Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у позові вказує, що вона є власником двох квартир № 11 у будинку № 61 по вул.. Уральській в м. Запоріжжі. У спірній квартирі окрім позивача зареєстрований її син відповідач по справі. Свого часу позивачем за власні кошти у спірній квартирі було проведено капітальний ремонт, що надавало можливості нормально проживати відповідачу. Натомість довготривалий час користування спірним житловим приміщенням відповідач не сплачував платежі за утримання будинку та комунальні послуги, у звязку із чим утворилась велика заборгованість зі сплати. У звязку зі скоєнням злочину відповідач довготривалий час провів у місцях позбавлення волі та вже більше одного року не зявляється за місцем реєстрації. Таким чином, оскільки відповідач не проживає більше 6 місяців, він вважається таким, що втратив право користування ним. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтвом про право власності на житло та договором дарування. У вказаній квартирі зареєстрований і її син [PERSON], що підтверджується копією паспорту відповідача. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За поясненнями позивача відповідач принаймі рік в спірній квартирі не проживає. І суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із наданим суду актом від 01.10.2017 року, згідно якого відповідач принаймні останні півтора роки не проживає у спірному житлі. Отже, судом встановлено, що відповідач понад рік відсутній у спірній квартирі, нею він не користується, про що не встановлено домовленістю між ним та власником житла, як і не встановлено про поважність причин його такої відсутності. На підставі викладеного,

Outcome: approved