Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27 грудня 2005 року між Акціонерним комерційно інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 223052И451. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між сторонами 27 грудня 2005 року був укладений Іпотечний договір № 223052И451-3, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою 1.1, за реєстровим № 9766 також 27 грудня 2005 року після посвідчення договору іпотеки було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири під номером [ADDRESS], яка зареєстрована в реєстрі заборон за № 453. Предметом іпотеки є належна на праві приватної власності іпотекодателю квартири [ADDRESS]. В подальшому у вересні 2016 року до позивача звернувся представник ТОВ «Кей- Колект» з вимогою про повернення боргу та надав копії договору факторингу від 12 грудня 2011 року за яким до відповідача начебто переходить права вимоги за кредитним зобов'язанням позивача також було надано копію Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, що укладений 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 5207-5208. Про вказані обставини позивачці стало відомо внаслідок звернення до неї представника відповідача у вересні 2016 року з погрозами на її адресу та вимагання необґрунтованої суми заборгованості. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДОР «Криворізьке БТІ» під № 9703371 державна реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] була проведена 31.01.2006 року. Таким чином вбачається, що іпотечний договір предметом якого є квартира [ADDRESS] було укладено в той же день, що і договір купівлі-продажу квартири 27.12.2005 року до моменту державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] Позивач вважає, що вчинення правочину - нотаріально посвідченого іпотечного договору до реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки є порушенням ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ЗУ «Про іпотеку» та ЦК України, адже на момент укладання він не містив належного предмета договору - нерухомого майна, що належить іпотекодавцю на праві власності та зареєстроване у встановленому законом порядку, що б давало право іпотекодавцю на відчуження майна і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд визнати іпотечний договір недійсним. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Крім того, учасники справи не скористались правом подати клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачем надано відзив, в строки та за встановленими правилами, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує через відсутність законних підстав для його задоволення, та відсутності порушеного права у позивача при зверненні з позовом до суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Як видно з матеріалів позовної заяви, позивач вважає, що договір іпотеки укладено з порушенням чинного законодавства, внаслідок чого він є недійсним. При цьому, підставою визнання договору іпотеки недійсним (на думку позивача згідно позову) є факт його укладання одночасно з договором купівлі-продажу квартири, яка передавалася в іпотеку, та до її державної реєстрації, тобто до моменту, коли у позивача виникло право власності на вказану квартиру згідно вимог ст.334 ЦК України. Крім того, позивач посилається на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», згідно яких (зокрема, ст.6 вказаного Закону України) правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону України. Вважає, що норми даного Закону України мають пріоритетне значення перед нормами Закону України «Про іпотеку» як такі, що були прийняті пізніше і регулюють аналогічні правовідносини. Проте суд не погоджується з позицією позивача з огляду на наступне: Сторонами не оспорюється та судом вважається доведеним факт укладення 27.12.2005 року договору купівлі-продажу квартири одночасно з іпотечним договором, яким забезпечується повернення кредиту для придбання вказаної квартири (а.с.11-16). При цьому, право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано 31.01.2006 року. Таким чином, на момент укладення вищевказаних договорів право власності на квартиру, що є предметом спору, дійсно не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Проте суд не погоджується з позицією позивача щодо того, що вказане тягне за собою визнання договору іпотеки недійсним, оскільки спеціальними нормами законодавства України щодо іпотеки встановлюється та допускається саме такий порядок його укладення. Так, згідно ч.5 ст.18 Закону України «Про іпотеку», у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Дана норма мала місце і на момент укладання оспорюваного договору. Таким чином, вказаною нормою прямо допускається одночасне укладання вищевказаних договорів, і, отже, вказана дія є законною, у зв'язку з чим не може бути підставою для визнання таких договорів недійними. Аналогічно, згідно ч.ч.5, 6 ст.5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухомість, що належить третім особам та стане власністю іпотекодавця після укладення такого договору, посвідчується нотаріусом до моменту оформлення права власності іпотекодавця на нерухомість. Обтяження іпотекою нерухомого майна підлягає державній реєстрації в установленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Таким чином, вказаними прямими нормами Закону України також дозволяється одночасне укладання, посвідчення нотаріусом, тощо договорів іпотеки та купівлі-продажу нерухомого майна. При цьому, суд не погоджується також з точкою зору позивача щодо того, що норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» мають пріоритетне значення перед нормами Закону України «Про іпотеку» як такі, що були прийняті пізніше і регулюють аналогічні правовідносини. Так, суд доходить до висновку, що норми Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» мають спеціальний характер по відношенню до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який, відповідно, має більш загальний характер, а тому,

Outcome: dismissed