Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі з народження був зареєстрований онук позивача [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації свого батька [PERSON] До серпня 2014 року в спірній квартирі окрім позивача та його дружини проживали також їх син [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . У серпні 2014 року [PERSON] разом із сином [PERSON] поїхала до Російської Федерації у гості до родичів на декілька тижнів, однак назад до України [PERSON] та її син не повернулись та повідомила про своє бажання залишитись разом із сином у Російській Федерації на постійне місце проживання. Близько року назад [PERSON] надіслала [PERSON] документи про розлучення та повідомила, що вона та їх син [PERSON] вже є громадянами Російської Федерації. Отже з 2014 року і по теперішній час неповнолітній [PERSON] в квартирі не проживає, його речей немає, його реєстрація створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності, позивач змушений нести додаткові витрати з комунальних послуг, також не може оформити субсидію. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. У підготовче судове засідання учасники справи не явилися, позивач подав заяву якою наполіг на позові, представник третьої особи просить суд справу розглянути на розсуд суду. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. При цьому, відповідач подав заяву про визнання позову. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов підлягає задоволенню. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч.3, ч.4 ст. 200 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. У вказаній квартирі з народження був зареєстрований онук позивача [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації свого батька [PERSON] До серпня 2014 року в спірній квартирі окрім позивача та його дружини проживали також їх син [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . У серпні 2014 року [PERSON] разом із сином [PERSON] поїхала до Російської Федерації у гості до родичів на декілька тижнів, однак назад до України [PERSON] та її син не повернулись та повідомила про своє бажання залишитись разом із сином у Російській Федерації на постійне місце проживання. Близько року назад [PERSON] надіслала [PERSON] документи про розлучення та повідомила, що вона та їх син [PERSON] вже є громадянами Російської Федерації. Отже з 2014 року і по теперішній час неповнолітній [PERSON] в квартирі не проживає. Стаття 405 ЦК України визначає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За позовом позивач зазначає, що з 2014 року до теперішнього часу відповідач [PERSON] не мешкає за вищевказаною адресою. І у суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із дослідженим судом актом про непроживання від 21.10.2019 року та актом обстеження спірної житлової квартири від 16.01.2020 року з якого вбачається, що права неповнолітнього [PERSON] не порушені, оскільки він у спірному житловому приміщенні не мешкає з 01.08.2014 року. Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ст. 206 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). При цьому, за поданою письмовою заявою відповідачем були визнані обставини, на які позивач послався на обґрунтування заявлених позовних вимог. Крім того, відповідач який заявив про визнання позову, про що подав письмову заяву. Отже, через визнання відповідачем позову, суд має ухвалити рішення про задоволення позову, вбачаючи до цього законні підстави, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, що визнані сторонами, та добровільності їх визнання На підставі викладеного,

Outcome: approved