Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що його матері [PERSON] належала 1/4 частка квартири №[ADDRESS] та після її смерті видано свідоцтво про право на спадщину за законом . Стверджує, що матері [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала також земельна ділянка площею 0.0454 га., кадастровий №7310136600:31:001:0065, яка знаходиться за адресою м. Чернівці вул. Руська 152 м.Чернівці. Мати [PERSON] померла 28.04.2010 року. Після її смерті спадщина на частку земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності, за законом перейшла до її чоловіка [PERSON], який помер 01.02.2014 року. За життя батько не отримав свідоцтва про прийняття спадщини за законом від померлої дружини. Додає, що 01 лютого 2014 року помер батько [PERSON] , який за життя склав на нього заповіт . Стверджує, що звернувся до нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори, з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку земельної ділянки під номером (№152), розташовану в місті Чернівці, по вулиці Руській, що залишилась після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON]. Проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку земельної ділянки під № 152 , розташовану в місті Чернівці, по вулиці, Руській , у зв'язку з тим, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності не виділена і вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину без виділу частки в спільній сумісній власності суперечить чинному законодавству України . На підставі вищевикладеного, просить суд визначити розмір часток співвласників земельної ділянки під № 152, що розташований по вулиці Руській в м.Чернівці, наступним чином: 1) визнати за [PERSON] право власності на 1/4 ідеальну частку земельної ділянки під № 152, що розташована по вулиці Руській в м.Чернівці; визнати за [PERSON] право власності на1/4 ідеальну частку земельної ділянки під № 152, що розташована по вулиці Руській в м. Чернівці; визнати за [PERSON] право власності на ідеальну частку земельної ділянки під № 152, що розташована по вулиці Руській в м. Чернівці;1/4 частку земельної ділянки № 152, що розташована по вулиці Руській в м.Чернівці, залишити у власності [PERSON], померлої 28.04.2010року; право спільної сумісної власності на земельну ділянку під № 152, що розташована по вул. Руській в м. Чернівці, припинити. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з»явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява , в якій вказує, що підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити їх. У підготовче судове засідання відповідачі також не з»явилися .Від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Вказують, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення вимог [PERSON] Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з»явився. Про причини неявки не інформував, жодних заяв по суті справи не надходило. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч.ч.1,4 ст. 206 цього ж Кодексу - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачами, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, батьками позивача зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10). Згідно копій свідоцтв про смерть ( а.с.8,9 ) [PERSON] померла 28.04.2010 року , а [PERSON] - 01.02.2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, спірна земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності . ( а.с. 16). Згідно вимог ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду; Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2018 року , [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку, у зв»язку із тим , що не визначені частки кожного з власників земельної ділянки із спільної сумісної власності. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі наведеного вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved