Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та просив стягнути з останнього неоплачену частину компенсації за невикористану відпустку в сумі 1297 грн 49 коп, компенсацію середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 19 червня 2014 року по 11 липня 2014 року (день подачі позовної заяви) у розмірі 7043 грн. 30 коп. та моральну шкоду у розмірі 834 грн 08 коп. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що він з 01 вересня 2008 року знаходився з відповідачем у трудових відносинах. На підставі наказу з 18 червня 2014 року позивач був звільнений з роботи за згодою сторін, але при звільнені відповідач не провів повний розрахунок компенсації за невикористану відпустку за 43 дні, оплативши лише 07.07.2014 р суму в розмірі 13001,48 грн. та не виплатив позивачу компенсації за невикористану відпустку в сумі 1297 грн. 49 коп., оскільки відповідач розраховуючи компенсацію за невикористану відпустку не виключив час простою із розрахункового періоду. В зв'язку з тим, що на день звільнення відповідач не зробив остаточний розрахунок з позивачем, компенсація середньої заробітної плати за весь час затримки по день звернення до суду складає 7043 грн 30 коп. Також позивач зазначив, що незаконні дії відповідача призвели його до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Трудової книжки [NUMBER] 01 вересня 2008 року позивача було прийнято до Дочірнього підприємства «УГК «Nemiroff» на посаду інженера з комп'ютерних систем. 01 грудня 2009 року позивача було переведено на посаду старшого інженера з комп'ютерних систем. З 18 червня 2014 року позивача було звільнено за згодою сторін (а.с.17). Також факт звільнення позивача з Дочірнього підприємства «УГК «Nemiroff» підтверджується Наказом № 182-НК від 17 червня 2014 року (а.с.18). Як вбачається з історії по картковому рахунку при звільнені відповідач не провів належний розрахунок, перерахувавши 07.07.2014 року частину компенсації за невикористану відпустку в розмірі 13001,48 грн.. Згідно ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Компенсація за невикористану відпустку нараховується та виплачується згідно із Порядком обчислення середньої зарплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Розрахунковий період становить 12 місяців, що передують місяцю виходу у відпустку. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Як вбачається з наказів Дочірнього підприємства «УГК «Nemiroff» від 31.03.2014 р, 07.04.2014р, 14.04.2014 р, 22 .04. 2014 року (а.с. 7-11) на підприємстві встановлювались часи простою. Враховуючи зазначене, на думку суду, наданий позивачем розрахунок компенсації за невикористану відпустку є вірним та відповідає вимогам трудового законодавства України. Таким чином, згідно розрахунку, борг по виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1297 грн 49 коп. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд дійшов висновку про безпідставну затримку відповідачем остаточного розрахунку при звільненні в період з 19.06.2014 року по дату звернення позивача до суду. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині затримки виплати в період з 19.06.2014 року по 11.07.2014 року (16 днів). Середньоденна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача. Так двома останніми, повністю відпрацьованими місяцями роботи є березень, квітень 2014 року. Сумарний розмір заробітної плати за ці місяці склав 17608,25 грн. З урахуванням відпрацьованих днів за ці два місяці - 40, середньоденна заробітна плата позивача складає суму 440 грн.21 коп. Отже компенсація середньої заробітної плати за весь час затримки скдадає: 440 грн 21 коп * 16 днів = 7043 грн 30 коп Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - «Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності». Зазначені вище порушення трудових прав позивача перебувають у безпосередньому причинному зв'язку з заподіянням позивачу моральної шкоди у розмірі 834,08 грн. Беручи до уваги наведене, суд доходить висновку, що [PERSON] до Державного підприємства «УГК «Nemiroff» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити. На підставі викладеного, ПКМУ від 08.02.1995 №100, ст.ст. 83, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 15 ЗУ «Про оплату праці»,

Outcome: approved