Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 04.07.2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у цивільній справі №175/2306/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору виконаним та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання договору виконаним, визнання порушеного права. Даним рішенням відмовлено в задоволенні первісного позову та повністю задоволено зустрічний позов, визнано виконаними зобов`язання за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу по [ADDRESS] , укладеним 14.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення 14.08.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно. 20.08.2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області за апеляційною скаргою прокурора рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2014 року було скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 08.06.2016 року рішення апеляційного суду від 20.08.2015 року залишено без змін. Рішенням апеляційного суду було встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] Земельна ділянка, на який розташовано самочинно побудоване нерухоме майно, належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності. Зазначена земельна ділянка не передавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось. Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, а також доказів про те, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, з урахуванням того, що рішення суду на підставі якого майно стало власністю [PERSON] в подальшому було скасовано, відсутні підстави вважати, що останній набув право власності на нього. На підставі рішення суду від 04.07.2014 року, відповідно до якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна та яке в подальшому було скасовано, [PERSON] здійснив розпорядження цим майном шляхом укладання договорів дарування та купівлі-продажу. Так, було укладено договори дарування від 01.10.2014 року та від 02.10.2014 оку із [PERSON] ; договори купівлі-продажу від 17.11.2014 року із [PERSON] , від 17.11.2014 року із [PERSON] , від 20.11.2014 року та 21.11.2014 року із [PERSON] , договори дарування від 08.12.2014 року та від 06.04.2015 року із [PERSON] , договір купівлі-продажу від 29.05.2015 року із ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ», договори купівлі-продажу від 29.05.2015 року із ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ», договір купівлі-продажу від 31.08.2015 року із ТОВ «УКР-ТОРГ-ПРОДУКТ», договір купівлі-продажу від 29.05.2015 року із [PERSON] , договори купівлі-продажу від 16.12.2015 року із [PERSON] . Майно було відчужено без достатніх правових підстав, оскільки в силу закону [PERSON] не міг визнаватись його власником. Оскільки власником земельної ділянки по [ADDRESS] в особі Дніпровської міської ради, з огляду на положення ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, укладені між відповідачами договори порушують права та інтереси територіальної громади. Внаслідок самочинного будівництва та ухвалення рішення, яке в подальшому було скасовано, з користування Дніпровської міської ради поза її волею та на підстави обставини, яка в подальшому відпала, вибула земельна ділянка по [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсними укладені між відповідачами договори дарування та купівлі-продажу часток торгівельного комплексу по [ADDRESS] ; скасувати записи про державну реєстрацію за відповідачами права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що проведені на підставі оспорюваних договорів; а також зобов`язати відповідача [PERSON] повернути земельну ділянку по [ADDRESS] , привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованого торгівельного комплексу. Ухвалою Кіровського районного м.Дніпропетровська від 27.12.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.12.2018 року частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 29.05.2019 року було закрито підготовче провадження по справі та останню призначено до розгляду по суті. В судових засіданнях 16.10.2019 року та 08.11.2019 року ухвалами суду, постановленими без видалення до нарадчої кімнати, було відмовлено в задоволенні заяви та клопотання представника ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ» про зупинення провадження по справі. Ухвалою від 06.02.2020 року в зв`язку із заявленням відводу головуючому у справі судді, провадження по справі було зупинено на підставі ст.40, п.7 ч.1 ст.252, п.11 ч.1 ст.253 ЦПК України. Ухвалою суду від 07.02.2020 року в задоволенні заяви ТОВ «УКР-ТОРГ-ПРОДУКТ» про відвід судді було відмовлено. Ухвалою від 10.02.2020 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою від 15.06.2020 року відмовлено в задоволення заяви про відвід судді, заявленої відповідачем [PERSON] . В судовому засіданні 20.10.2020 ухвалами суду, постановленими без видалення до нарадчої кімнати, було відмовлено в задоволенні заяв представників ТОВ «УКР-ТОРГ-ПРОДУКТ» та ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ» про закриття провадження по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ», в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Також посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності, просив застосувати наслідки їх пропуску. Представники ТОВ «УКР-ТОРГ-ПРОДУКТ» та ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ» підтримали позицію представника ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ». Інші відповідачі та треті особи - за неодноразовими викликами до суду не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили, заяв по суті справи не надали, крім третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, представник якої в наданих письмових пояснення по суті справи зазначив про підтримання позову та просив задовольнити заявлені міською радою позовні вимоги. Треті особи - приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кухтіна В.В., Бойченко Т.М., Вакуленко С.О. , в наданих заявах просили розглядати справу без їх участі. В зв`язку з цим, у відповідності до ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників, за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у цивільній справі №175/2306/14-ц від 04.07.2014 року було відмовлено в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору виконаним, а також задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання договору виконаним, визнання порушеного права. Зокрема, вказаним рішенням було визнано виконаними зобов`язання за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу по [ADDRESS] , укладеним 14.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі вказаного рішення суду першої інстанції від 04.07.2014 року, за [PERSON] 14.08.2014 року в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право власності на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу та дарування неодноразово здійснювалось відчуження вказаного нерухомого майна. Так, за договорами дарування від 01.10.2014 року та від 02.10.2014 року [PERSON] було подаровано по Ѕ частки торгівельного комплексу (за кожним договором) [PERSON] . За договором купівлі-продажу від 17.11.2014 року ј частина торгівельного комплексу [PERSON] була продана [PERSON] ; за договором купівлі-продажу від 17.11.2014 року ј частина продана [PERSON] ; за договорами купівлі-продажу від 20.11.2014 року та від 21.11.2014 року по ј частині (за кожним договором) продані [PERSON] . Згідно договорів дарування від 08.12.2014 року та від 06.04.2015 року ј та 4/20 частини торгівельного комплексу, відповідно, [PERSON] були подаровані [PERSON] . За договором купівлі-продажу від 29.05.2015 року ј частина торгівельного комплексу [PERSON] продана ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ». За договором купівлі-продажу від 29.05.2015 року ј частина торгівельного комплексу [PERSON] продана ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ». Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.08.2015 року ј частина комплексу ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ» продана ТОВ «УКР-ТОРГ-ПРОДУКТ». На підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2015 року ј частина [PERSON] продана ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ». За договором купівлі-продажу від 29.05.2015 року 1/20 частка продана [PERSON] ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ». Згідно договору купівлі-продажу від 29.05.2015 року 4/20 часток комплексу [PERSON] продана [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.12.2015 року ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ» ј частки продана [PERSON] . Також за договором купівлі-продажу від 16.12.2015 року ТОВ «УКР-ТОРГ-ПРОДУКТ» ј частка комплексу продана [PERSON] . На підставі вказаних правочинів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи про державну реєстрацію права власності за набувачами. Поряд з цим, 20.08.2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області за апеляційною скаргою прокурора рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2014 року було скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року рішення апеляційного суду від 20.08.2015 року було залишено без змін. З довідки Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 11.04.2018 року вбачається, що відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста адреса - [ADDRESS] офіційно жодному об`єкту нерухомості не присвоювалась і відповідні документи, на підставі яких була присвоєна або змінена ця адреса, відсутні. Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.12.2017 року у цивільній справі №203/1164/2017, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2019 року, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ» про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності. Зокрема, вказаним рішенням було припинено право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ» на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м, розташований по [ADDRESS] . Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ» на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м, розташований по [ADDRESS] . Вказаним рішенням, окрім іншого, було встановлено, що «…між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі, посвідчений 26.04.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. за реєстровим №233. Згідно умов п.1, п.п.1.1 вказаного договору позивачці [PERSON] було передано в строкове платне користування земельну ділянку для проектування та будівництва центру дозвілля по [ADDRESS] . Підставою укладання договору оренди були рішення Дніпропетровської міської ради №84/6 від 27.10.2012 року та №216/8 від 02.02.2011 року. Відповідно до умов п.2, п.п.2.1,2.2,2.4,2.5 договору в оренду передано земельну ділянку площею 0,0780 га, категорія та цільове призначення землі - землі житлової та громадської забудови, функціональне використання - для проектування та будівництва будівлі центру дозвілля, кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:06:056:0083. Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №278/58 від 26.11.2014 року було вирішено зареєструвати за територіальною громадою м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради право власності на земельну ділянку площею 0,0780 га по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:06:056:0083. Також вказаним рішенням було поновлено право користування цією земельною ділянкою та договір оренди землі, посвідчений 26.04.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. за реєстровим №233, строком на три роки. На виконання цього рішення між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] 23.12.2014 року було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.04.2011 року, посвідчену 23.12.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. за реєстровим №1265. Згідно умов п.1 цієї додаткової угоди [PERSON] було поновлено право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:06:056:0083, та договір оренди землі від 26.04.2011 року строком на три роки з моменту прийняття рішення міської ради від 26.11.2014 року №278/58. Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2014 року було задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання договору виконаним та визнання порушеного права. Визнано виконаним зобов`язання за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м по [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2014 року було скасовано та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання договору виконаним та визнання порушеного права - відмовлено. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що в подальшому право спільної часткової власності на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м по [ADDRESS] було зареєстровано: -на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених 16.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Калінович С.П. за реєстровими №1076 та №1083, за [PERSON] (по 1/4 частині за кожним договором); -на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. за реєстровим №1415, за [PERSON] (на 4/20 частини); -на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. за реєстровим №1395, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватстройінвест» (на 1/20 частини); -на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених 29.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. за реєстровими №1395 та №1382, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватстройінвест» (на 1/20 та 1/4 частини). Згідно акту №14 перевірки дотримання вимог земельного законодавства районної комісії по самоврядному контролю за використанням та охороною земель, додержання земельного та екологічного законодавства в районі, складеного 19.08.2015 року відповідною комісією виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, вбачається, що за наслідками перевірки питання дотримання земельного законодавства при використанні земельної ділянки по [ADDRESS] громадянкою [PERSON] встановлено, що останній на підставі договору оренди землі від 02.06.2006 року, терміном дії 20 років, було передано в оренду земельну ділянку площею 0,0022 га, кадастровий номер - 1210100000:06:056:0092, по фактичному розміщенню торговельного павільйону, площею 0,0022 га. Фактично використовується земельна ділянка площею орієнтовно 0,0240 га, яка огорожена парканом; ведеться будівництво будівлі (побудовані стіни). Згідно листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області вказаним Департаментом зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція торгівельного комплексу за адресою: [ADDRESS] » від 02.04.2015 року №ДП 082150920151, поданої замовниками будівництва [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За інформацією Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради (лист №1329 від 11.06.2015 року) реєстраційних записів договорів оренди землі, укладених між Дніпропетровської міською радою та юридичними або фізичними особами, на земельну ділянку по [ADDRESS] не виявлено. Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області наказом №123-СК від 17.06.2015 року скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт. Комісією також зафіксовано, що земельна ділянка площею орієнтовно 0,0218 га, яка використовується понад площу земельної ділянки, що надана в оренду [PERSON] , є самовільно зайнятою земельною ділянкою. Частини конструкції зазначеної будівлі перетинають межу земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:06:056:0083, що згідно з рішенням міської ради №278/58 від 26.11.2014 року надана в оренду [PERSON] . Документів, що підтверджували б законність користування земельною ділянкою площею 0,0218 га комісії не пред`явлено, земельна ділянка використовується без правовстановлюючих документів. Також судом встановлено, що з метою захисту порушених прав, як користувача земельної ділянки по [ADDRESS] , внаслідок самовільного зайняття переданої їй в оренду земельної ділянки та самочинного будівництва на ній, [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самовільної будівлі (цивільна справа №203/2406/15-ц). В подальшому за клопотанням позивачки в якості відповідачів по справі було залучено [PERSON] , [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватстройінвест». Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.06.2017 року у цивільній справі №203/2406/15-ц, позов [PERSON] було задоволено та зобов`язано відповідачів [PERSON] , [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватстройінвест» усунути перешкоди позивачці у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:06:056:0083, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту по [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення судом 11.07.2017 року було видано виконавчий лист, який позивачкою пред`явлено для примусового виконання до Центрального ВДВС м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. З постанови державного виконавця Центрального ВДВС від 18.08.2017 року вбачається, що в рамках виконавчого провадження №54333183 з примусового виконання виконавчого листа від 11.07.2017 року, рішення суду було фактично виконано шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту по [ADDRESS] та виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»». Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до ст.ст.215,216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст.ст.80,83 ЗК України та ст.ст.26,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», земельна ділянка, на якій було розташоване нерухоме майно по [ADDRESS] (на теперішній час м.Дніпро), належить територіальній громаді, в особі Дніпровської міської ради, у зв`язку із чим Дніпровська міська рада є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої можуть бути порушені вчиненням оспорюваних правочинів. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст.ст.391,396 ЦК України ст.103 ЗК України. Частинами 1,2,4 ст.376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Звертаючись до суду з позовом за захистом права власності на земельну ділянку, позивач посилався на факт самочинного зведення торгівельного комплексу по [ADDRESS] на земельній ділянці, що не була відведена у встановленому законом порядку для цієї мети, внаслідок чого, укладеними правочинами щодо відчуження самочинно збудованого об`єкту нерухомості, порушено права територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки на який зведено самочинне будівництво. В зв`язку з цим, позивач просив визнати недійсними відповідні правочини, скасувати записи про реєстрацію права власності за відповідачами на спірне нерухоме майно та зобов`язати відповідача [PERSON] повернути земельну ділянку по [ADDRESS] , привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованого торгівельного комплексу. Під час розгляду даної цивільної справи та відповідно до обставин, встановлених зазначеним вище рішенням суду від 08.12.2017 року у цивільній справі №203/1164/201, встановлено, що будівництво торгівельного комплексу по [ADDRESS] здійснювалось без відповідних дозвільних документів на проведення будівельних робіт та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети забудовнику. Вказаний торгівельний комплекс в експлуатацію не вводився та відповідна адреса останньому у передбаченому законом порядку не присвоювалась, а тому в силу зазначених вище обставин зазначений об`єкт є самочинним будівництвом. Також судом встановлено, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2014 року, яким фактично було узаконено право власності [PERSON] на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м по [ADDRESS] в подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2015 року. Таким чином, скасування рішення про визнання права власності на нерухоме майно за ним усуває презумпцію правомірності укладених в подальшому оспорюваних договорів дарування та купівлі-продажу щодо цієї нерухомості, тому всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, не можуть здійснюватись та породжувати будь-які правові наслідки. Крім того, судом встановлено та визнано сторонами під час розгляду даної справи, що спірне нерухоме майно під час виконання рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.06.2017 року у цивільній справі №203/2406/15-ц, було знесено та на теперішній час не існує, як річ та об`єкт права власності, що виключає необхідність захисту порушених прав позивача у спосіб, визначений ст.376 ЦК України та ст.212 ЗК України, а саме: повернення земельної ділянки у придатний до використання стан шляхом знесення самочинно побудованого майна. З огляду на це, нерухоме майно, що є предметом оспорюваних договорів дарування та купівлі-продажу, на теперішній час не існує та в зв`язку із знесенням майна, в силу п.5 ч.1 ст.346, ч.1 ст.349 ЦК України припинилось право власності на нього, що є підставою для державної реєстрації припинення права власності на цей об`єкт нерухомості відповідно до п.75 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127. З урахуванням наведеного та враховуючи, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом торгівельний комплекс по [ADDRESS] , зведений на належній позивачу земельній ділянці, вже було знесено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, які грунтуються саме на порушенні прав позивача через існування самочинно збудованого майна, є безпідставними, належним чином не обгрунтованими та позивачем не доведено які саме перешкоди для нього в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою існували на момент звернення до суду з позовом та існують на теперішній час. Також суд враховує, що позивачем було заявлено вимоги про визнання недійсними договорів, за якими право власності на спірне майно було набуто, зокрема, [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ», а також вимоги про скасування записів про державну реєстрацію права власності за останніми, вчинених на підставі відповідних правочинів. В той час, як рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.12.2017 року у цивільній справі №203/1164/2017, яке набрало законної сили, було припинено право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «ПРИВАТСТРОЙІНВЕСТ» на торгівельний комплекс літ.А-1, загальною площею 231,1 кв.м, розташований по [ADDRESS] , а також скасовано державну реєстрацію права власності за останніми на даний об`єкт нерухомості. В зв`язку з вищевикладеним в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed