Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2017 року по день ухвалення судового рішення. Ухвалою Приазовського районного суду від 23.07.2018 р., розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 16). В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяву не подав; заяв з клопотанням про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін не надав. Представник відповідача 01.08.2018 року надав суду заяву про відкладення розгляду справи на інший час, у зв'язку з тим, що він особисто з 01 по 25 серпня 2018 року буде перебувати у відпустці. Суд не може прийняти до уваги подану заяву, оскільки справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, ухвалою суду від 23.07.2018 року (відповідачем отримано 24.07.2018 року) відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Однак відповідач відзив на позовну заяву не надав. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року /а.с. 8-13/ [PERSON] поновлено на посаді директора Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 «Азимут», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21706,51 гривень. Рішення суду набрало законної сили. Як вбачається з мотивування позовної заяви, відповідачем рішення суду не виконане, його на посаді не поновлено. Доказів на спростування зазначених позивачем фактів відповідачем не надано. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст.. 236 КЗпроП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року /а.с. 8-13/ встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача на момент звільнення складала 442 грн. 99 коп.. Позивачем зазначено попередню суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 174 робочих днів з часу невиконання рішення суду до дня звернення з позовом до суду 23.07.2018 року у розмірі 77080 грн. 26 коп.. Враховуючи, що відповідачем рішення суду від 03 листопада 2017 року не виконане, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу невиконання рішення суду по день ухвалення судом рішення. Суд розраховує розмір середнього заробітку на підставі п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді: кількість часу вимушеного прогулу за період з часу невиконання рішення суду по 23 липня 2018 року (день звернення до суду) складає 174 робочих днів; з 23 липня 2018 року (день звернення до суду) до 20 серпня 2018 року (на день ухвалення рішення) складає 21 робочих днів, сума оплати вимушеного прогулу позивача за ці періоди складає 86383 грн. 05 коп. (442,99 грн. х 21 робочих днів = 9302,79 грн.) + (442, 99 грн. х 174 робочих днів = 77080 грн. 26 коп.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за вимогою майнового характеру у розмірі 863,83 гривень.

Outcome: approved