Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що позивач з листопада 2016 року займає посаду начальника Попаснянського міжрайонного відділу Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Луганській області (далі Попаснянський МРВ ГУ ДСНС). Відповідачка [PERSON] з 19.12.2016 займає посаду фахівця з персоналу відділення забезпечення 30-ї Державної пожежно-рятувальної частини (далі ДПРЧ-30), а [PERSON] з 19.12.2016 - посаду діловода ДПРЧ-30. 14.03.2017 в ДПРЧ-30 сталася конфліктна ситуація у зв'язку з тим, що відповідачки не погодились з накладеними на них дисциплінарними стягненнями у вигляді догани, оголошеними т.в.о. начальника ДПРЧ-30 [PERSON] Того ж дня [PERSON] звернулась до Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області із заявою щодо порушення відносно неї норм трудового законодавства. За результатами звернення [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду у порядку цивільно-трудового законодавства. Після цього 17.03.2017 року [PERSON], а 20.03.2017 року [PERSON] звернулися на Урядову телефонну «гарячу лінію» щодо дій позивача, як посадової особи. Для перевірки відомостей, викладених відповідачками, наказом ДСНС України від 20.03.2017 №161 до Попаснянського МРВ ГУ ДСНС було направлено робочу групу з двох осіб, якими були опитані декілька службовців: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому відповідачки виклали відносно позивача завідомо недостовірну та негативну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а також завдає йому моральних страждань і нервових переживань. Так, [PERSON] стверджувала, що «через тиждень після початку її роботи [PERSON] почав їй натякати, а згодом і відкрито пропонувати вступити з ним у сексуальні відносини, на що [PERSON] відповіла відмовою. У подальшому [PERSON] не відмовився від наполегливих пропозицій щодо сексуальних стосунків, постійно встановлюючи нові терміни розгляду його вимог. Це відбувалося при кожній зустрічі з ним протягом тривалого часу. Надалі [PERSON] на неодноразові відмови [PERSON] щодо вступу з ним в сексуальні відносини розпочав чинити психологічний тиск, який виявлявся у прискіпливому ставленні до її службових обов'язків, наданні усних вказівок щодо виконання завдань, які не стосуються фахівця з персоналу та інше; мали місце аналогічні домагання сексуального характеру [PERSON] до інших співробітниць». Відповідачка [PERSON] виклала, що «[PERSON] неодноразово пропонував їй відвідати його за місцем проживання з метою вступу в інтимні стосунки та пропонував спільний відпочинок за кордоном за його рахунок, і що в розмовах з іншими жінками дізналася про аналогічні випадки сексуальних домагань [PERSON] до інших співробітниць». Дії відповідачок є поширенням недостовірної та негативної інформації лише з однією метою: опорочити позивача як серед колег по роботі, так і серед мешканців міста та інших громадян, посадовців в системі ДСНС України. Більш того, дії позивача, які за твердженням відповідачок він вчиняв, мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.154 КК України. Таким чином, внаслідок поширення відповідачками негативної та недостовірної інформації про позивача, як про посадову особу та особисто як про людину, порушено його особисті немайнові права на недоторканість ділової репутації, як посадової особи, а також на повагу до гідності і честі, як людини. Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування здійснюється, зазвичай, у такий самий спосіб, у який була поширена неправдива інформація, з урахуванням того, що спростування повинно бути ефективним, тобто охопити максимальну кількість реципієнтів, що сприйняли попереднє поширення інформації. Діями відповідачок позивачу завдано надмірні емоційні переживання та страждання, оскільки негативна інформація поширювалася саме з метою дискредитації позивача, підриву його авторитету з метою створення негативного іміджу. Моральна шкода виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки позивач відчуває відповідальність як посадова особа, а відповідачки принизили його перед керівництвом, колегами по роботі та посадовцями не тільки ДСНС в Луганській області, а і взагалі в системі ДСНС України, оскільки поширили ганебні недостовірні відомості на всю країну. У зв'язку з цим позивачу доводиться постійно давати пояснення, виправдовуватись в тих діях та злочинах, які він не вчиняв, давати пояснення в керівних органах, що ще більш поглиблює його моральні переживання. Поширення недостовірної інформації призвело до погіршення відносин з підлеглими, громадськістю та близьким оточенням. Крім того, це призвело до зниження рівня довіри до позивача з боку його колег по роботі. Внаслідок дій відповідачок, отриманих переживань через безпідставні обвинувачення з їх боку, і постійного стресового стану, позивач захворів на ішемічну хворобу серця зі стабільною стенокардією, гіпертонічну хворобу і був змушений звертатися за медичною допомогою, купувати ліки, щоб стабілізувати свій стан. Враховуючи зміст поширеної інформації, межі її поширення, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., яку належить стягнути з відповідачок у солідарному порядку. Позивач просив суд визнати недостовірною, негативною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації, поширену [PERSON] інформацію за текстом, зазначеним вище; визнати недостовірною, негативною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації, поширену [PERSON] інформацію за текстом, зазначеним вище; зобов'язати відповідачок негайно з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення листа до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Луганській області, листа на ім'я начальника Державної служби з надзвичайних ситуацій України та довести зміст листа на колективних зборах персоналу відділення забезпечення 30 Державної пожежно-рятувальної частини, наступного змісту: [PERSON]: «В моєму зверненні від 17.03.2017 на Урядову телефонну «гарячу лінію», а потім в поясненнях, наданих групі ДСНС, які відповідно до наказу №161 від 20.03.2017 проводили перевірку мого звернення, мною були зазначені відомості, які не відповідають дійсності, а саме: мною безпідставно було звинувачено начальника Попаснянського міжрайонного відділу Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Луганській області [PERSON] в здійсненні неправомірних дій, які не мали місце - ніби то [PERSON] пропонував вступити з ним у сексуальні відносини, розпочав чинити психологічний тиск, який виявлявся у прискіпливому ставленні до її службових обов'язків, наданні усних вказівок щодо виконання завдань, які не стосуються фахівця з персоналу та інше, а також, що мали місце аналогічні домагання сексуального характеру [PERSON] до інших співробітниць»; [PERSON]: «В моєму зверненні від 17.03.2017 на Урядову телефонну «гарячу лінію», а потім в поясненнях, наданих групі ДСНС, які відповідно до наказу №161 від 20.03.2017 проводили перевірку мого звернення, мною були зазначені відомості, які не відповідають дійсності, а саме: безпідставно було звинувачено начальника Попаснянського міжрайонного відділу Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Луганській області [PERSON] в здійсненні неправомірних дій, які не мали місце - ніби то [PERSON] пропонував відвідати його за місцем проживання з метою вступу в інтимні стосунки та пропонував спільний відпочинок за кордоном за його рахунок, і що в розмовах з іншими жінками дізналася про аналогічні випадки сексуальних домагань [PERSON] до інших співробітниць»; стягнути солідарно з відповідачок на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.; стягнути солідарно з відповідачок на користь позивача усі судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу. Позивач у судове засідання не з'явився, надав повноваження на представництво його інтересів [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов, надала пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві, доповнивши, що недостовірна негативна інформація була поширена відповідачками з метою опорочити позивача, щоб уникнути дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов'язків. Поширення інформації відбулося шляхом повідомлення на Урядову телефонну «гарячу лінію», під час надання пояснень комісії з ДСНС України, що після цього розповсюдилось у колективі Попаснянського МРВ ГУ ДСНС, системі органів ДСНС, серед мешканців м.Попасна. Вважає повідомлення на «гарячу лінію» поширенням, оскільки інформація містила ознаки злочину, передбаченого ст.154 КК України, а компетентним органом щодо розгляду таких заяв є орган поліції, однак до поліції відповідачки таких заяв не подавали, можливо тому, що у такому разі будуть попереджені про кримінальну відповідальність. Звернення до поліції стосувалось лише порушення трудових прав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не з'явились надали повноваження на представництво їх інтересів представнику [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що за поясненнями відповідачок, інформація про сексуальні домагання до них з боку позивача відповідає дійсності. Вони були вимушені повідомити про ці факти, оскільки через їх відмову пристати на його пропозиції позивач намагався їх звільнити на підставі їх заяв про звільнення, написаних без дати при прийнятті на роботу. Щоб уникнути незаконного звільнення вони викликали поліцію та зателефонували на «гарячу лінію». Викладені відповідачками факти підтверджуються доповідною запискою робочої групи ДСНС України, складеної за результатами перевірки звернення. Згідно п.5 доповідної записки рекомендовано врахувати матеріали перевірки під час розгляду на засіданні Вищої атестаційної комісії з питання продовження строку служби понад встановлений граничний вік перебування позивача на посаді. Вважає, що позивачем не доведено факт поширення інформації, оскільки звернення на «гарячу лінію», до поліції - це дії, направлені на захист порушених прав відповідачок. ДСНС України та поліція є органами, уповноваженими на розгляд звернень про порушення посадових осіб. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач з листопада 2016 року займає посаду начальника Попаснянського МРВ ГУ ДСНС, що визнано сторонами. Відповідачка [PERSON] з 19.12.2016 займає посаду фахівця з персоналу відділення забезпечення ДПРЧ-30, а [PERSON] з 19.12.2016 - посаду діловода ДПРЧ-30, що визнано сторонами. На запит суду ДСНС України надано копії Матеріалів перевірки фактів, викладених у зверненнях співробітників ДПРЧ-30 ГУ ДСНС України в Луганській області [PERSON] та [PERSON] на Урядову телефонну «гарчу лінію» щодо неправомірних дій начальника Попаснянського МРВ ГУ ДСНС України в Луганській області [PERSON] (далі матеріал перевірки ДСНС). З доповідної записки начальника відділу власної безпеки та протидії корупції ДСНС України [PERSON] від 18.04.2017, складеної за результатами перевірки звернень співробітників ДПРЧ-30 [PERSON] від 17.03.2017 та [PERSON] від 20.03.2017 на Урядову телефонну «гарячу лінію» щодо можливих зловживань начальника Попаснянського МРВ ГУ ДСНС [PERSON], проведеної робочою групою ДСНС (далі - Доповідна записка), вбачається, що у зверненнях [PERSON] та [PERSON] на «гарячу лінію» зазначається, що після прийняття їх на роботу до ДПРЧ-30 від [PERSON] на їх адресу почали надходити натяки інтимного характеру, а коли останні відмовили йому у зазначених стосунках, їх намагалися незаконно звільнити, притягнули до дисциплінарної відповідальності за надуманими мотивами, чиниться психологічний тиск, вчиняються дії, направлені на притягнення їх до чергової дисциплінарної відповідальності з метою звільнення з посад за негативними мотивами (аркуш 1-7 матеріалу перевірки ДСНС). Згідно цієї ж Доповідної записки опитана робочою групою [PERSON] повідомила, що, зокрема «…через тиждень після початку її роботи [PERSON] почав їй натякати, а згодом і відкрито пропонувати вступити з ним у сексуальні відносини, на що [PERSON] відповіла відмовою…у подальшому [PERSON] не відмовився від наполегливих пропозицій щодо сексуальних стосунків, постійно встановлюючи нові терміни розгляду його вимог. Це відбувалося при кожній зустрічі з ним протягом тривалого часу. Надалі [PERSON] на її неодноразові відмови щодо вступу з ним в сексуальні відносини розпочав чинити психологічний тиск, який виявлявся у прискіпливому ставленні до її службових обов'язків, наданні усних вказівок щодо виконання завдань, які не стосуються фахівця з персоналу та інше…;… мали місце аналогічні домагання сексуального характеру [PERSON] до інших співробітниць». Під час опитування робочою групою [PERSON] повідомила «аналогічні факти та дії щодо сексуальних домагань начальника Попаснянського МРВ [PERSON], а також спроби її незаконного звільнення, накладення на неї дисциплінарного стягнення, вчинення психологічного тиску тощо. Окрім перелічених фактів [PERSON] додала, що [PERSON] неодноразово пропонував їй відвідати його за місцем проживання з метою вступу в інтимні стосунки та пропонував спільний відпочинок за кордоном за його рахунок... Крім того, заявник поінформувала робочу групу ДСНС, що в розмовах з іншими жінками дізналася про аналогічні випадки сексуальних домагань [PERSON] до інших співробітниць». Таким чином, факт повідомлення відповідачками на Урядову телефонну «гарячу лінію», робочій групі ДСНС інформації вказаного у позові змісту підтверджується матеріалами перевірки ДСНС, зокрема Доповідною запискою. Факт поширення цієї інформації також підтверджується показами свідка [PERSON], яка суду пояснила, що працює начальником відділення забезпечення ДПРЧ-30. [PERSON] та [PERSON] прийняла на роботу 19.12.2017 за результатами відбору (оформила прийняття на роботу). До них завжди були усні зауваження щодо якості складання документів, в тому числі щопонеділка на оперативних нарадах, так як від ГУ ДСНС України в Луганській області надходили зауваження щодо неправильного складання протоколів, рапортів тощо. Були систематичні усні зауваження до кадрової роботи. 12.03.2017 у її присутності стався конфлікт між начальником відділу [PERSON] та відповідачками, так як він попросив їх звільнитися через неналежне виконання обов'язків. Вони йому відповіли, що звільнятися не будуть, так як, на їх думку, справляються з роботою. При цьому [PERSON] сказала, що цього так не залишить. Лише потім, коли поширилася негативна інформація щодо [PERSON], вона зрозуміла, що [PERSON] мала на увазі. Після конфлікту приїхала перевірка з ДСНС України. Її (свідка) також опитували члени робочої групи та натякали на те, що вона має інтимні стосунки з [PERSON], раз до її роботи немає зауважень. Після цього опитування у неї стався гіпертонічний криз, так як такі натяки були вкрай образливими, безпідставними та неприпустимими. Вважає, що інформація про негідні дії [PERSON] не є правдивою, бо у іншому випадку по поведінці відповідачок було б помітно, що між ними та [PERSON] відбуваються такі розмови. Однак, відповідачки спілкувалися з ним лише 2-3 рази на тиждень протягом декількох хвилин при підписанні документів. З його кабінету виходили спокійні, врівноважені, поводилися як звичайно. 12.03.2017 після конфлікту вона разом з [PERSON] та [PERSON] повернулися до свого кабінету, який займають втрьох. І тоді вона вперше від [PERSON] почула, що [PERSON] хоче їх звільнити, бо вони йому відмовили у сексуальних домаганнях. Після приїзду комісії ця інформація поширилася серед всіх працівників ДПРЧ-30 та мешканців м.Попасна. На цей час також є зауваження до роботи відповідачок, але вона утримується від їх висловлення, так як боїться спіткати долю [PERSON] Зокрема, відповідачки залишають роботу за судовими викликами у цій справі, але у суді відсутні. За результатами перевірки їй було оголошено догану за порушення трудового законодавства за фактом відібрання заяв про звільненні при прийнятті на роботу. Наказ не оскаржила, бо згодна, що порушення було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює заступником начальника ДПРЧ-30, у березні 2017 року виконував обов'язки начальника ДПРЧ-30. Він не помічав, щоб [PERSON] домагався інтимних стосунків від співробітниць ДПРЧ-30. Інформація про домагання [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] поширилася серед колективу після приїзду перевірки ДСНС та стала жваво обговорюватись особистим складом. Навіть на засіданні комісії у Попаснянській райдержадміністрації у нього запитували 4-5 осіб: «як там ваш Донжуан?», тобто інформація була поширена і серед мешканців міста. За час роботи відповідачок їх неможливо примусити працювати, вони працювати не хочуть, більшість часу ходять курять. Оголосив їм догану, бо вони неналежно виконували посадові обов'язки, до їх роботи було безліч усних зауважень. Згоден, що, перед дисциплінарним стягненням потрібно було зафіксувати недоліки, письмово попередити. Наразі недоліки у роботі не усунуто, але він боїться їм щось сказати, щоб не опинитися на місці [PERSON] Догану відповідачкам оголосив після вказівки [PERSON], але після того як сам підняв перед [PERSON] питання щодо їх неналежної роботи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює диспетчером ДПРЧ-40 м.Гірське, яке підпорядковується Попаснянському МРВ ГУ ДСНС. Вона підписала разом з іншими колективну скаргу на захист начальника МРВ [PERSON], так як він належно виконує свої обов'язки. Її опитувала робоча група ДСНС. Вона пояснила, що домагань сексуального характеру до неї з боку [PERSON] не було. Про інших працівниць їй невідомо. В ГУ ДСНС в Луганській області їй головлікар виділив санаторно-курортну путівку до санаторія у м.Одесу, однак [PERSON] до цього не має жодного стосунку. Про цю путівку у неї питали члени робочої групи. Вона їм повідомила те саме. Вона підписувала письмові пояснення, складені робочою групою, однак повністю їх не читала. Ознайомившись у судовому засіданні з письмовими поясненнями, складеними з її слів, повідомила, що їх частина не відповідає дійсності, так як [PERSON] інтимних стосунків та відпочинок у Болгарії за його рахунок їй не пропонував. Вона такого не говорила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює диспетчером ДПРЧ-40 м.Гірське. [PERSON] періодично приїздив до них у частину, спілкувався з диспетчерами, однак жодних домагань до неї не було. До цього випадку вона не чула серед працівниць про те, що [PERSON] вдавався до сексуальних домагань щодо будь-кого, хоча у колективі молоді дівчата. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює заступником начальника ДПРЧ-40 м.Гірське. Йому відомо, що між [PERSON] та відповідачками відбувся конфлікт з приводу неналежної роботи, а вже потім з'явилась інформація про домагання до дівчат з боку начальника МРВ. Робоча група ДСНС приїздила у їх частину, але опитала лише [PERSON], яка була на чергуванні. [PERSON] заперечувала, що до неї мали місце домагання з боку [PERSON] [PERSON] не має зауважень по службі, є учасником бойових дій. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює начальником ДПРЧ-40 м.Гірське. про цю подію дізнався від [PERSON], у якого поліція відбирала пояснення щодо незаконного звільнення. Підписав колективну скаргу на захист [PERSON] До співробітниць ДПРЧ-40 з боку [PERSON] домагань не було, бо інакше він знав би. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.28 Конституції України, ст.270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі. Статтею 299 ЦК України закріплено право фізичної особи на недоторканість ділової репутації. Фізична особа може звернутись до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Також статтею 32 Конституції України проголошено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч.1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі ППВС України №1 від 27.02.2009) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо поширення інформації. Як зазначено вище, судом встановлено факт повідомлення особисто відповідачками негативної інформації на Урядову телефонну «гарчу лінію», робочій групі ДСНС України, свідку [PERSON] у розмові. Також показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджуються широкі межі опосередкованого поширення цієї інформації серед колективу Попаснянського МРВ ДСНС, мешканців міста Попасна. Так, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (пункт 15 ППВС України №1 від 27.02.2009). Отже, повідомлення негативної інформації свідку [PERSON] є поширенням інформації в розумінні ст.277 ЦК України. У випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України (пункт 16 ППВС України №1 від 27.02.2009). Суд вважає, що повідомлення на Урядову телефонну «гарчу лінію», робочій групі ДСНС України є поширенням інформації у розумінні ст.277 ЦК України, виходячи з наступного. З наведеного пункту ПВВС вбачається, що не є поширенням недостовірної інформації не будь-яке звернення до державних органів, а звернення до органів, які компетентні здійснити перевірку такої заяви. Викладена відповідачками інформація формально містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.154 КК України: примушування до вступу у статевий зв'язок особою, від якої жінка або чоловік службово залежні. Органом, уповноваженим на перевірку таких заяв, є орган поліції. Однак, звернення [PERSON] до поліції стосувалось порушення її трудових прав; [PERSON] до поліції не зверталась, що підтверджується наданими Попаснянським ВП ГУНП в Луганській області матеріалами перевірки звернення [PERSON], які досліджені судом. Водночас, свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні наполягали на неналежному виконанні відповідачками своїх посадових обов'язків; свідок [PERSON] пояснив, що спочатку стало відомо про претензії до роботи відповідачок, а вже потім з'явилася інформація про негідну поведінку [PERSON] Також свідок [PERSON] пояснила, що після конфлікту 12.03.2017 [PERSON] сказала, що цього так не залишить, а лише потім, коли поширилася негативна інформація щодо [PERSON], вона зрозуміла, що [PERSON] мала на увазі, тобто іншими словами свідок вважає негативну інформацію засобом уникнення відповідачками відповідальності. Отже, метою звернення до органів державної влади було поширення недостовірної інформації, а не реалізація відповідачами свого конституційного права, визначеного ст.40 Конституції України. Щодо недостовірності інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Поширена відповідачками інформація є негативною, оскільки стверджується про вчинення позивачем злочину, порушення принципів моралі. Стороною відповідачів не надано доказів на підтвердження достовірності цієї інформації. Так, представник відповідачок зазначив, що достовірність підтверджується Доповідною запискою ДСНС. Суд, дослідивши цей доказ, а також Матеріали перевірки ДСНС, зазначає, що висновки Доповідної записки базуються виключно на поясненнях [PERSON] та [PERSON] Будь-які інші дані, що підтверджували б їх пояснення, робочій групі надано не було. Пояснення диспетчера ДПРЧ-40 [PERSON], на які також послалася робоча група у висновку, спростовані нею під час допиту судом у якості свідка. За таких обставин, Доповідна записка не підтверджує достовірності поширеної інформації, так як викладені в ній дані отримані з тих же джерел. При цьому суд звертає увагу на те, що Доповідна записка носить рекомендаційний характер та не є нормативним актом, який тягне юридичні наслідки для позивача, а тому не може бути окремим предметом оскарження. Окрім того, Доповідна записка не є доказом, який має більшу силу порівняно з іншими доказами у справі, а тому оцінений судом у сукупності з іншими наданими сторонами доказами. Інших доказів на підтвердження достовірності інформації стороною відповідачів надано не було. Таким чином, поширена відповідачками негативна інформація є недостовірною. Щодо порушення особистих немайнових прав Поширенням негативної недостовірної інформації порушено право позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків (пункт 4 ППВС України №1 від 27.02.2009). Інформація, яка була поширена, з огляду на її зміст, беззаперечно принижує честь та гідність позивача, а також порушує недоторканість його ділової репутації як посадової особи органу ДСНС. Факт порушення підтверджується наведеними вище показами свідків. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що а) відбулося поширення відповідачками інформації; б) інформація беззаперечно стосувалась позивача; в) інформація є недостовірною; г) поширення інформації порушує особисті немайнові права позивача та завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Згідно ч.4, 7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб спростування недостовірної інформації є адекватним завданому порушенню. У зв'язку з викладеним, позовні вимоги про визнання інформації негативною, недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, про зобов'язання відповідачок спростувати цю інформацію є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо моральної шкоди Суд вважає, що діями відповідачок позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях внаслідок приниження його перед керівництвом, колегами по роботі та посадовцями не тільки ДСНС в Луганській області, а і взагалі в системі ДСНС України, оскільки поширено ганебні недостовірні відомості на всю країну. У зв'язку з цим позивачу доводиться постійно давати пояснення, виправдовуватись в тих діях та злочинах, які він не вчиняв, давати пояснення в керівних органах, що ще більш поглиблює його моральні переживання, що також підтверджується наведеними показами свідків. Разом з тим, позивач просить стягнути солідарно з відповідачок моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Відповідно до ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Дії відповідачок щодо поширення інформації не є спільними, оскільки викладені окремими зверненнями, у різний проміжок часу та не є ідентичними. За таких обставин, суд вважає, що позивачем неналежно обрано спосіб відшкодування моральної шкоди, який суд з власної ініціативи змінити не вправі. Отже, у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України, враховуючи, що судом задоволено вимоги про захист честі та гідності та відмовлено у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, з відповідачок у рівних частках на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору із задоволених позовних вимог у сумі 640 грн. (а.с.4). Доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду не надано. При цьому суд зазначає, розподіл судових витрат є обов'язок суду, а прохання позивача про відшкодування судових витрат не є позовними вимогами, тому до компетенції суду відноситься визначення способу їх стягнення (в частці).

Outcome: partial