Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору б/н від 27.09.2011 р. відповідачка [PERSON] отримала від нього кредит в розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення вимог закону та договору відповідачка належним чином не виконала своїх зобов»язань , внаслідок чого утворилася заборгованість , яка станом на 31 жовтня 2016 року складає 41233,87 грн., з яких : 3710,03 грн. заборгованість за кредитом; 31691,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3392,90 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та пені; 500 грн. штраф\\ фіксована частина\\; 1939,71 грн. штраф \\ процентна складова\\. Позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 41233,87 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився. В позові просив про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, про день і час розгляду справ була належним чином повідомлена. Подала до суду письмово викладені заперечення проти позову в яких вказала на необгрунтованість позовних вимог оскільки кредитного договору з позивачем вона не укладала. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновків, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що 27.09.2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно п.2.1.1..2.4 Умов і правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг- у разі невиконання зобов»язань за договором на вимогу банку виконати зобов»язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до п.п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Згідно виписки по рахунку відповідач має заборгованість по кредитному договору. Згідно розрахунку, поданого ПАТ КБ « Приватбанк», відповідачка станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість за кредитним договором б/н від 27.09.2011 року в розмірі 41233,87 грн. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1\\ припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ; 2\\ зміна умов зобов»язання; 3\\ сплата неустойки; 4\\ відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003ці15 від 23 жовтня 2015 року. В той же час, позивачем не виконано належним чином обовязок по доказуванню кожної обставини на яку він посилається, так в матеріалах справи відсутні достовірні та беззаперечні докази оцінивши які суд мав би обєктивну можливість дійти висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н від 27.09.2011 року. Підписана [PERSON] анкета-заява від 27.09.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не є кредитним договором б/н від 27.09.2011 року, оскільки не зрозуміло до яких саме Умов та Правил надання банківських послуг приєдналась [PERSON] Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. З урахуванням наведених норм, в ході розгляду справи позивач мав довести обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема щодо виникнення кредитних правовідносин, обґрунтованості кредитної заборгованості в заявленому позивачем розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду платежу, чого в даному випадку зроблено не було. На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору, позивач надав до суду копію заяви [PERSON] про видачу їй кредитної карти, а також умови та правила надання банківських послуг. При цьому, оскільки вказані умови не підписані позичальником, відтак відсутня можливість встановити, чи саме з цими умовами відповідача було ознайомлено при подачі заяви про видачу кредитної карти, вказані умови не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку. Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в ряді постанов, зокрема у справі №6-16цс15. За таких умов у даній справі суд може брати до уваги лише умови, викладені у заяві [PERSON], та не може враховувати умови кредитування, що містяться в інших, не підписаних позичальником документах. З наданої банком до суду копії заяви позичальника вбачається, що вона виконана рукописним способом на відповідному бланку банка та є по суті заявою про видачу кредитної картки з відміткою про її отримання. В долученій до позову копії вказаної заяви містяться умови щодо розміру кредитного ліміту, розміру відсотків, що мають нараховуватися на кредит та порядку погашення заборгованості. При цьому вказані умови виконанні друкованим способом поверх відомостей та граф зазначеної заяви, що викликає сумнів у їх автентичності. Оригіналу вказаного документа позивачем представлено до суду не було, хоча відповідач заперечувала факт підписання нею кредитного договору. Наведене зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову саме через недоведеність позовних вимог. З врахуванням встановлених обставин, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі ст.88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed