Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що Мешкає за адресою: [ADDRESS]. Поряд з його будинком по [ADDRESS] знаходиться будинок гуртожитку Державного підприємства «Придніпровська залізниця», який мав колишню адресу: [ADDRESS], з якого мешканців будинку в зв'язку із його аварійним станом було переселено в новий будинок в 1996 році. Вказаний будинок колишнього гуртожитку є власністю Фонду державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області. Після виселення мешканців гуртожитку в 1996 році в ньому тривалий час ніхто не проживав, останнім ніхто не опікувався та він почав руйнуватись. Також в ньому почали збиратись особи без постійного місця проживання, які кожного дня влаштовували сварки, п'яні дебоші, викрадали його та сусідів майно, заважали спокійно мешкати на своєму подвір'ї. В 1998 році, щоб завадити цим безпорядкам, він самовільно зайняв покинутий усіма будинок гуртожитку [ADDRESS], з якого за рішенням суду від 10.07.2003 року був виселений. В подальшому цей будинок було розграбовано невідомими та від нього на теперішній час залишився лише фундамент. В кінці 2005 року на початку 2006 року він самовільно зайняв напівзруйнований будинок гуртожитку [ADDRESS], тому, що бачив, що сталось з будинком [ADDRESS]. Зайнявши будинок [ADDRESS] він повністю за свої кошти поновив напівзруйнований будинок, тобто за свій рахунок відновив та покращив стан державного майна, яке державі було не потрібно. Зробивши капітальний ремонт будинку він значно поліпшив його стан. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2010 року за позовом відповідача йог було виселено з гуртожитку та 15.11.2010 року він добровільно виконав рішення суду і виїхав з будинку. При цьому, в останньому залишилось майно, яке належить йому на праві власності та яке до цього часу не може забрати. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 09.09.2010 року Дніпропетровського НДІСЕ ринкова вартість поліпшень (будівельно-ремонтних робіт), які він виконав по [ADDRESS], складає 117223 грн. Відповідно до довідки Відокремленого структурного підрозділу «Містобудівельний поїзд №57» від 20.09.2008 року №815 початкова вартість гуртожитку станом на 01.09.2007 року становить 90325 грн. 39 коп. З урахуванням зазначеного просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вартість поліпшень (будівельно-ремонтних робіт) виконаних на об'єкті по [ADDRESS] в сумі 117223 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити йог в повному обсязі. Представник відповідача - Державного підприємства «Придніпровська залізниця» позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю і не підтвердження належними доказами. Представник відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області в судовому засіданні 28.10.2013 року позов не визнав та надав відзив на позов, в якому просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог, посилаючись, що відділення не є власником будинку по [ADDRESS], а розрахунок витрат є надуманим та нічим не обґрунтованим. В подальші судові засідання представник відповідача не з'явився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Відповідно до ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2010 року [PERSON] та [PERSON], було виселено з гуртожитку Державного підприємства «Придніпровська залізниця» по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Як вбачається з тексту вказаного рішення, під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідно до довідки Фонду державного майна України від 19.09.2008 року на балансі Відокремленого структурного підрозділу «Містобудівельний поїзд №57» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» перебуває гуртожиток [ADDRESS], 211 км. Розпорядженням міського голови від 21.11.2008 року гуртожитку було присвоєно адресу: [ADDRESS]. В 1996 році власником гуртожитку було прийняте рішення про розселення мешканців та в 1998 році в період підготовки гуртожитку до капітального ремонту, будинок було самовільно зайнято [PERSON] Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.07.2003 року [PERSON] було примусово виселено із самовільно зайнятого будинку без надання іншого житлового приміщення. В 2005 році працівнику відповідача [PERSON] з дружиною власником гуртожитку було надано дозвіл на вселення до будинку гуртожитку та взимку 2006 року останні туди вселились. В серпні 2006 року [PERSON] самовільно, без дозволу вселився в гуртожиток та зробив окремий вхід в зайнятті ним приміщення. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2010 року набрало чинності, а встановлені ним обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Як зазначив позивач, після самовільного вселення до будинку по [ADDRESS], в зв'язку з тим, що останній перебував в незадовільному стану та потребував капітального ремонту, ним було здійснено поліпшення (будівельно-ремонтні роботи), вартість яких відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 09.09.2010 року Дніпропетровського НДІСЕ складає 117223 грн. та які, посилаючись в обґрунтування правових підстав на ст.ст.390,1214 ЦК України, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Разом з тим, з вказаного висновку вбачається, що кошторисна документація з визначення вартості поліпшень (будівельно-ремонтних робіт) складена станом на 09.09.2010 року та на підставі вимог ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», а тому суд не вважає зазначений висновок належним доказом здійснених позивачем протягом 2005-2010 року витрат на поліпшення майна, оскільки останній є приблизним та не ґрунтується на фактичних даних, зокрема, документах (договорах, товарних, касових чеках, накладних та інш.) щодо вартості придбаних та використаних позивачем матеріалів, машин та механізмів. Не надано позивачем відповідних доказів і під час розгляду справи. Крім того, ч.1 ст.1214 ЦК України передбачено право особи, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Судом встановлено, що крім ремонту самовільно зайнятої частини гуртожитку позивачем було здійснено прибудову до будівлі останнього, обладнано окремий вихід для відособленого користування приміщенням. В зв'язку з цим, не можна вважати вказані переобладнання необхідними витратами на збереження позивачем самовільно зайнятого майна. Не наведено позивачем належних обґрунтувань і тому, що інші понесені ним витрати були необхідними витратами для збереження майна в існуючому стані та, відповідно, такими, що узгоджуються з положеннями абз.2 ч.1 ст.1214 ЦК України та надають позивачу право на відшкодування понесених витрат власником майна. Також, суд враховує, що як встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2010 року власником гуртожитку в 1996 році було прийняте рішення про розселення мешканців гуртожитку в період підготовки приміщення до капітального ремонту. В подальшому в гуртожиток було заселено сім'ю [PERSON] Самовільно заселившись в частину будівлі гуртожиток позивач створив перешкоди власнику майна в користуванні та утримання майном, що стало підставо в подальшому для звернення відповідача з позовом до суду про виселення [PERSON] Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, не підтверджені належними доказами та в задоволенні позову останнього слід відмовити повному обсязі. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову сплачений позивачем при подачі позову судовий збір слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed