Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останньої на свою користь заборгованість за неоплату телекомунікаційних послуг в сумі 45 586,23 коп. (43799,66 грн. - борг за надані телекомунікаційні послуги, 261,92 грн. інфляційні збитки, 1524,65 грн. - 3 % річних від простроченої суми). Позовні вимоги обґрунтував тим, що між ним та відповідачем існують договірні правовідносини щодо надання телекомунікаційних послуг, однак в частині оплати за надані послуги відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконуються, в зв'язку з чим виникла вказана заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, в ньому передбачених, просив його задовольнити. Відповідач та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач та її представник в судовому засіданні не заперечували факт отримання таких послуг на її абонентський номер, проте категорично заперечили, що ці послуги отримала саме відповідач. Крім того, представник відповідача вказав, що позивач не має права вимоги до відповідача, оскільки не він надавав останній ці послуги, а інші юридичні особи, які й мають пред'являти до неї позовні вимоги, а також зазначив, що надання таких послуг не було передбачено типовим договором № 2148 від 23.02.2000 року, який існував між сторонами на момент виникнення спірної заборгованості. Представники третіх осіб - ТОВ «С_В_Р» та ТОВ «Євроінформ»- в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи в своїй відсутності та заперечень проти позову не подали, а тому суд, зважаючи на думки сторін, які не заперечували проти розгляду справи в їх відсутності, вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній доказів в їх відсутності. Доповівши зміст заявлених вимог, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що відповідач є абонентом ПАТ «Укртелеком» на підставі типового договору № 2148 від 23.02.2000 року про надання послуг електрозв'язку (а.с. 18-21) та договору № 106012 від 06.06.2012 року про надання телекомунікаційних послуг, номер телефону [NUMBER] (а.с. 22-29). З абонентського номера [NUMBER], який належить відповідачу, використано послуги «Аудіотекс», що підтверджується листом товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінформ» вих. № 283 від 31.10.2012 року та листом товариства з обмеженою відповідальністю «С_В_Р» вих. № 715 від 31.10.2012 року з деталізацією дзвінків по абоненту з розшифровкою по місцевим розмовам та по міжміським переговорам (а.с. 38,39,42-44). Згідно розрахунку, наданого позивачем (а.с. 8), та листа відповідача № 810 від 29.12.2012 року (а.с. 12), адресованого позивачу, відповідач в травні 2012 року отримала зі свого номеру [NUMBER] телекомунікаційні послуги на загальну суму 43 799,66 грн.. Актом від 05.06.2013 року підтверджується, що стороннє підключення до лінії телефону № [NUMBER], що належить [PERSON], відсутнє (а.с. 40). Даний факт відповідачем та її представником оспорений не був, а тому визнається судом доведеним. Як вбачається з тексту типового договору № 2148 від 23.02.2000 року, укладеного сторонами (а.с. 18-21), позивач зобов'язався надавати позивачу послуги електрозв'язку, перераховані в додатку 1 та безоплатні послуги, перераховані в додатку 2. Згідно п. 4.1 цього договору послуги, які надаються підприємством зв'язку, оплачуються за тарифами, затвердженими згідно з чинним законодавством. П. 7.1 та 7.2 договору зазначають, що він набирає чинності з його підписання і діє п'ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомила про його припинення, то договір вважається дійсним на той же термін. 06.06.2012 року сторони уклали договір № 106012 про надання телекомунікаційних послуг (а.с. 22-29), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надавати відповідачу загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги згідно з переліком та в обсягах, замовлених абонентом, а відповідач зобов'язалася своєчасно сплачувати отримані послуги відповідно до умов договору. Згідно п. 7.1 договору, він набирає чинності з дня його підписання Укртелекомом та Абонентом і діє протягом одного року. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомила письмово про його припинення договір вважається продовженим на тих самих умовах на кожний наступний рік. Таким чином, на час виникнення спірної заборгованості (травень 2012 року) за отримані послуги, правовідносини сторін були врегульовані умовами саме типового договору № 2148 від 23.02.2000 року. Перелік послуг електрозв'язку, які надавались відповідачу за цим типовим договором, встановлений відповідним переліком (а. с. 173), який міститься в додатках № 1 та № 2 до цього договору. В судовому засіданні представник позивача вказав, що спірна сума заборгованості в розмірі 43 799,66 грн. виникла в зв'язку з користуванням відповідачем послугою : «надання виходу до телематичних служб», яка міститься в додатку № 1 за номером 15. Ст. 1 Закону України «Про зв'язок» № 160/95-ВР від 16.05.1995 р., який був чинний на момент укладання сторонами типового договору № 2148 від 23.02.2000 року, визначала електричний зв'язок як передача, випромінювання або прийом знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах. Правилами користування місцевим телефонним зв'язком, затвердженими Постановою КМУ від 22.04.1997 року № 385, які були чинні станом на 23.02.2000 року, а саме п. 11 цих Правил було передбачено, що надання виходу до телематичних служб належить до послуг зв'язку. Ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» від 18.11.2003 року № 1280-IV визначає телекомунікації (електрозв'язок) як передавання, випромінювання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах. Дана правова норма визначає поняття телекомунікації та електрозв'язок як тотожні. Види телекомунікаційних послуг та порядок їх надання передбачені ст. ст. 62, 63 цього Закону. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що поняття «телематична служба» не є юридично визначеним поняттям, хоч і вживається в юридичній літературі та нормативно-правових актах, зокрема воно було вжито в Правилах користування місцевим телефонним зв'язком, затверджених Постановою КМУ від 22.04.1997 року № 385. Під ним слід розуміти служби електрозв'язку, за винятком телефонного, телеграфного служб та служби передачі даних, призначені для передачі інформації через мережі електрозв'язку. На підтвердження цього представник позивача надав роздруківку із всесвітньої мережі «Інтернет», в якій міститься визначення телематичних служб та їх послуг (а.с. 218-219). Доказів щодо іншого розуміння та тлумачення поняття «телематична служба» відповідачем та її представником подано не було, а тому воно приймається судом до уваги як доведене. Судом встановлено, що 27.01.2010 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «С_В_Р» був укладений договір № 888311-32 (а.с. 50-58) про надання абонентам Укртелекому послуг Аудіотекс. Згідно п. 1.2 цього договору послуги Аудіотекс є телекомунікаційними послугами, що надаються абонентам за встановленими тарифами і полягають у забезпеченні Абонентам доступу до інформації оператора за визначеним кодом доступу. 11.03.1999 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроінформ» укладений договір № 26/7-4 (а.с. 59-65) про надання послуг доступу до мережі радіопошукового зв'язку. Згідно п. 1.2 цього договору послугами доступу є додаткові послуги зв'язки, які полягають у забезпеченні доступу абонентів до мережі радіопошукового зв'язку оператора. Послуги доступу надаються абонентам згідно до Правил користування місцевим телефонним зв'язком, затверджених КМУ, за встановленими оператором тарифами, що узгоджуються у відповідності до законодавства України. Оскільки телематичними службами згідно загальноприйнятого визначення (а.с. 218) є інформаційні служби, інформаційно-довідкові служби, служби доступу до інформаційних ресурсів, ТОВ «Євроінформ» та ТОВ «С_В_Р» згідно зі змістом вищезазначених договорів є телематичними службами. Ця обставина вважається судом доведеною, оскільки ніким не була спростована в судовому засіданні. Таким чином, посилання відповідача та її представника на те, що надання їй вказаних телекомунікаційних послуг не було передбачено умовами типового договору № 2148 від 23.02.2000 року, піддаються судом критичній оцінці та не беруться до уваги, так як в судовому засіданні було доведено факт надання відповідачу послуги «надання виходу до телематичних служб», згода на отримання якої була підтверджена відповідачем своїм підписом під час підписання типового договору. Представник позивача вказав, що позивач безпосередньо не надавав відповідачу послуги Аудіотекс та додаткових послуг зв'язку, а лише надавав їй доступ до інформації оператора за визначеним кодом доступу, а самі послуги надавались операторами зв'язку - ТОВ «Євроінформ» та ТОВ «С_В_Р», третіми особами по справі. Згідно умов укладених між позивачем та третіми особами договорів, саме позивач має право вимоги до абонента, який скористався послугами Аудіотекс чи додаткових послуг зв'язку. Так, згідно п. 3.1.3.2 та п. 3.1.3.4 договору між позивачем та ТОВ «С_В_Р» (а.с. 51) саме Укртелеком зобов'язується збирати платежі від абонентів за надані послуги Аудіотекс та у разі наявності заборгованості за надані послуги Аудіотекс, стягувати цю заборгованість у судовому порядку. Згідно п. 2.1.3 договору між позивачем та ТОВ «Євроінформ» (а.с. 51) Укртелеком зобов'язується у щомісячних рахунках абонентам за надані послуги телефонного зв'язку враховувати та друкувати окремим рядком суму до сплати за надані послуги доступу за звітний період, а також здійснювати розрахунки з абонентами за послуги доступу у відповідності з законодавством України, Правилами користування місцевого телефонного зв'язку, та цим договором (п. 2.1.5). Отже, зі змісту цих договорів стає зрозумілим, що обов'язок по стягненню заборгованості за отримані відповідачем телекомунікаційні послуги несе безпосередньо позивач, який і має право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Таким чином, твердження відповідача та її представника, що позивач не має права вимоги до неї, не знайшло свого підґрунтя в судовому засіданні, а тому відкидається судом як безпідставне. Твердження відповідача, що вона не знала про укладені між позивачем та третіми особами договори, не може слугувати підставою для звільнення її від цивільно-правової відповідальності, оскільки в судовому засіданні останньою не було доведено, що позивач мав перед нею зобов'язання повідомити про наявність цих договорів, однак його не виконав. Згідно умов укладеного між позивачем та відповідачем типового договору подібного обов'язку на позивача покладено не було. Зі змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Наявність заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 43 799, 66 грн. стверджується розрахунком (а.с. 8), який в судовому засіданні відповідачем не оспорювався та жодних зауважень до змісту цього розрахунку відповідачем не вносилося. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані телекомунікаційні послуги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, підлягають до задоволення вимоги позивача і щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків та три проценти річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України), оскільки у встановлений договором строк відповідач взятих на себе зобов'язань не виконала. Зауважень до розрахунків інфляційних збитків та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов'язання (а.с. 9,10) з боку відповідача та її представника також не поступало. В зв'язку з цим, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість за неоплату телекомунікаційних послуг в сумі 45 586 (сорок п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят шість) грн. 23 коп. (43 799,66 грн. - борг за надані телекомунікаційні послуги, 261,92 грн. інфляційні збитки, 1524,65 грн. - 3 % річних від простроченої суми), а також судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 455 грн. 86 коп..

Outcome: approved