Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловими приміщеннями та виселення з житлового приміщення. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно із довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №87167445, ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Довідки №347 від 23.11.2016 року, виданої ТОВ «Горстройсервис», у вказаній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Тому позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 238 у будинку № 1а по вулиці Літературній у місті Одеса та виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового приміщення квартири № [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання зявився, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2018 року квартира № 238 за адресою: м. Одеса, вул.. Літературна, 1а, є приватною власністю [PERSON]. Таким чином вважає, що позовні вимоги ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» є безпідставними та протизаконними. Заслухавши пояснення позивача, доводи представника відповідача, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловими приміщеннями та виселення з житлового приміщення, посилаючись на те, що 31 жовтня 2007 року [PERSON] уклала з АКІБ «Укрсиббанк» кредитний договір № 11244597000. В забезпечення зобовязань за кредитним договором між Банком та позичальником було укладено Договір іпотеки від 31.10.2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 12.12.2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до позичальника ТА Іпотекодавця за зобовязаннями по Кредитним договором та Іпотечному договору відповідно. Згідно із довідкою від 25.07.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 87167445, ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» був власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Довідки № 347 від 23.11.2016 року, виданої ТОВ «Горстройсервис», у вказаній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2018 року квартира № 238 за адресою: м. Одеса, вул.. Літературна, 1а, є приватною власністю [PERSON], згідно свідоцтва про право власності, ЯЯЯ № 968357, 21.09.2007 року, Виконавчий комітет Одеської міської ради. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку, суд вважає,що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловими приміщеннями та виселення з житлового приміщення не доведені та таки, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed