Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суд з зазначеним позовом до [PERSON] та просить стягнути на його користь компенсацію за затримку виплати 355 грн., за невикористану відпустку в розмірі 29 887 грн. 02 коп. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. завданої в результаті невчасної виплати компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що він, згідно укладеного трудового договору, працював у відповідача водієм маршрутного таксі. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.10.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 21 229 грн. 40 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 355 грн. Згідно довідки наданої банком «Приват Банк» 355 грн. 22 коп. позивачу було нараховані 04.04.2013 року. Враховуючи, що середня заробітна плата позивача за день складала 29 грн. 65 коп., а затримка виплати компенсації за невикористану відпустку складає 1009 днів, у зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку виплати компенсації за не використану відпустку в розмірі 29 887 грн. 02 коп. Крім того, позивач вказав, що в результаті невчасної виплати відповідачем компенсації за невикористану відпустку в нього погіршився стан здоров'я та він був вимушений звернутися за консультацією до лікаря кардіолога, який запропонував йому лікування в кардіологічному відділені. Однак, у зв'язку з відсутністю коштів він не міг лікуватися, а стан його здоров'я знову погіршився, позивач втратив сон та змушений був займати гроші у борг, щоб придбати ліки, в результаті позивач вважає, що відповідачем йому завдана моральна шкода та просить стягнути 10 000 грн. на її відшкодування. Позивач, в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні, пояснив, що з позовними вимогами не згоден в повному обсязі, та зазначив, що заочне рішення суду про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку виконувалось примусово Державною виконавчою службою, відповідач не чинив перешкод у стягненні з нього цієї суми, а отже позов задоволенню не підлягає. Суд дослідив матеріали справи: - заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2011 року про зобов'язання [PERSON] зареєструвати укладені з [PERSON] трудові договори від 29.12.2099 року, 01.03.2010 року, 22 березня 2010 року та дострокове припинення цих договорів та внести в трудову книжку відповідні записи, а також нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату обумовлену в цими трудовими договорами з 29.12.2009 року по 30.06.2010 року в сумі 6345 грн., вихідну допомогу в розмірі 2 721 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. (а.с.6-12); - заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 21 229 грн. 40 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 355 грн. (а.с.13-15); - виписка з банку з 25.03.2013 року по 09.09.2013 року про руш коштів на рахунку по основній карті [NUMBER] на ім'я [PERSON], відповідно до змісту якої 04.04.2013 року на картковий рахунок [PERSON] надійшло 355 грн. - стягнення боргу з [PERSON] згідно виконавчого документу №2/2630 від 29.10.2012 року (а.с. 16-18); - виписка з банку з 15.06.2012 року по 16.06.2012 року про рух коштів на рахунку по основній карті [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а.с.19); - виписка з амбулаторної карти хворого №122066 [PERSON] [INFO], відповідно до змісту якої [PERSON] знаходиться під наглядом КЗ «Міська клінічна лікарня №2» з 2005 року з діагнозом ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ГЛШ, 2 ст., ризик 4.СН І. ФК ІІ.ХОЗЛ І ст. ЛН І. СКХ. Хронічний пієлонефрит, ст. ремісії. Згідно даних амбулаторної карти з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року звертався за медичною допомогою. З 10.02.2010 року по 15.02.2010 року знаходився на амбулаторному лікуванні, виписаний з покращенням. 01.07.2010 року звертався до терапевта зі скаргами на болі в лівій половині грудної клітки, за грудиною, давлючого характеру, головні болі, встановлено діагноз: вперше виникла стенокардія, остеохондроз шийного відділу хребта. Направлений на консультацію до кардіолога для вирішення питання стаціонарного лікування. Від стаціонарного лікування хворий категорично відмовився. При активному відвідуванні дільничним терапевтом вдома 01.07.2010 року по 02.07.2010 року хворого вдома не має, по запрошенню до поліклініки не з'явився. 18.10.2010 року оглянутий терапевтом, призначено амбулаторне обстеження та лікування, взятий на «Д» облік. 18.10.2010 року оглянутий кардіологом, рекомендоване до обстеження та лікування. 26.10.2010 року оглянутий хірургом, діагноз здоровий. В подальшому до поліклініки за медичною допомогою не звертався (а.с. 20); - направлення [PERSON] на консультацію до нарколога для вирішення питання про стаціонарне лікування (а.с. 21); - лист №830 від 15.06.2010 року «Центру первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради, відповідно до змісту якого [PERSON], [INFO], згідно стану здоров'я може працювати по професії: прибиральник виробничих приміщень, укладальник пакувальник, соціальний робітник, комірник, продавець продовольчих товарів, продавець непродовольчих товарів, листоноша, офіціант, без нічних змін та значного фізичного навантаження (а.с. 22); Суд, вислухавши думку позивача, представника відповідача, оцінюючи досліджені та наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 21 229 грн. 40 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 355 грн. Відповідно до змісту ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.. 83 КЗ про П України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 21 229 грн. 40 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 355 грн. До розрахунку відносяться всі виплати, які належало б сплатити працівникові на момент звільнення. Отже задовольнивши позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок суд фактично задовольнив вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену компенсацію невикористаної відпустки. Повторне звернення до суду з тією ж вимогою не можливе. В супереч вимог ст.. 10 п.4, ст.. 60 ЦПК України позивач не надав доказів причинення йому моральної шкоди, вину відповідача в її причиненні та причинной-наслідковий зв»язок між цими явищами. З цих же підстав суд вважає не можливим задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed