Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його наступним. 04.06.2020 на виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 01.06.2020, в межах кримінального провадження №1201916050000155 слідчим СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області Кушніром М.Д. в період часу з 15 год. 42 хв. по 16 год. 12 хв., за відсутності мешканців, без вжиття жодних заходів для забезпечення присутності позивача, як власника, проведено обшук в його квартирі, яка розташована в [ADDRESS] шляхом примусового проникнення в житло, поєднане із знищенням та пошкодженням майна, внаслідок чого йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Зокрема, він являється власником квартири [ADDRESS] , де проживає і зареєстрований з 04.06.1997 з дружиною. 04.06.2020 зранку він із дружиною знаходились на роботі, а про проведення обшуку у своєму житлі в робочий день і в робочий час він жодною уповноваженою особою не попереджався, для участі у даній слідчій дії не запрошувався. Про здійснення досудового розслідування кримінального провадження №1201916050000155 слідчим СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області [PERSON] він також не знав, будь-якого статусу у цьому провадженні йому не надавалось та не допитувалось. При цьому, особа [PERSON] , [INFO] , стосовно якого здійснюється досудове розслідування, ніякого відношення ні до позивача, ні до його сім`ї та житла не має. Вказує, що він жодним чином проведенню слідчої дії не перешкоджав, а обшук повинен був проводится у його присутності в спосіб, визначений законодавством, без порушення його прав і без псування майна. Окрім цього, жодних речей в ході обшуку виявлено не було, а приміщення передано під охорону працівників УСР. Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.06.2020 зобов`язано начальника СВ Калуського відділу поліції внести відомості до ЄРДР, що було зроблено за №12020090170000614 від 13.06.2020, яке скеровано за підслідністю в ДБР м.Львів та яке в подальшому закрито за відсутністю ознак правопорушення, передбаченого ст.162 ч.2 КПК України. При цьому, факт пошкодження і знищення його майна групою поліцейських під час проведення обшуку слідчим не спростовано. Наведене також підтверджено показами свідків. Внаслідок таких дій працівників правоохоронних органів вхідні двері квартири позивача були зіпсовані, пошкоджено дверну коробку і полотно, розрізано замки та пошкоджене покриття стін. Окрім цього, в квартирі створено безлад. Як наслідок, позивач 05.06.2020 здійснив заміну вхідних дверей та ремонт пошкодженої стіни, вартість чого становить 7 543 грн., що становить суму завданої йому матеріальної шкоди. Окрім цього, внаслідок проведеного обшуку 04.06.2020 були порушені конституційні права на недоторканність житла позивача, у зв`язку із чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000, 00 грн. Окремо позивач зазначає і те, що з метою досудового врегулювання, він звертався до керівництва Одеського ГУНП, однак, у відшкодуванні заподіяної шкоди йому було категорично відмовлено. Таким чином обшук у житлі [PERSON] безперечно становив втручання у його право на повагу до житла, його проведено із псуванням і нищенням майна, а тому він просить суд винести рішення та стягнути з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на його користь відшкодування заподіяної під час обшуку матеріальної шкоди у розмірі 7 543 гривень, завдану моральну шкоди в розмірі 20 000, 00 гривень та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Відповідач - представник ГУНП в Івано-Франківській області Білоус Р.В. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі посилаючись на те, що станом на 24.02.2021 кримінальне провадження № 12019160500004155, в рамках якого було проведено обшук у квартирі позивача, знаходиться у провадженні СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області та зупинене за ст. 208 ч. 2 КПК України, матеріали НСРД не розсекречено, а тому розгляд даної цивільної справи не може бути об`єктивним та всебічним. При цьому, позивач рішення стосовно проведення обшуку у встановленому КПК порядку не оскаржував. В подальшому, 30.03.2021 від Білоуса Р.В. надійшов відзив на позовну заяву згідно якого у задоволенні позовних вимог прость відмовити посилаючись на наступне. Так, обшук у квартирі позивача проводився законно, будь-яких незаконних дій з боку працівників поліції вчинено не було, а кримінальне провадження за заявою [PERSON] за ст. 162 ч. 2 закрито за відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. Невиправданою є також сума матеріальних та моральних збитків, а також витрат за надання правової допомоги. Відповідач - представник Державної казначейської служби України Ціжовська В.П. своїм правом подання відзиву на позовну заяву скористалася. Зокрема вказала, що Державна казначейська служба України не є головним розпорядником бюджетних коштів та не може надати будь-яких фактичних даних щодо предмету спору. При цьому, відповідальності за дії інших органів та органів місцевого самоврядування казначейство не несе. Також зазначила, що обгрунтування розміру моральної шкоди позивачем не наведено. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник позивача - адвокат Вороняк А.Є. подала до суду відповідь на відзив Державної казначейської служби України. Зокрема вказала, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією або бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень, а Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Матеріальні витрати позивача, реально понесені ним для усунення дій поліцейських, які пошкодили і знищили його майно, підтверджено відповідними документами, а щодо моральної шкоди, то адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Стосовно заперечень відповідача щодо стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу, то відповідачем не доведено не співмірності витрат на оплату правничої допомоги яка надана позивачу, а його незгода із сумою понесених витрат об`єктивно не підтверджена. Також Вороняк А.Є. подала відповідь на відзив відповідача ГУНП в Одеській області в якому вказала наступне. Так, відповідачем не заперечується факт знищення і пошкодження (псування) майна [PERSON] - вхідних дверей, замків, дверної коробки з полотном, стін, спричинених працівниками поліції із застосуванням лому, кувалди і бензоріза. При цьому, позивачем не оспорюється факт здійснення обшуку у його квартирі, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, саме тому рішення про закриття кримінального провадження за ст.162 ч.2 КК України не оскаржувалося. Слід зазначити, що саме цим процесуальним рішенням слідчого ДБР і доведено факт невиправданого примусового проникнення в житло позивача, наслідком якого є заподіяння шкоди.Проте, очевидним і безспірним є наслідок безрезультатного обшуку, проведеного без забезпечення прав і законних інтересів позивача, про що аргументовано викладено у позовній заяві. Тому, при додержанні поліцейськими гарантованих конституційних прав і порядку, визначеному ст.ст.223, 236 КПК України, пошкодження і знищення майна позивача, не було би допущено. Відповідачем не спростовано факту заподіяння збитків позивачу, а тому позовні вимоги є обгрунтованими. Відповідно до ч.ч. 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Із матеріалів справи встановлено та не оспорюється сторонами, що 04.06.2020 в межах кримінального провадження №1201916050000155 слідчим СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області Кушніром М.Д., а виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2020, в період часу з 15 год. 42 хв. по 16 год. 12 хв. проведено обшук в житлі позивача (а.с. 20, 21-22). При цьому, під час обшуку нічого виявлено не було. [PERSON] є власником даної квартири, проживає та зареєстрований в ній з 1997 (а.с. 11, 12). У зв`язку з проведенням обшуку, позивач 05.06.2020 звернувся до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з заявою про злочин (а.с. 23-25), яку зареєстровано, на виконання ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області (а.с. 27-28) відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України внесено до ЄРДР (а.с. 29) та в подальшому матеріали справи направлено до ДБР у місті Львові (а.с. 26). Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження №12020090170000614 від 13.06.2020, винесеної 10.11.2020 слідчим Другого слідчого відділу СУ Територіального управління Державного бюро розслідувань, провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діяннях працівників поліції ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України (а.с. 33-38). Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на повагу до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. При цьому, частина 2 цієї статті містить випадки, в яких втручання у право на повагу до житла є виправданим і не становитиме порушення. Так, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення зазначеного права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб. Випадки, про які зазначено у ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не встановлені. Так, з метою перевірки обшуку на предмет порушення гарантій ст. 8 Конвенції необхідним є визначення таких обставин: чи мало місце втручання, чи було втручання відповідно до закону, чи переслідувало легітимну мету, чи було необхідним у демократичному суспільстві, тобто пропорційним. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду Статтею 236 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Наведена вимога є безальтернативною, однак жодних заходів працівниками поліції для участі [PERSON] під час проведення обшуку в належному йому житлі вжито не було. Натомість свідки, покази яких висвітлено в постанові про закриття кримінального провадження за фактом незаконного проникнення в житло позивача, вказують, що намагалися зупинити дії працівників поліції щодо проникнення в житло шляхом злому дверей та повідомляли про те, що власник квартири скоро буде вдома та дасть змогу безперешкодно їм зайти до квартири. При цьому, суд також бере до уваги те, що обшук проводився в період часу з 15 год. 42 хв. по 16 год. 12 хв., тобто упродовж лише 20 хвилин. Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. Однак, однак жодних речей в ході його проведення виявлено та вилучено не було, що свідчить про те, що його мету досягнуто не було. Позивач вказує, що не оспорює підставність проведення обшуку в його житлі, що також підтверджено матеріалами справи, однак, на думку суду, з врахуванням конкретних обставин справи, дану слідчу дію можливо було провести не заподіюючи матеріальних збитків [PERSON] , який в короткий проміжок часу надав би працівникам поліції безперешкодний доступ до своєї квартири для проведення обшуку. Суд вважає, що у працівників поліції були законні підстави для проникнення в житло позивача, оскільки вони виконували ухвалу слідчого судді. Однак, з врахуванням конкретних обставин справи, показів свідків - сусідів позивача, які були очевидцями проникнення в квартиру позивача, а також безпосередньо позицію [PERSON] , який також рішення слідчого судді не оспорює, доцільності проникнення саме в такий спосіб на думку суду відповідачем не доведено, як і не доведено необхідність проведення обшуку саме в такий спосіб. Пунктом 5 ст. 234 КПК України визначено, що обшук є заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи. На думку суду, працівниками поліції дану вимогу також проігноровано, а проведення обшуку в житлі позивача не було пропорційним втручанню в життя [PERSON] та його сім`ї. Слід також звернути увагу й на те, що справді з ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 01.06.2020, слідчому СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області Кушніру М.Д. надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] , [INFO] , та зазначено адресу квартири позивача - [PERSON] . Однак, жодних даних, які б свідчили про те, що ця особа мешкає за вказаною адресою, перебуває в стосунках з позивачем чи його родиною матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано. Окрім цього, статус [PERSON] в кримінальному провадженні, в рамках якого проводився обшук в його помешканні не визначений, що не заперечується відповідачем - ГУНП в Одеській області. Позивач з метою досудового врегулювання звертався до керівництва Одеського ГУНП (а.с. 40-41), однак, у відшкодуванні заподіяної шкоди йому було відмовлено (а.с. 42-43). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Позивач довів належними і допустимими доказами порушення його права на повагу до житла за критерієм непропорційності втручання у зв`язку з проведення обшуку в його квартирі, а відповідачі переконливі докази на спростування обставин, викладених в обґрунтування позову, не навели. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивача: право на недоторканність житла (ст. 30 Конституції країни), непорушність права власності (ст. 321 ЦК України), права на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), у зв`язку з чим порушені права підлягають поновленню судом. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд не погоджується із слушністю доводів відповідачів щодо того, що позивач не надав доказів, які би підтверджували факт заподіяння позивачеві матеріальних збитків оскільки на підтвердження понесених матеріальних збитків [PERSON] надано видаткову накладну №151 від 05.06.2020 (а.с. 13) та товарний чек від 10.06.2020 (а.с. 14). Вказані документи підтверджують матеріальні витрати позивача, які він змушений був понести для усунення завданої йому шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади. А тому, факт закриття кримінального провадження щодо порушення недоторканості житла [PERSON] , не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування шкоди. Щодо відшкодування моральних збитків, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що проведення обшуку в житлі будь-якої особи перебуває повністю під контролем держави. При цьому, суд керується принципами розумності та справедливості, враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача, характер немайнових втрат, можливість відновлення попереднього стану. Як встановлено судом, позивач не має будь-якого процесуального статусу в рамках кримінального провадження, в межах якого слідчим суддею було надано дозвіл на проведення обшуку в його житлі. Судом враховується той факт, що позивачу внаслідок порушення права на недоторканість житла було завдано моральні збитки, які суд оцінює в 1000 грн., що є достатньою та справедливою компенсацією моральної шкоди. При цьому, кошти на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, слід стягнути з Державного бюджету України шляхом їх списання зі спеціального рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Так як відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в даному випадку не справляється, то відповідно відсутні підстави для стягнення сплаченого судового збору в розмірі 908, 00 грн. з відповідачів. При цьому, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за позовну вимогу немайного характеру в розмірі 2 270, 00 грн. Щодо понесених витрат за надання правової допомоги, то п. 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Позивачем надано на підтвердження своїх вимог копії квитанцій (а.с. 44, 45),договір-доручення про надання правової допомоги (а.с. 46), акт про прийняття-передачі наданих послуг (а.с. 53). Поряд з цим, ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума витрат за надання праововї допомоги, пропорційна сумі задоволених позовних вимог, що становить 2172, 00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial