Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просив стягнути на його користь солідарно зі співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2.28092 від 18 липня 2008 року у розмірі 43024 (сорок три тисячі двадцять чотири) грн. 80 коп., в тому числі: - 25198 (двадцять п'ять тисяч сто дев'яносто вісім) грн. 47 коп. - борг по капіталу, - 1822 (одна тисяча вісімсот двадцять дві) грн.. 68 коп. - борг по процентам, - 16003 (шістнадцять тисяч три) грн. 65 коп. - пеня. Позов обґрунтовано тим, що 18.07.2008р. між позивачем та співвідповідачем [PERSON] (як позичальником) було укладено кредитний договір №2.28092, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 59000,00 грн., зі сплатою 25% річних, строком на 72 місяці. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором, надавши позивальнику [PERSON] кредитні кошти за виключенням суми комісії за видачу кредиту. У свою чергу, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе кредитні зобов'язання, у зв'язку з чим позивач надіслав відповідачу [PERSON] листа №1676/7/12 від 19.11.2012р. з вимогою про повне дострокове погашення кредиту протягом 5 банківських днів з дня відправлення вимоги. Граничний строк такого дострокового погашення - 29.11.2012р. Але позичальник цієї вимоги не виконав. На дату подання позову, тобто на 29.07.2013р., строк прострочення позичальника за вказаним кредитним договором становив 478 днів. Загальна сума заборгованості перед позивачем за кредитним договором складає 43024,80 грн., у тому числі, 25198,47 грн. - борг по капіталу, 1822,68 грн. - борг по процентам, 16003,65 грн. - пеня. Крім того, 18.07.2008р. у забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та співвідповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки №2.28092ДП. 22.11.2012р. позивач направив поручителю [PERSON] вимогу №1677/7/12 від 19.11.2012р. про виконання кредитних зобов'язань відповідно до умов договору поруки. Але ця вимога виконана не була. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов та підтвердив фактичні обставини, які в ньому викладені. Співвідповідач [PERSON] заперечувала проти позову, пояснивши, що вона виконала свої зобов'язання за договором поруки, сплативши за позичальника [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором, для чого їй довелося продати автомобіль. Представник співвідповідачки [PERSON] - [PERSON] також заперечувала проти позову, обґрунтовуючи це тим, що договір поруки є припиненим, оскільки позивач звернувся до суду 29.07.2013р., тобто після спливу більш ніж 6 місяців з дня, коли позичальник [PERSON] мав достроково погасити всю суму заборгованості. Крім того, представник співвідповідача [PERSON] вважає, що сума пені, нарахована на прострочені кредитні зобов'язання є завеликою та підлягає перерахунку з урахуванням спеціального строку позовної давності, встановленого законом для цієї вимоги, а також з урахуванням сум, які були сплачені [PERSON] в погашення заборгованості за позичальника. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Суд вжив всі необхідні, передбачені законом заходи для виклику відповідача [PERSON] шляхом направлення судових повісток. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.07.2008р. між позивачем та співвідповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №2.28092 (а.с.7-9). Предметом цього договору було надання банком (позивачем) позичальнику (відповідачу [PERSON]) кредиту у сумі 59000,00 грн., зі сплатою 25% річних, виходячи з 360 календарних днів у році, строком користування на 36 місяців (п.1.1 договору). Також кредитним договором було встановлено графік платежів (додаток №1 до договору «Графік повернення кредиту та сплати відсотків»). 26.01.2009р., 14.03.2011р. та 15.07.2011р. до кредитного договору були внесені зміни шляхом укладення між банком та позичальником договорів №1, №2 та №3 про внесення змін до кредитного договору, якими також вносилися зміни до графіків повернення кредиту та сплати процентів (а.с.10-19). Згідно з вказаними змінами умов кредитного договору (відповідно до останньої редакції) строк користування кредитом становить 72 календарні місяці від дати видачі кредиту включно, а з 14.03.2011р. встановлювалася диференційована процента ставка, яка залежить від періоду користування кредитом. Так, з 19.03.2011р. по 16.07.2014р. процентна ставка становить 0,5% річних, виходячи з 360 календарних днів у році, весь інший період користування кредитом - 25% річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Також визначалося, що у випадку порушення позивальником своїх зобов'язань за кредитним договором строком понад 30 днів в період з 19.07.2011р. по 16.07.2014р. включно, розмір процентів за користування кредитом встановлюється на рівні 25% річних з моменту відправлення кредитором відповідного повідомлення позичальнику про зміну процентів (п.1.1 договору №2 від 14.03.2011р., п.1.1., п.1.2 договору №3 від 15.07.2011р.) За умовами п.3.3.1 кредитного договору (в редакції від 18.07.2008р.) при настанні строків платежів згідно графіку, а також строків інших платежів, передбачених цим договором, позичальник (співвідповідач [PERSON].) зобов'язується поповнити свій рахунок [NUMBER], відкритий в цьому ж банку, та уповноважує і доручає банку (позивачу) здійснювати з цього рахунку договірне списання коштів, що підлягають сплаті позичальником на користь позивача за цим договором та графіком повернення кредиту та сплати відсотків. Аналогічні умови щодо надання відповідачем [PERSON] права позивачу здійснювати договірне списання грошових коштів в рахунок погашення кредитних зобов'язань містить і нова редакція кредитного договору (п.2.3, розділ 5 договору №1 від 26.01.2009р. про внесення змін до кредитного договору). При цьому, як визначено п.5.1 кредитного договору (в редакції від 29.01.2009р.) договірне списання є не обов'язком, а правом банку, яке виникає з дати настання строку погашення грошових зобов'язань, діє до моменту їх повного погашення та не може бути скасоване позичальником в односторонньому порядку. Загальні правила повернення позичальником кредиту та сплати відсотків за встановленим графіком передбачені пунктом 2.2 та пунктом 2.3 кредитного договору (у редакції від 26.01.2009р.) відповідно до яких повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, строк і сума сплати яких визначені Графіком. Погашення усіх грошових зобов'язань позичальника за цим договором здійснюється шляхом зарахування коштів на визначені банком рахунки у встановленій цим договором черговості. Пунктом 2.4 кредитного договору (в редакції від 26.01.2009р.) передбачено, що при порушенні встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 грн. в еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором, надавши 18.07.2013р. позивальнику [PERSON] кредитні кошти у сумі 58410,00 грн. (тобто за виключенням суми комісії за видачу кредиту). Ця обставина підтверджується випискою з рахунку [NUMBER], відкритому відповідачу [PERSON] у ПАТ «ПроКредит Банк» (а.с.20). Факт порушення позивальником (відповідачем [PERSON].) взятих на себе кредитних зобов'язань, на який позивач посилається у своєму позові, як на підставу позовних вимог, підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.21-22), а також випискою з рахунку [NUMBER], відкритому відповідачу [PERSON] у ПАТ «ПроКредит Банк» (а.с.122-136). На дату подання позову, тобто на 29.07.2013р., строк прострочення позичальника за вказаним кредитним договором становив 478 днів. Загальна сума заборгованості перед позивачем за кредитним договором складає 43024,80 грн., у тому числі, 25198,47 грн. - борг по капіталу, 1822,68 грн. - борг по процентам, 16003,65 грн. - пеня. Крім того, 18.07.2008р. у забезпечення виконання позичальником (відповідачем [PERSON].) своїх кредитних зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та співвідповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки №2.28092-ДП (а.с.24), в який в подальшому 26.01.2009р. та 15.07.2011р. вносилися зміни відповідно до змін до кредитного договору (а.с.25-27). За умовами договору поруки, з урахуванням внесених до нього змін, поручитель (відповідач [PERSON]) зобов'язалася відповідати перед кредитором (позивачем) по зобов'язанням позичальника (відповідача [PERSON].), які виникають з умов вищевказаного кредитного договору у повному обсязі цих зобов'язань. 22.11.2012р. позивач надіслав позичальнику відповідачу [PERSON] та відповідачу листа №1676/7/12 від 19.11.2012р. з вимогою про повне дострокове погашення кредиту протягом 5 банківських днів з дня відправлення вимоги (а.с.23, 29). Крім того, 22.11.2012р. позивач надіслав поручителю (відповідачу [PERSON]) вимогу №1677/7/12 від 19.11.2012р. про виконання зобов'язань за кредитним договором відповідно до умов договору поруки (а.с.28-29). Співвідповідачем [PERSON] було надано суду копії (оригінали - для огляду) квитанцій про поповнення рахунку [NUMBER], відкритому відповідачу [PERSON] у ПАТ «ПроКредит Банк», на загальну суму 28210,50 грн. (а.с.80-86). Платником у цих квитанціях зазначено власника рахунку - [PERSON], але, як пояснила співвідповідач [PERSON], ці поповнення здійснювались нею її власними коштами з метою виконання зобов'язань за договором поруки з погашення заборгованості позивальника перед банком за кредитним договором. Проте, операція з поповнення рахунку позичальника не є тотожною погашенню кредитних зобов'язань. Крім того, у вказаних квитанціях не зазначено цільового спрямування грошових коштів, якими поповнюється рахунок відповідача [PERSON] Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, окрім зобов'язань за кредитним договором №№2.28092 від 18.07.2008р., поручителем за яким є [PERSON], відповідач [PERSON] має інші кредитні зобов'язання перед позивачем за кредитним договором №2.25605 від 24.01.2008р., згідно з умовами якого позивачу також надано право на договірне списання коштів з рахунку [NUMBER], відкритому відповідачу [PERSON] у ПАТ «ПроКредит Банк» (а.с.148-157). В свою чергу, співвідповідач [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до співвідповідача [PERSON] з позовом про стягнення тих грошових коштів, які вона вносила для поповнення його рахунку з метою виконання своїх зобов'язань як поручителя щодо кредитного договору №2.28092 від 18.07.2008р., та які були направлені на погашення заборгованості за іншим кредитним договором. Що стосується доводів представника співвідповідача [PERSON] про припинення дії договору поруки, оскільки після пред'явлення позивачем вимоги від 19.11.2012р. про погашення поручителем існуючої на той час заборгованості та повне дострокове виконання кредитних зобов'язань минуло більш, ніж 6 місяців, то суд вважає такі доводи помилковими. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Таким чином, оскільки кредитним договором визначено строк повного погашення кредиту до 18.07.2014 року (враховуючи строк дії договору - 72 місяці від дати видачі кредиту включно), дія договору поруки не припинена. Що стосується доводів представника співвідповідача про надмірну суму пені, нараховану на прострочену суму кредитних зобов'язань, то а також про необхідність зменшення цієї суми, то суд не знаходить підстав для застосування у даному випадку положень ч.3 ст.551 ЦК України, якими передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, згідно з п.6.5 кредитного договору (в редакції від 26.01.2009р.) сторони визначили, що до усіх вимог, що випливають з цього договору встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законом встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. Аналогічну умову містить і п.4.5 договору поруки (в редакції від 26.01.2009р.). В судовому засіданні не було встановлено обставин, які зазначені у ч.3 ст.551 ЦК України та мають істотне значення для зменшення розміру неустойки. Таким чином, проаналізувавши всі надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог. Так, статтею 509 Цивільного кодексу України надано визначення зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більш сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу). Договір є однією з підстав виникнення зобов'язання, тобто правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (п.1 ч.2 ст.11 та ч.1 ст.509 ЦК України). При цьому, згідно з ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У статті 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статею 629 ЦК України встановлено принцип презумпції обов'язковості виконання договору його сторонами. За загальними умовами виконання зобов'язання, встановленими ст.526 ЦК України, воно має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст.611 ЦК України, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). У відповідності до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі, неустойкою(штрафом, пенею), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а штрафом - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст.549 ЦК України). Крім того, згідно зі ст.546 ЦК України ще одним з видів забезпечення виконання зобов'язання є порука. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст.553 ЦК України). Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі викладеного,

Outcome: approved