Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про припинення обов`язку з виплати аліментів та звільнення від виплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Синельниківського районного суду у справі № 2-1853/07 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно ј частину всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 10.09.2007 року до повноліття дитини. На виконання цього рішення видано виконавчий лист, на підставі якого в період з 10.09.2007 року по 02.12.2010 року аліменти на користь відповідача сплачувалися за його місцем роботи ВАТ ЕК «Дніпрообленерго». Після його звільнення 26.11.2010 року виконавче провадження було закінчене. 02.12.2010 року виконавче провадження було відкрите Синельниківським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. 19.09.2011 року до виконавчої служби ним було надано пояснення щодо несплати аліментів відповідачеві. В той період син періодично проживав то разом з ним, то з відповідачем, і відповідно під час проживання в нього був на його утриманні. Також між ними була усна домовленість на той час, що вона проживає в будинку який є його власністю за адресою: [ADDRESS] , а вона в свою чергу не матиме претензій щодо сплати аліментів на сина, так як він фактично приймав участь у вихованні сина та його утриманні. З листопада 2011 року по теперішній час син постійно проживає разом з ним і перебуває на його утриманні. Відповідач за весь вказаний час матеріальної допомоги на утримання сина не надавала та в його вихованні участі не брала. Проживання на даний час неповнолітнього сина з батьком є обставиною, що має істотне значення і є підставами для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача, а також його звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла за період з жовтня 2011 року по листопад 2018 року включно в розмірі 83 344, 29 грн.. оскільки він самостійно (без участі відповідача) утримує та виховує сина. Просить звільнити його від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів його заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 10.09.2007 року до досягнення повноліття на користь [PERSON] , які стягуються згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду від 03.10.2007 року №2-1853/07, звільнити від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим провадженням 23006820 на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , в розмірі 83344, 29 грн., стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак до його початку надав заяву в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Треті особи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2007 з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист та Синельниківським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрите виконавче провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментах, наданого головним державним виконавцем Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Банк А.А., станом на 01.12.2018 року, за період з 21.10.2010 року по листопад 2018 року розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини складає 90121, 58 грн. Згідно довідки від 03.12.2018 року, виданої головою квартального комітету №28, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2008 року по теперішній час. Разом з ним проживають: з 2011 року по теперішній час - дружина [PERSON] , [INFO] та з 2011 року по теперішній час - син [PERSON] , [INFO]. Згідно довідки №2405 від 04.12.2018 року, виданою керуючою справами виконкому Синельниківської міської ради Журавель Л. І ., [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2008 року по цей час, дружина [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] зареєстровані за вищевказаною адресою. З довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої начальником ВР СМР Куслива О.М. вбачається, що за відомостями Відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області місце проживання та реєстрації [PERSON] , [INFO] - [ADDRESS] . Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст.181Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 2 статті 188 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження піддягає закінченню у зв`язку з визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273СК України має на меті скасування їх присудження. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з листопада 2011 року по теперішній час неповнолітній син сторін проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, призначені рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа №2-1853/07 від 03.10.2007 року. Крім цього, суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з листопада 2011 року по листопад 2018 року в розмірі 83 344, 29 грн., тобто за період, коли дитина проживала разом зі своїм батьком. Враховуючи те, що на час розгляду справи існує заборгованість [PERSON] перед [PERSON] зі сплати аліментів за період з 21 жовтня 2010 року по жовтень 2011 року включно, відсутні підстави для відкликання з примусового виконання виконавчого листа №2-1853/07. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704, 80 грн. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved