2012-Р від 29 листопада 2012 року, укладеним між [PERSON] та АБ «Укргазбанк», виконав зобов`язання боржника (відповідача) перед АБ «Укргазбанк», то до нього переходить право вимоги від боржника відшкодування сплаченої суми. Отже грошові кошти в сумі 130566,00 грн, сплачені позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №460/2012-Р від 29.11.2012, слід стягнути з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до такого. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). За правилами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також ч. 3 ст. 386 ЦК України. Аналізуючи зазначені норми права та виходячи з положень ст. 16 і ст. 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 01.09.2020 № 216/3521/16-ц. Суд враховує, що позивачем перенесено душевні страждання, які полягали у позбавленні права користування власністю (грошовими коштами), що вимагало додаткових зусиль для відновлення порушеного права. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд керується засадами розумності, виваженості і справедливості, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн на відшкодування моральної шкоди, оскільки такий розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивача та інтересів відповідача (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Суд вважає, що зазначена сума за своїм розміром є адекватною спричиненій шкоді і компенсує понесені моральні втрати. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відзивів на позов та доказів на його підтвердження суду не надав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений ним при зверненні до суду.

Outcome: approved