Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 07.11.2014 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. У встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини до нотаріуса ним подано не було з наступних причин. В 1993 році йому було встановлено 2 групу інвалідності в звязку із серйозними захворюваннями інвалідності та до 2004 року він проживав та лікувався в Узбекистані. З 2004 року він проживав та лікувався в Німеччині та 03.03.206 року у цій країни йому також було видано посвідчення інваліда. 22.12.2008 року він отримав посвідку на постійне місце проживання в Німеччині та на теперішній час проживає та лікується у цій країні. Однак, періодично виїжджає для лікування в Узбекистан до м.Ташкенту. В звязку із серйозними захворюваннями та постійним лікуванням він не мав можливості прилетіти в Україну для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Крім того, посилався на те, що відповідача було приховано факт смерті батька. В звязку з цим, позивач просив встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 07.11.2014 року, тривалістю в чотири місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та посилаючись на викладені в ньому підстави проживання позивача за межами країни, стан здоровя, необхідність постійного лікування, неповідомлення позивача нотаріусом та спадкоємцями про смерть батька, просив задовольнити позов, встановивши позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю чотири місяці. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач мав засоби звязку з померлим батьком, був обізнаний про його смерть, дізнавшись про це з телефонної розмови в липні 2015 року із дружиною померлого [PERSON] Доказів щодо звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та неможливості такого звернення з поважних на протязі тривалого часу позивачем не надано. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] (а.с.9), який згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ №606129 від 11.11.2014 року (а.с.74) помер 08.11.2014 року, а не 07.11.2014 року, як про це зазначає позивач в своєму позові. Також з витребуваних судом матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 04.02.2015 року, звернулась донька померлого - [PERSON] (а.с.67-70,77). Дружиною померлого [PERSON] до нотаріуса подано заяву, згідно якої остання відмовилась від спадщини на користь своєї доньки [PERSON] (а.с.71-73,78) 25.12.2017 року [PERSON] померла (а.с.96). За життя [PERSON] та [PERSON] склали заповіт подружжя, посвідчений 09.06.2006 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за яким останні на випадок своєї смерті заповідали належну їй квартиру [ADDRESS] доньці [PERSON] (а.с.79). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як розяснено в п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непере-борними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція, міститься і у висновках, викладених в постановах Верховного суду України від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12, від 04.11.2015 року у справі №6-1486цс15, від 06.09.2017\~року у справі № 6-496цс17. В своєму позові позивач та під час розгляду справи його представник в якості поважності причин пропуску строку посилались на те, що позивач на момент смерті спадкодавця постійно проживав за межами країни, є інвалідом та має ряд серйозних захворювань, в звязку з чим постійно лікувався, а також на неповідомлення позивача нотаріусом та спадкоємцями про смерть батька. Разом з тим, за встановлених судом обставин суд не визнає вказані доводи, як такі, що свідчать про поважність пропуску позивачем встановленого законом шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Так, судом було встановлено та не заперечувалось стороною позивача, що проживаючи за межами країни, позивач не втрачав звязку з батьком та іншими родичами, був обізнаний про їх місце проживання, мав з останніми телефонний зв'язок. А тому, суд вважає, що позивач мав можливість безперешкодно та постійно спілкуватись з останніми, цікавитись життям батька, його станом здоровя. При цьому, суд враховує, що у відповідності до п.3.5 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, позивач мав можливість надіслатии заяву про прийняття спадщини засобами поштового звязку. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що в липні 2015 року вони особисто були присутні при телефонній розмові дружини померлого [PERSON] із позивачем, під час якої остання повідомляла позивача про смерть батька. Проте, з вказаного часу позивач до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або до суду з позовом про встановлення додаткового строку для подачі такої заяви також не звертався, звернувшись до суду лише в жовтні 2017 року. Надані позивачем медичні довідки щодо стану здоровя та лікування не свідчать про наявність у позивача непереборних та істотних труднощів, які б унеможливлювали його спілкуванню з батьком, подачі заяви про прийняття спадщини, а також приїзду до України. За вказаних визщ обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, не доведені належними та достатніи доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed