Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 28.12.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №CVHMAU 00040941, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 41935 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу №CVHMAU 00040941 від 28.12.2006 року, відповідно до умов якого відповідач передав в заставу позивачу автомобіль марки DAEWOO модель Т13110, рік випуску 2006, тип т/з - легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Вказував на те, що 26.03.2013 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ було винесено постанову про розшук майна боржника [PERSON] в тому числі і транспортного засобу, який перебуває у заставі позивача. 28.04.2014 року [PERSON] уповноважив ПАТ КБ «ПриватБанк» продати спірний автомобіль. Вважає, що право застави у позивача виникло раніше, у зв'язку з чим просив припинити розшук майна боржника, а саме автомобіля марки DAEWOO модель Т13110, рік випуску 2006, тип т/з - легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] згідно постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ від 26.03.2013 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник третьої особи Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вказавши на те, що у позивача право застави виникло раніше, а тому відсутні підстави для задоволення вимог стягувача за виконавчим документам при примусовому виконанні якого було оголошено розшук спірного майна. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 28.12.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №CVHMAU 00040941, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 41935 грн. (а/с 4). Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Як вбачається з матеріалів справи з метою забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаним кредитним договором 28.12.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави рухомого майна відповідно до умов якого відповідач передав в заставу позивачу автомобіль марки DAEWOO модель Т13110, рік випуску 2006, тип т/з - легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а/с 6). Відповідно до ст.1, ст.20 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 20.06.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним вище кредитним договором становить 188840,44 грн. (а/с 8). Судом встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС від 26.03.2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1559/11 про стягнення з відповідача заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» оголошено розшук майна боржника, в тому числі і спірного автомобіля, який є предметом договору застави, укладеного з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №CVHMAU 00040941 від 28.12.2006 року (а/с 10). Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадку, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1,2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Таким чином, позивач має переважне право для забезпечення своїх вимог за кредитним договором №CVHMAU 00040941 від 28.12.2006 року за рахунок транспортного засобу, належного відповідачу [PERSON] який оголошено в розшук постановою Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ від 26.03.2013 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, судом встановлено, що оголошений постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ від 26.03.2013 року розшук майна боржника порушує право позивача задовольнити свої вимоги шляхом реалізації предмету застави, а тому порушене право підлягає захисту та обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам ст. 16 ЦПК України, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ч.1, 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5.3 розділу Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12. 1999 року № 74 / 5 зазначено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Так, в матеріалах справи відсутні докази які б вказували на наявність підстав передбачених ч.1, 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5.3 розділу Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12. 1999 року № 74 / 5. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved