Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 31.08.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки та договору позики, який не було нотаріально посвідчено. Відповідно до даного договору відповідач отримав у позику 2500,00 дол.США (за офіційним курсом продажу долара станом на 17.10.2018 р. позика становила 69825,05грн.) строком до 10.09.2018 року. Станом на 17.10.2018 року відповідач свої зобов'язання не виконав, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 69 825,05грн. та 1612,68 грн. проценти за користування позикою та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій вказав, що позові вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, з матеріалів справи вбачається, що 31.08.2018 року між сторонами був укладений договір позики на суму 2500,00 дол.США, що на той час було еквівалентно 69825,05 грн., за умовами якого відповідач зобов'язувався повернути позивачу вказану суму боргу до 10.09.2018 року, що стверджується договором позики та власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи (а.с.23). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надані позивачем письмовий Договір позики, складений в простій формі та розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у [PERSON] в борг кошти в сумі 2500,00 дол. США, що в еквіваленті становило 69825,05 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку отримали в позику відповідачі, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржників. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 17.10.2018 року, тобто на день подачі даного позову до суду, відповідач не повернув борг. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в еквіваленті станом на день складання позовної заяви. Відповідно до даних НБУ офіційний курс долара США станом на 17.10.2018 року становив 2793,002 грн. А отже, сума основного боргу становить 69825,05 грн. /2500 дол. США х 2793,002 = 69825,05 грн./. В даному випадку, сторони договору позики погодили, що відповідач отримав позику 2500 дол.США, а тому підлягає до стягнення сума боргу в розмірі 69825,05 грн. Суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором позики від 31.08.2018р. Даний договір не містить умови про нарахування відсотків, борг наданий в іноземній валюті та позивач безпідставно проводить розрахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ. Суд відмовляє в частині вимог про стягнення з відповідача відсотків в сумі 1612,68 грн. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонам, дійсно, мав місце договір позики, заборгованість становить 69825,05 грн., станом на 17.10.2018 р., умови договору позики відповідач не виконав. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не було надано. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору - 714 грн. 38 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial