Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] про стягнення боргу у розмірі 8000 гривень 00 копійок, та 5200 гривень 00 копійок відсотків, мотивуючи свою вимогу тим, що 15.05.2018 року відповідач взяла у нього в борг 8000 гривень з умовою їх повернення до 15 вересня 2018 року з урахуванням 5 відсотків щомісяця від основної суми боргу, що складає 9600 гривень. В зазначений строк [PERSON] борг не повернула, на прохання повернути не реагує. 10 квітня 2019 року на адресу [PERSON] позивачем надіслано лист з вимогою про повернення боргу, однак відповідач ігнорує вимоги позивача та уникає його. Прохає стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 8000 гривень та 5 відсотків від основної суми боргу, що становить станом на 15.06.2019 року 5200 гривень. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву з клопотанням провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення, прохає позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, відзив на позов не надала, подала заяву, в якій зазначила, що позов [PERSON] визнає, заперечень не має, прохала слухати справу без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 8000 гривень та нарахованих відсотків, які становлять 5200 гривень, та 768 гривень 40 копійок понесених судових витрат на сплату судового збору підлягають задоволенню з наступних підстав. 15 травня 2018 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі восьми тисяч гривень з терміном повернення до 15 вересня 2018 року, та нарахуванням 5% щомісяця від суми боргу, отримавши кошти, склала розписку, де зазначила умови отримання позики. За період з 15 травня 2018 року до 15 червня 2019 року минуло 13 місяців, за цей час 5% річних становить 5200 гривень,. В зазначений у розписці строк відповідач позику не повернув, своїх обіцянок не виконала, що стало для [PERSON] підставою звернення до суду з відповідним позовом. Позивач прохає стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 8000 гривень, п`ять відсотків річних від зазначеної суми - 5200 гривень, а всього 13200 гривень, та 768 гривень 40 копійок понесених судових витрат на сплату судового збору. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається зі змісту боргової розписки (а.с. 7) сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальнику у термін до 15 вересня 2018 року, при цьому позичальник [PERSON] зобов`язалася повернути гроші у сумі 8000 гривень. Позичальник також взяла на себе зобовязання сплачувати щомісячно відсотки - 5% щомісяця від суми боргу. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов`язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту складеної відповідачем розписки вбачається, що він не брав на себе зобов`язання сплатити позивачу за користування коштами відсотки. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе боргових зобов`язань з повернення боргу позивачу [PERSON] відповідно до наданої ним розписки. За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст.ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики суду не надано. Як передбачено ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов`язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов`язання, про що також зазначено в ст. 599 ЦК України. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов`язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За вказаних обставин, в силу умов договору позики та ст. ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви.

Outcome: approved