Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що сторони спору мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.11.2019 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки з всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина. Як зазначає позивач, після винесення вказаного рішення суду в його житті відбулись суттєві зміни, оскільки його матеріальне становище суттєво погіршилось. З`явився ще один виконавчий лист № 60801890 про стягнення аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивач сплачує 58% зі всіх видів його заробітку (доходу) на всіх дітей, що суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до повного погашення заборгованості, в тому числі по аліментах, лише 50% заробітної плати боржника. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить змінити розмір стягнення аліментів та стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Повідомила, що в її довірителя є троє дітей. На користь відповідача він сплачує аліменти в розмірі 25% свого заробітку, на утримання двох інших дітей сплачує 33% доходу. Аліменти на двох інших дітей стягуються на підставі судового наказу. Виконавче провадження по вказаному судовому наказу було відкрите після винесення рішення суду про зміну розміру аліментів, які стягуються на користь відповідача. Вказані обставини призвели до виникнення заборгованості у позивача по сплаті аліментів. Оскільки на підставі ч.5 ст. 183 СК України аліменти на трьох та більше дітей стягуються в розмірі не більше половини заробітку платника аліментів, а також враховуючи положення ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» в якій передбачено, що по виконавчих документах стягуються не більше 50% заробітної плати боржника, представник позивача вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/6 його доходу. Відповідач\~в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що з листопада 2019 року, тобто з часу ухвалення рішення суду про зміну способу стягнення аліментів, які стягувались з позивача на користь відповідача на утримання їх спільної дитини не змінились жодні обставини з якими ст. 192 СК України пов`язує можливість зміни розміру аліментів. Більш того, при вирішенні справи в листопаді 2019 року відповідач повідомляв суд ту обставину, що існує судовий наказ про стягнення аліментів на утримання ще двох його дітей і надавав суду квитанцію про сплату таких аліментів на користь його другої дружини, не зважаючи на те, що наказ не було пред`явлено до примусового виконання. Рішення суду він не оскаржував. Той факт, що після ухвалення рішення судовий наказ було пред`явлено до примусового виконання є лише штучно створеною обставиною з метою зменшення розміру аліментів на утримання дитини сторін спору, оскільки позивач проживає з другою дружиною і їх двома дітьми. Сплата аліментів по такому наказу є теж фіктивною, при чому по рішенню суду позивач не сплачував з листопада аліменти ще жодного разу. Про інші обставини, які б могли стати підставою для зміни розміру аліментів позивач суду не повідомив та не надав відповідних доказів. Заслухавши представників сторін спору, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи таке. Суд встановив, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.11.2019 ухвалено задоволити позов [PERSON] та змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.07.2015 з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] і стягнуто 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4,5). Згідно ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як на підставу зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що його матеріальний стан значно погіршився, оскільки після ухвалення рішення 12.11.2019 про зміну способу стягнення аліментів з нього на користь відповідача на утримання їх дитини, його друга дружина пред`явила до примусового виконання судовий наказ виданий 29.08.2019 про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання їх спільних двох дітей. Таким чином, з нього стягується більше ніж 50 % його заробітку (доходу), що є порушенням ч.5 ст. 183 СК України аліменти на трьох та більше дітей стягуються в розмірі не більше половини заробітку, а також враховуючи положення ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Ті обставини, що у позивача з 2007 року є друга дружина [PERSON] та з 2008 і 2012 років є ще двоє неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] та про народження дітей серії [NUMBER] і серії [NUMBER] (а.с.8,9). 29.08.2019 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області було видано судовий наказ № 138/2120/19 про стягнення з позивача на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16.08.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.14). Тобто, судовий наказ було видано ще до ухвалення вказаного рішення суду 12.11.2019 і, як слідує зі змісту такого рішення відповідач [PERSON] був присутній в судовому засіданні під час вирішення справи та визнавав позов в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/6 частину його заробітку (доходу) мотивуючи таку позицію тим, що на його утриманні знаходяться ще двоє інших неповнолітніх дітей від іншого шлюбу на утримання яких він сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно. Крім того, зазначав, що він не працює, оскільки здійснює догляд за людиною похилого віку з приводу чого перебуває на обліку. Також, як слідує зі змісту мотивувальної частини рішення суду [PERSON] надавав суду докази сплати аліментів на утримання двох дітей від іншого шлюбу. Та обставина що виконавче провадження про примусове виконання вказаного вище судового наказу було відкрито 06.12.2019 підтверджується відповідною постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 60801890 (а.с.13). Разом з тим, сам факт передачі такого судового рішення на примусове виконання не може вважатись зміною майнового стану позивача для застосування положень ст. 192 СК України, оскільки таке рішення існувало та набрало законної сили ще ухвалення рішення суду 12.11.2019. За своєю суттю момент виникнення обов`язку батьків щодо утримання їх неповнолітніх дітей не пов`язаний з наявністю чи відсутністю відповідного судового рішення, а виникає в силу Закону, зокрема, ст. 180 СК України. Більш того, кожне судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання не залежно від факту пред`явлення його до примусового виконання, що стверджується положеннями ст. 129-1 Конституції України. Тобто, за наявності відповідного судового рішення боржник не може легковажно розраховувати на те, що таке рішення потребує виконання лише після пред`явлення його до примусового виконання. Таким чином, на переконання суду твердження позивача про те, що станом на 12.11.2019, тобто час ухвалення рішення суду, його майновий стан був іншим ніж на час пред`явлення до суду даного позову є безпідставним. Більш того, сам же позивач під час ухвалення рішення суду 12.11.2019 представляв суду докази сплати коштів на рахунок його другої дружини ще в серпні 2019 року (а. с. 34). Вказане вище свідчить про те, що обставини на які посилається позивач в даному позові, як на підставу своїх вимог, фактично зводяться до переоцінки тих самих обставин та доказів, які їх підтверджують, які уже були предметом дослідження та оцінки в суді першої інстанції при вирішенні спору між тими ж сторонами про зміну способу стягнення аліментів, які уже стягувались на підставі рішення суду. Доказів набрання вказаним рішенням суду законної сили суду надано не було, однак така обставина не заперечувалась стороною відповідача. Разом з тим, такими повноваженнями не наділений суд першої інстанції при вирішенні справи про зміну розміру аліментів за таким судовим рішенням, оскільки це прерогатива виключно судів апеляційної та касаційної інстанцій. Також інші докази надані представником позивача не доводять факт зміни майнового стану позивача. Так, розрахунок зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП № 60801890 від 05.12.2019, з якого слідує, що у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів перед [PERSON] в загальному розмірі 11\~658,72 грн. за період з серпня по грудень 2019 року (а.с.31), не свідчить про погіршення його матеріального стану враховуючи вказані вище обставини та висновки суду. Та обставина, що за двома судовим и рішеннями з відповідача підлягає до стягнення 58 % його доходу (заробітку), що на думку сторони позивача суперечить положенням ч. 5 ст. 183 СК України та ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зменшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України. Так, ч. 5 ст. 183 СК України регулює питання визначення розміру аліментів при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, а не встановлює граничну ставку для стягнення аліментів за двома судовими рішеннями і відповідно необхідність приведення розміру стягнення за одним із них до того розміру, який за сукупності з іншим не буде перевищувати межі в 50 % доходу (заробітку) платника аліментів. Аналогічно і ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» лише регулює питання розміру відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника на стадії виконавчого провадження. Крім того, ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. На підтвердження факту того, що позивач не проживає разом із другою дружиною та двома їх неповнолітніми дітьми представник позивача надала суду довідку № 58 від 27.02.2020 МКП «Житловокомунгосп», з якої слідує, що позивач проживає разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.32). Разом з тим, з копії паспорту позивача слідує, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем проживання другої дружини та дітей (а.с.6, 33). Крім того, факт того чи проживає позивача з другою дружиною та їх спільними дітьми чи ні не впливає на його обов`язок щодо утримання таких дітей. Також, з приводу твердження представника позивача, що за обставин, які склались щодо утримання позивачем його трьох дітей такі діти перебувають в нерівних умовах, оскільки за одним із судових рішень він має сплачувати 1/3 частину свого доходу на утримання двох дітей, а за іншим 1/4 на утримання однієї дитини не є також підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються на підставі одного із цих рішень відповідно до ст. 192 СК України, оскільки стягувачі самі обрали такий спосіб захисту своїх прав та прав їх неповнолітніх дітей з чим на час ухвалення відповідних судових рішень погодився також суд. Зважаючи на положення вказаних вище норм та викладене вище, зокрема те, що доказів зміни майнового стану позивача суду надано не було суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи положення ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.\~180, 181, 183, 192 СК України та

Outcome: dismissed