Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.11.2006 року між третьою особою - [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого, у свою чергу, за всіма правами та обов'язками є AT «ОТП Банк», правонаступником якого, у свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») був укладений кредитний договір № ML-008/792/2006, який складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, відповідно до п.1 частини №1 кредитного договору. Вказує, що за умовами кредитного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 89 000 доларів США із сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99% річних (п.1.4.1.1.1. кредитного договору). Зазначає, що [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором (п.2 частини №1), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Також зазначив, що згідно з п.1.11.1. частини № 2 кредитного договору [PERSON] зобов'язався здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту. Відповідно до п.п. 1.1., 1.5.1., 1.5.1.1. частини №2 кредитного договору [PERSON] зобов'язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом. Крім того, за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, [PERSON] зобов'язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. частини № 2 кредитного договору. Зазначає, що на відміну від банку, який повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором, в порушення вимог ст.ст.526, 1054, 1049 ЦК України та умов договору порушив свої зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 01.10.2013 року у [PERSON] за кредитним договором № ML-008/792/2006 від 09.11.2006 року існує заборгованість перед всього у розмірі 92 587,79 доларів США, що у еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 1 198 936,42 гривень та 4 376 117,89 гривень, а саме: 79 232,26 доларів США залишку заборгованості за кредитом, що у еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 1 025 993,19 гривні; 13 355, 53 доларів США несплачених відсотків за користування кредитом, що у еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 172 943,22 гривні; 4 376 117,89 гривень пені за прострочення виконання зобов'язань. Крім того звертає увагу суду на те, що у якості забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між банком та відповідачкою [PERSON] 09.11.2006 року було укладено договір іпотеки № PML-008/792/2006, відповідно до п.1.1 умов якого для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, предметом якого стала квартира [ADDRESS], загальною площею 64,90 кв. м., жилою площею 38,90 кв. м. Відповідно до п.2.1. договору іпотеки, вона забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, валюті, строк і у такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії. Вказує, що відповідно до ч.3.1. ст.3 договору іпотеки предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідачка та третя особа були письмово повідомлені про наявність заборгованості за кредитним договором, необхідність її погашення, шляхом надіслання відповідних вимог на адресу вказану в кредитному договорі та іпотечному договорі, проте останніми до цього часу вони не виконані, хоча вони містили в собі вимогу про дострокове виконання зобов'язання по кредитному договору та попередження про те, що в разі їх невиконання буде розпочато процедуру примусового стягнення заборгованості у передбаченому законом порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також зазначає, що до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (правонаступника АКБ «Райффайзенбанк Україна») щодо права вимоги за кредитним договором № ML-008/792/2006 від 09.11.2006 року, договором іпотеки № PML-008/792/2006 від 09.11.2006 року, що підтверджується договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року, договором про відступлення права вимоги від 18.03.2011 року, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим позовом та просить у рахунок погашення заборгованості в сумі 92 587,79 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 1 198 936,42 гривень та 4 376 117,89 гривень за кредитним договором № ML- 008/792/2006 від 09.11.2006 року звернути стягнення на підставі договору іпотеки № PML-008/792/2006 від 09.11.2006 року на заставлене майно - квартиру [ADDRESS] яка належить на праві власності [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача в судове засідання 04.03.2015 року не з'явилась, однак направила на адресу суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідачка в судове засідання не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду була повідомлена належним чином, тому суд з урахуванням положення п.п. 5, 9 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та письмової думки представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, вважає за можливе слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів долучених до матеріалів даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно зі ст. ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання та згідно ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2006 року між третьою особою - [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» був укладений кредитний договір № ML-008/792/2006, який складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, відповідно до п.1 частини №1 кредитного договору (а.с.7-14). Відповідно до п.1.4.1.1.1. кредитного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 89 000 доларів США із сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99% річних. Відповідно до п.2 частини №1 кредитного договору [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором та сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Відповідно до п.1.11.1. частини № 2 кредитного договору [PERSON] зобов'язався здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту. Відповідно до п.п. 1.1., 1.5.1., 1.5.1.1. частини №2 кредитного договору [PERSON] зобов'язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом. Крім того, за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, [PERSON] зобов'язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. частини № 2 кредитного договору. Судом встановлено, що на відміну від банку, який повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у порушення вимог ст.ст.526, 1054, 1049 ЦК України та умов договору третя особа [PERSON] порушив свої зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 01.10.2013 року у останнього за кредитним договором № ML-008/792/2006 від 09.11.2006 року утворилась заборгованість всього у розмірі 92 587,79 доларів США, що у еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 1 198 936,42 гривень та 4 376 117,89 гривень, а саме: 79 232,26 доларів США залишку заборгованості за кредитом, що у еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 1 025 993,19 гривні; 13 355, 53 доларів США несплачених відсотків за користування кредитом, що у еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 172 943,22 гривні; 4 376 117,89 гривень пені за прострочення виконання зобов'язань, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.28-29). Як вбачається з матеріалів справи, у якості забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між банком та відповідачкою [PERSON] 09.11.2006 року було укладено договір іпотеки № PML-008/792/2006 (а.с.19-27), відповідно до п.1.1 умов якого для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, предметом якого стала квартира [ADDRESS], загальною площею 64,90 кв. м., жилою площею 38,90 кв.м. Відповідно до п.2.1. договору іпотеки, вона забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, валюті, строк і у такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.3.1. ст.3 договору іпотеки предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачці та третій особі на адресу вказану в кредитному та іпотечному договорах було надіслано відповідні вимоги про дострокове виконання зобов'язання по кредитному договору та попередження про те, що в разі їх невиконання буде розпочато процедуру примусового стягнення заборгованості у передбаченому законом порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, проте останніми до цього часу вони не виконані (а.с.30, 31, 32, 33,34, 35). Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 526, 525, 610 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зі змісту статті 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 1050 ЦК України визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 573 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Статті 589, 590 ЦК України визначають, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення на предмет іпотеки, передбачено і нормами спеціального Закону, а саме ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», яка визначає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Судом встановлено факт порушення [PERSON] та [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним та іпотечним договорами, факт наявності заборгованості і її розмір, а тому суд приходить до висновку про доведеність виникнення права у позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, слід зазначити, що позовна заява подається ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що є правонаступником за всіма правами та обов'язками ПАТ «ОТП Банк», що є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», що в свою чергу є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна». Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року (а.с.41-53) та у відповідності до ст.ст.512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-008/792/2006 від 09.11.2006 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], що також підтверджується витягом з додатку 1 до договору купівлі продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року (а.с.54). Згідно з умовами договору про відступлення права вимоги від 18.03.2011 року (а.с.55-58) та у відповідності до ст.ст.512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договором іпотеки № PML-008/792/2006 від 09.11.2006 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою, що також підтверджується витягом з додатку 1 до договору про відступлення права вимоги від 18.03.2011 року (а.с.59). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги за кредитним договором № ML-008/792/2006 від 09.11.2006 року, та за договором іпотеки № PML-008/792/2006 від 09.11.2006 року. Відповідно до ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Крім того, згідно ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим вони (вимоги) підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В зв'язку з вищезазначеним з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судові витрати всього в розмірі 4 074 гривні, з яких: 3 654 гривні судового збору (а.с.6), 420 гривень, сплачених позивачем за оголошення про виклик відповідача (а.с.104). На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 525, 526, 530, 546, 572, 576, 589, 590, 591, 589, 590, 610, 611, 612, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 33, 35, 36, 37, 39, 43 Закону України «Про іпотеку», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved