Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що 17.06.2015 року він був звільнений з посади завідувача відділом реклами комунального підприємства «Редакція газети «Вечірній Київ» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Однак, в день звільнення з ним не був проведений розрахунок. Заборгованість по зарплаті в розмірі 1 206 гривень 60 копійок була виплачена відповідачем 14.08.2015 року. [PERSON] вважає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.06.2015 року по 13.08.2015 року. А тому позивач просить стягнути з КП «Редакція газети «Вечірній Київ» на свою користь середній заробіток в розмірі 5 000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з тих же підстав, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення середнього заробітку в розмірі 1 500 гривень за період з 29.07.2015 року по 17.08.2015 року, оскільки підприємство до 29.07.2015 року не мало можливості виплатити зарплату. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працював з 02.06.2015 року по 17.06.2015 року на посаді завідуючого відділом реклами в комунальному підприємстві «Редакція газети «Вечірній Київ». Згідно з наказом від 17.06.2015 року за №38-к позивача було звільнено з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.45-копія наказу). В день звільнення з позивачем повний розрахунок проведений не був. З копії платіжного доручення №245 від 17.08.2015 року вбачається, що позивачу було перераховано зарплату в розмірі 1 206 гривень 60 копійок. Отже, повний розрахунок з позивачем був проведений 17.08.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначили сторони в судовому засіданні, [PERSON] в день звільнення працював, але розрахунок з ним проведений не був. Оскільки повний розрахунок з позивачем проведений був лише 17.08.2015 року, має місце затримка розрахунку з 18.06.2015 року до 17.08.2015 року, тобто 41 робочий день. Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок), передбачається, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Про застосування вказаного порядку розрахунку середнього заробітку зазначено і у листі Верховного Суду України від 01.07.2012 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 року». З довідки за №141/П від 16.07.2015 року (а.с.16), виданої КП «Редакція газети «Вечірній Київ», вбачається, що за період роботи позивача на підприємстві з 02.06.2015 року по 17.06.2015 року йому нарахована зарплата в розмірі 1 500 гривень. Отже, середньоденна заробітна плата позивача, виходячи із зазначеної вище інформації, становить без врахування відрахувань 125 гривень (1 500 грн. : 12 днів = 125 грн.). Затримка розрахунку мала місце протягом 41 робочого дня, а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить в загальній сумі 5 125 гривень (125 грн. х 41 день = 5 125 гривень). Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за затримку розрахунку середній заробіток в сумі 5 125 гривень без врахування встановлених чинним законодавством відрахувань. Представник відповідача, визнаючи позов частково, посилається на те, що у період з 18.06.2015 року по 28.07.2015 року підприємство не мало змоги розрахуватись з позивачем, оскільки проходила реорганізація, рахунки деякий час були заблоковані. З наданих відповідачем листів, актів приймання-передачі матеріальних цінностей та платіжних доручень (а.с.68-89) вбачається, що вже 19.06.2015 року голова комісії директор КП [PERSON] прийняв матеріальні цінності, саме відповідно до листа [PERSON] було зупинено обслуговування розрахункового рахунку підприємства, а з 16.07.2015 року мають місце операції по перерахунку відповідачем зарплати. В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.07. 2013 року у справі №6-64цс13 зазначено, що аналіз норм статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної вище відповідальності. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи відповідача. Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 116, 117, 231, 233 КЗпП України,

Outcome: approved