Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Матір дитини [PERSON] її вихованням не займається, відомості про батька у свідоцтві про народження дитини внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач неодноразово попереджалась про адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків: зловживання алкогольними напоями, антисанітарний стан в приміщенні квартири, в якій проживає відповідач з дитиною. Доглядом за дитиною займається її бабуся - [PERSON], [INFO]. В дитячому садочку, який відвідує дитина, відповідача бачили лише під час влаштування дитини до дошкільного виховного закладу, до КЗО «Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр №1» дитина була влаштована виключно зусиллями управління-служби у справах дітей. Як бабуся дитини, так і її дідусь - [PERSON], [INFO] пояснили, що їхня донька не займається вихованням своєї доньки, зловживає алкогольними напоями, періодично не ночує вдома та не проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON]. У зв'язку із зазначеним позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. до досягнення нею повноліття щомісячно на користь осіб, на утриманні яких буде знаходитися дитина. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що пред'явлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.3 ч.4 ст. 155 цього Кодексу відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст.165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах (ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків) /а. с. 7, 8-9/. Матір дитини [PERSON], [INFO] /а. с. 6/, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням доньки. В матеріалах справи наявні заяви відповідача на ім'я начальника управління-служби у справах дітей від 21 серпня 2014 року, від 16 грудня 2015 року та від 04 липня 2016 року, в яких [PERSON] запевняє, що буде вести нормальний спосіб життя, припинить зловживати алкогольними напоями та буде піклуватись про доньку /а. с. 11, 12, 13/. Відомості про батька [PERSON] внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України /а. с. 20/. Згідно із заявою матері [PERSON] - [PERSON] на протязі останніх трьох років відповідач зрідка буває тверезою, інколи залишає дитину на цілий день одну без нагляду, в присутності доньки пиячить, також в присутності дитини відбуваються скандали з биттям посуду та скла /а. с. 16-19/. Відповідно до листів КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпропетровської міської ради [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в амбулаторії № 5 з 2009 року, до лікар звертається 1-2 рази на рік, дитина виглядає неохайно, мати не в повному обсязі займається вихованням дитини. Дитиною займається бабуся [PERSON] /а. с. 21, 22/. Дитина проживає за адресою: [ADDRESS], де також зареєстровані та проживають відповідач [PERSON], мати позивача [PERSON] Згідно акту обстеження умов проживання санітарний стан житла незадовільний /а. с. 24/. [PERSON] є ліжко та одяг. [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Відповідач [PERSON] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності, зокрема її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, а саме: ухилення від виконання передбачених законодавством батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої доньки [PERSON] /а. с. 28/. Відповідно до висновку Соборної районної у місті Дніпрі ради від 18 листопада 2016 року року № 5-38-235 виконком вважає за доцільне звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки /а. с. 30-31/. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Так, відповідач не займається вихованням доньки, не приймає участі у її матеріальному утриманні, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, здоров'я, підготовку до самостійного життя, не проявляє до доньки батьківської турботи та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для її проживання. Суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків з виховання доньки і свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками, тому позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, що відповідає інтересам дитини та захистить її права. Окрім того, відповідач не приймає участі в утриманні дитини, вона не утримує матеріально свого сина, тому позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Оскільки відповідач не працевлаштована, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь осіб, на чиєму утриманні буд знаходитись [PERSON], аліменти на утримання останньої в розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial