Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить витребувати у [PERSON] рухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та передати його ТОВ «Агрофірма «Схід- Агроресурс», а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2730,20 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 31.01.2018 ТОВ «Схід-Агроресурс» придбало у власність обладнання для ведення ресторанного бізнесу і передало його [PERSON] на підставі усного договору. Загальна вартість даного майна складає 273 026 грн., що підтверджено договором поставки, рахунком на оплату, видатковими накладними та платіжними дорученнями. Відповідно до усного договору з відповідачем про оренду приміщення, з моменту закінчення підготовчих робіт по відкриттю ресторану у квітні 2018 року обладнання було встановлено до будівлі за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що відповідач не надає доступу до вищезазначеного приміщення, відмовляється підписувати договір оренди. Позивач не може пересвідчитися чи перебуває його обладнання в наявності, який його стан та не має можливості його використовувати, що призводить до втрати запланованого прибутку. На письмову вимогу позивача, надіслану відповідачу 23.06.2020, останній ніяк не реагує, не пропонує вирішити даний спір у позасудовому порядку. Відповідач незаконно користується майном позивача, відмовляється у добровільному порядку його повертати. На підставі ст. 387 ЦК України позивач просить витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа ним. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 10.08.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 08.09.2020. 08.09.2020 підготовче судове засідання відкладено до 21.09.2020 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. 21.09.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2020. 20.10.2020 судовий розгляд справи відкладено до 03.11.2020 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. 03.11.2020 судовий розгляд справи відкладено до 19.11.2020 у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача. 19.11.2020 судовий розгляд справи відкладено до 14.12.2020 у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. 14.12.2020 розгляд справи відкладено до 28.12.2020 у зв`язку з неявкою сторін. 28.12.2020 судовий розгляд справи відкладено до 27.01.2021 у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 27.01.2021 відкладено розгляд справи до 08.02.2021 у зв`язку з неявкою представника позивача. Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити, зазначивши, що майно вибуло з власності позивача на підставі усної домовленості з відповідачем. Умови використання майна не погоджувалися, оскільки це був сімейний бізнес. Акту приймання-передачі сторони не складали. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення або розгляду справи без його участі не надав. Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що відповідач не погоджується з позовом у повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю. Позивач у позові зазначає, що з [PERSON] були наявні договірні відносини з приводу спірного майна. Однак до позову позивач не додав жодного документу, який би підтверджував вказані правовідносини. Позивач застосував подання віндикаційного позову, як спосіб захисту свого цивільного права. Віндикаційний спір включає в себе таку складову як незаконність заволодіння майном, однак позивачем у позові вказано, що позивач не може пересвідчитися чи перебуває в наявності обладнання, який його стан. Щодо намагання позивача досудового вирішення спору, представник відповідача зазначає, що відповідно до вимог Претензії № 1 від 23.06.2020 позивач вимагає повернення обладнання в повному обсязі у стані не гіршому, ніж воно було передано, однак жодного посилання на такий стан не зроблено. Крім того вказану Претензію від 23.06.2020 відповідач отримав лише 27.08.2020, після відкриття провадження у справі, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти. Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши представників позивача та відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до Договору поставки № 3101/2101 від 31.01.2018, укладеного між ТОВ «Савін» (далі-Постачальник) та ТОВ «Агрофірма «Схід-Агроресурс» (далі-Покупець), продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити обладнання (далі-Товар), згідно видаткової накладної та Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору. Згідно п. 2.1 Договору поставки найменування товару, його кількість, ціна, термін поставки та загальна вартість вказуються у Додатку № 1 до Договору, який з моменту підписання Сторонами становлять невід`ємну частину Договору. Відповідно до Додатку № 1 до Договору поставки № 3101/2101 від 31.01.2018 товар, який поставив постачальник, складається з 24-х найменувань, а саме: шафа холодильна Polair CM105 Polair, шафа морозильна СВ107 Polair, шафа холодильна Polair СМ110-S, стіл з бортом і полицею 1150х700х850мм, полиця 2-во рівнева 1150х300х300 мм, полиця 2-во рівнева 950х300х300 мм, стіл з мийкою і бортом 950х700х850 мм, витяжка пристінна 1100х1000х400 мм, витяжка пристінна 2150х1000х400 мм, плита електрична ПЕ2-4П, піч пароконвекційна XEVC0511ER Unox, підставка 770х570х850 мм, фільтр для води 3010101LF, стіл з бортом і двома полицями 450х700х850 мм, стіл з бортом і полицею 1200х700х850 мм, стіл з бортом і двома полицями 1300х700х850 мм, стіл з бортом і двома полицями 1750х700х850 мм, мийка 3-х секційна з бортом 1900х700х850 мм, стіл з отвором 800х700х850 мм, сушка для посуду 900х300х400 мм, сушка для посуду 100х300х400 мм, фритюрниця Кий-В ФР8, стіл з бортом і двома полицями 1600х600х850 мм. Загальна сума договору № 3101/2101 від 31.01.2018 становить 266058,00 грн. Даний додаток діє з моменту його підписання сторонами. Термін постачання до 01.03.2018 за умови виконання п. 3.2 Договору. Згідно рахунку на оплату № 180057 від 07.02.2018 за 24-ма найменуваннями товару сума до сплати становить 266 058,00 грн. Відповідно до видаткової накладної № 3-0030 від 29.03.2018 ТОВ «Агрофірма «Схід-Агроресурс» отримало товар на суму 266 058,00 грн. Згідно рахунку на оплату № 180132 від 02.03.2018 за 4-ма найменуваннями товару, а саме на: гастроємкість GN 1/1-40 у кількості 4 шт., гастроємкість GN 1/1-20 у кількості 5 шт., гастроємкість GN 1/1-40 перф. у кількості 3 шт., гастроємкість GN 1/1-65 перф. у кількості 3 шт. сума сплати становить 6968,00 грн. Відповідно до видаткової накладної № 3-0031 від 29.03.2018 підприємство позивача отримало товар на суму 6968,00 грн. З платіжного доручення від 08.02.2018 вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Схід Агроресурс» сплатило ТОВ «Савін» 133716,50 грн. згідно рахунку № 57 від 07.02.2018. Згідно платіжного доручення від 29.03.2018 ТОВ «Агрофірма «Схід Агроресурс» сплатило ТОВ «Савін» 132341,50 грн. згідно рахунку № 57 від 07.02.2018. Відповідно до платіжного доручення від 29.03.2018 ТОВ «Агрофірма «Схід Агроресурс» сплатило ТОВ «Савін» 6968,00 грн. згідно рахунку № 132 від 02.03.2018. Згідно інформаційної довідки від 10.07.2020 з офіційної інтернет-платформи Опендатабот за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано магазин-офіс, власником якого є [PERSON] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ЛГ142161521880, виданий 31.05.2016 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області. Відповідно до Претензії № 1 від 23.06.2020 ТОВ «Агрофірма «Схід-Агроресурс», що адресована [PERSON] , вимагає негайно, але не пізніше ніж десять днів, повернути обладнання в повному обсязі у стані не гіршому, ніж воно було передано. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Агрофірма «Схід-Агроресурс» зареєстровано в реєстрі як Товариство з обмеженою відповідальністю, місце знаходження юридичної особи: провулок Історичний, 2, смт. Новопсков, Новопсковський район, Луганська область. Засновниками даного товариства є [PERSON] та [PERSON] . Керівник товариства - Ільїнова Катерина Володимирівна. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З ч.1 ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В свою чергу, як вбачається зі ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Визначення поняття майна надано у статті 190 ЦК України, якою встановлено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Визначено ст.179 ЦК України, що річчю, за змістом, є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. У відповідності до вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Аналіз статті 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Предмет доказування у справах за такими позовами становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність індивідуально визначеного майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Крім того, віндикаційний позов має недоговірний характер і спрямований на захист речових прав, коли між позивачем і відповідачем не має договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності в позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч.1ст.388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. (Постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс16). Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст.387, 388 ЦК України. П.19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Отже, заявляючи вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння позивач має довести належними доказами, що його майно знаходиться у незаконному фактичному володінні відповідача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 по справі № 522/1029/18 зазначила, що віндикація - це позов не володіючого власника про витребування майна від володіючого не власника. Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Однією із умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально - правових способів. Особа, що звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до позовної заяви, позивач вважає, що її права та інтереси порушені саме невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 25 березня 2010 року. Отже, з огляду на те, що позивач стверджує про перебування з відповідачем у зобов`язальних відносинах, то права позивача повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач обґрунтовує свій позов усною домовленістю з відповідачем щодо надання йому спірного майна для ведення ресторанного бізнесу, а тому наявність між сторонами зобов`язальних відносин виключає можливість пред`явлення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. Майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника не з його волі. Зазначене підтверджено представником позивача - директором ТОВ «Агрофірма «Схід-Агроресурс» Ільїновою К.В., яка в судовому засідання зазначила, що у підприємства з відповідачем існувала домовленість, вона передала дане майно відповідачу, вони мали вести спільний ресторанний бізнес, між ними був укладений усний договір оренди. Таким чином судом встановлено, що майно позивача вибуло з його володіння за його власною волею і ніяк не могло перебувати у безпідставному володінні відповідача. Позивачем не надано доказів підтвердження факту вибуття майна з його володіння поза його волею, перебування майна у незаконному володінні відповідача та відсутності у відповідача правових підстав для володіння майном (постанова ВП ВС від 18.12.2019 № 522/1029/18). Таким чином, оцінивши всі надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачем не доведений факт безпідставного заволодіння відповідачем спірним майном, факт, що майно вибуло із володіння позивача поза його волею, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявленого позову та вважає, що він не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed