Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Наразі, по вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивачки [PERSON] , який не мешкає на вказаній жилплощі з січня 2017 року, а тому втратив право користування зазначеною жилплощею. Ухвалою суд від 30.12.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 04.03.2021 року. 04.03.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача, підготовче засідання відкладено на 28.04.2021 року. 28.04.2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09.06.2021 року. 09.06.2021 року у судовому засіданні допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставин не проживання відповідача в квартирі позивача з 2017 року, слухання справи відкладено на 14.07.2021 року. У судове засідання 14.07.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач заявляла про проведення судового засідання за її відсутності, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, проте рекомендовані повідомлення поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній». Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] (свідоцтво про шлюб 18.09.1995 року з [PERSON] , серія [NUMBER] ) [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 04.10.1994 року в ріних частках із [PERSON] та свідоцтво про право спадщину за законом після смерті [PERSON] від 09.04.2002 року). Відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг ОМР № З1-186088-ф/л від 10.09.2020 року на вказаній житловій площі зареєстрований, зокрема, з 15.11.2002 року року [PERSON] , шлюб позивачки з яким розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси відб17.07.2017 року. Факт не проживання відповідача за вказаною адресою з 2017 року підтверджується Актом про не проживання від 04.08.2020 року, та від 30.03.2021 року, складених мешканцями будинку [ADDRESS] , а також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до п. 1,2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею до шлюбу; майно, набуте нею, за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Отже підстави вважати вказану квартиру спільним майном подружжя відсутні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, враховуючи доведеність відсутності відповідача, який отримав право користування квартирою як член сім`ї позивача - власника житла, понад один рік, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved