Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до відповідачів, мотивуючи позов тим, що 25 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] у письмовій формі був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого остання взяла в позику 6000 грн. 25 грудня 2013 року відповідач [PERSON] додатково отримала в борг 2000 грн. на попередніх умовах договору, що підтверджується розпискою відповідача. 05 квітня 2014 року відповідач [PERSON] додатково отримала в борг 10000 грн. на попередніх умовах договору, що підтверджується розпискою відповідача. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за договором позики 05 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] невісткою відповідача [PERSON], було укладено та підписано трьома учасниками правочин письмовий договір поруки за яким поручитель [PERSON] відповідає власним коштам та майном за виконання боржником [PERSON] свого обовязку за договором позики, як солідарний боржник. Для підтвердження особи Поручитель [PERSON] надала до договору поруки копію власного паспорта та ідентифікаційний код. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань за договором позики в повній мірі не виконала. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги і просить суд їх задовольнити. Відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі і пояснила суду, що вона ніяких коштів у позивача не отримувала, та жодних договорів не підписувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, заяв та клопотань від неї на час розгляду справи не надходило. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно статті 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також, як передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як зазначено ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України - особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України -у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Також ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно позики грошових коштів від 25 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] у письмовій формі був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого остання взяла в позику 6000 грн. 25 грудня 2013 року відповідач [PERSON] додатково отримала в борг 2000 грн. на попередніх умовах договору, що підтверджується розпискою відповідача. 05 квітня 2014 року відповідач [PERSON] додатково отримала в борг 10000 грн. на попередніх умовах договору, що підтверджується розпискою відповідача /а.с. 7-8/. Враховуючи вище викладене позов в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 25.11.2013 року у розмірі 12\~027,00 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 3185,95 грн., санкцію за прострочення платежів в сумі 2123,96 грн., суму за індексом інфляції 1178,65 грн., що утворилися станом на 02.03.2018 року, всього 15767 гривень 40 коп. підлягає задоволенню. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодного доказу в підтвердження своїх пояснень, що вона жодних коштів у позивача не отримувала та ніде підписів не ставила. Що стосується стягнення коштів з відповідача [PERSON], на користь позивача за договором поруки, як солідарного боржника, то в даній частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В матеріалах справи наявний договір поруки від 05 квітня 2014 року укладений між [PERSON] [INFO] як поручителем та з [PERSON], як кредитором, за участю боржника [PERSON] /а.с.10/, але в самому договорі поруки не зазначено за яким саме договором позики [PERSON] є поручителем і тому враховуючи даний факт позов в частині позовних вимог до [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі, так-як стороною позивача не доведено, що [PERSON] була поручителем саме за договором позики грошових коштів від 25 листопада 2013 року у позивача відповідачем [PERSON], була обізнана з умовами договору, сумою позики та іншими умовами викладени в договорі позики. Також стороною позивача не надано доказів, що зазначений в договорі поруки, як додаток договір позики від 25.11.2013 року з двома розписками, за які вчинено поруку, отримано [PERSON] /а.с.10/. Судові витрати вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial