Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що з 20.04.2007 року по 10.11.2011 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2010 року у справі № 2-3847/2010 року, видано виконавчий лист на підставі якого з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку до повноліття. До цього часу позивач сплачував аліменти, але зараз його життєві обставини змінились, тому він вважає, що доцільно змінити вищевказаний розмір аліментів. Так, 26.03.2016 року на підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради № 156 було вирішено питання щодо відібрання в його сестри [PERSON] її двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 19.04.2017 року діти були передані під його одноособову опіку та зобов'язано забезпечити їх належний рівень виховання й утримання, повноцінний соціально-правовий захист. Також, діти були зареєстровані разом з ним у будинку по [ADDRESS], що призвело до збільшення розміру витрат на оплату комунальних послуг. На підставі вищевикладеного, позивач просить змінити розмір стягнутих за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2010 року у справі № 2-3847/2010 року аліментів з 1/4 частини на 1/8 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Ухвалою суду від 07.09.2017 року відкрито провадження по справі. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п. 4 ч. 2ст. 187 ЦПК України). Враховуючи положення ст.ст.19, 274 ЦПК України, суд вважає, що справа повинна бути розглянута за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, згідно з якою представник просив розглядати справу за його відсутності, заявлені вимоги не визнав, оскільки позивач, як опікун, отримує від держави допомогу на утримання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з виконавчим листом № 2-3847/2010, виданим на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2010 року (а.с. 5) з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно на користь матері [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 27.09.2010 року та до [INFO] року. Відповідно до змісту рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 19.04.2017 року № 168 (а.с. 9) [PERSON] було призначено опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до повноліття, а також зобов'язано [PERSON] забезпечити належний рівень виховання й утримання дітей, їх повноцінний соціально-правовий захист і виконання всіх цивільних обов'язків відповідно до вимог чинного законодавства та зареєструвати місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Крім того, вищевказаним рішенням було зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення призначити державну допомогу на утримання дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] та [PERSON] Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини, визначено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідності до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Подані позивачем докази, у своїй сукупності, не дають суду достатніх підстав вважати, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, у нього як у платника аліментів, суттєво змінилося матеріальне становище. Суд бере до уваги, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився сімейний стан позивача, оскільки за рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради його було призначено опікуном двох малолітніх дітей, проте відповідно до вищевказаного рішення було призначено державну допомогу на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], що в сукупності з іншими доказами, не може бути розцінене як доказ зміни майнового стану позивача, яке впливає на неможливість сплати аліментів на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Доказів зміни стану здоров'я платником аліментів суду не надавалося. Аналізуючи викладене, з метою недопущення порушення прав дітей, суд приходить до висновку про недоведеність позову, що є підставою для відмови в його задоволенні. Також, згідно з ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сторони звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, судові витрати підлягають стягненню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed