Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом (а.с.2-3) та просить постановити рішення яким: · визначити суму з переведенням іноземної валюти в українську гривню за курсом, встановленим Національним банком України на момент ухвалення рішення суду; · стягнути на його, позивача користь з відповідача суму упущеної вигоди в розмірі 103 012.00 гривен та судові витрати у розмірі 1 030.12 гривен судового збору та 122.00 гривні судового збору за забезпечення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2012 року він, позивач передав у позику відповідачу 16 500 доларів США на строк до 01.06.2012 року, які відповідач прийняв та зобов'язався повернути у визначений строк. В лютому 2014 року Болградським районним судом Одеської області постановлено рішення, яким його, позивача позов до [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 155 543.85 гривен та судові витрати в розмірі 1 555.44 гривен. При прийнятті рішення суд керувався довідкою, виданою ТВБВ № 10015/0488 Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», згідно якої 16 500 доларів США по курсу долара США до української гривні становив 155 543.85 гривен. Відділом ДВС Болградського РУЮ Одеської області 13.06.2014 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення суми заборгованості за рішенням суду від 27.02.2014 року, справа № 497/186/14-ц. Боржник не виконував погашення боргу до закінчення строку примусового виконання, та на цей час курс долара до національної валюти гривні суттєво змінився і відповідно до довідки ТВБВ № 10015/0488 Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» становить 15.67 гривен за 1 долар США. Отже, на день виконання зобов'язання, яке присуджено до виплати з боржника у національній валюті сума боргу в еквіваленті мала б бути 258 555.00 гривен, а боржником фактично сплачено 155 543.83 гривен, тобто різниця недоотриманих коштів становить 103 012.00 гривен. На думку позивача, оскільки боржник несвоєчасно та не в добровільному порядку виконав зобов'язання за договором позики, такими діями відповідача йому, позивачу було завдано збитків на суму 103 012.00 гривен, що за курсом НБУ складає 6 474 доларів США, що в розумінні ст.ст. 22, 623 ЦК України є упущеною вигодою. Саме з цих підстав позивач вважає, що його права були порушені, за захистом яких звернувся з цим позовом до суду. 19.02.2014 року позивач подав до суду заяву, без зазначення жодних правових норм та підстав, якою просив при розгляді заявлених позовних вимог, використовувати формулювання «інфляційні збитки» (а.с.36). При цьому заяви про зміну чи уточнення позовних вимог до суду не подавав. В судовому засіданні позивач підтримав доводи, викладені в позовній заяві, надав пояснення з підстав зазначених в позові, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому позивач стверджував, що відповідач грубо порушив його, позивача права, які витікають з договірних відносин, оскільки він, позивач в березні 2012 року за договором займу передав відповідачу 16 500 доларів США. Однак відповідач тривалий час ці кошти не повертав. Рішенням суду від 27.02.2014 року з відповідача на користь позивача були стягнуті боргові кошти в українській гривні по курсу НБУ, які як завірив відповідач він повністю сплатить в травні місяці. Однак, відповідач знову не додержав свого слова, і навіть на підставі рішення суду не повернув борг. В зв'язку з чим, 13.06.2014 року, позивач пред'явив виконавчий лист до примусового виконання. І лише 09.12.2014 року відповідач перерахував борг в сумі 172 879.21 гривен через державну казначейську службу на рахунок ВДВС. За період невиконання рішення суду значно змінився курс долара США до української гривні, в зв'язку з чим, він позивач не міг своєчасно отримати свої кошти, розпорядитися ними на власний рахунок: здійснити ремонт в квартирі, придбати необхідні для цього матеріали, тощо. При цьому, позивач просив врахувати індекс інфляції, та стягнути з відповідача суму недоотриманих коштів в розмірі 103 012.00 гривен. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи за адресою постійної реєстрації: вул. Нова, № 10, с. Оксамитне, Болградський район, Одеська область (а.с.18, 34). Подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.28), та письмові заперечення (а.с.29-33). Представник відповідача підтримав заперечення свого довірителя. Пояснив, що позовні вимоги необґрунтовані, оскільки позивачем не доведено предмет спору - упущена вигода, які базуються на розрахунку різниці в курсі долара США по відношенню до гривні на момент постановлення судом рішення про стягнення суми боргу та фактичної сплати боржником цієї суми. Так, рішенням Болградського районного суду Одеської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 155543.85 гривен, 1 555.44 гривен судових витрат. Дане рішення позивачем не оскаржувалося, та набрало законної сили. Однак, суд у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинен зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. В тім, вищеназваним рішенням з відповідача стягнуто борг в розмірі 155 543.85 гривен, що за курсом долара США до української гривні становило 16 500 доларів США, і саме в такому вигляді було виконано, тому відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. Судом встановлено, що 16 березня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір займу згідно якого позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв у користування 16 500 доларів США, які останній зобов'язався повернути у строк до 01.06.2012 року (а.с.4). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 27.02.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON]: - борг в сумі 155 543.85 гривен, що по курсу НБУ долара США до української гривні становить 16 500 доларів США; - 1 555.44 гривен судових витрат (а.с.5). Рішення набрало законної сили та 11 березня 2014 року було видано виконавчий лист (а.с.6). 16 червня 2014 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Болградського району Одеської області було відкрито виконавче провадження на підставі виданого виконавчого лист ВП № 43685642 (а.с.7). Згідно квитанції № 46 від 09.12.2014 року [PERSON] перерахував на рахунок ВДВС Болградського районного управління юстиції Одеської області суму в розмірі 172 879.21 гривен в рахунок погашення боргу за названим виконавчим листом (а.с.8). Положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Упущена вигода - це такі негативні майнові наслідки у майновій сфері потерпілого, які виражаються у неодержанні ним доходів, які б він міг одержати у разі належного виконання зобов'язання. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини обумовлені договірними зобов'язаннями. Однак, між сторонами договірних зобов'язань, які б у сенсі положень пункту 2 статті 22 ЦК України давали б право на відшкодування упущеної вигоди, не було з огляду на наступне. Приписи законодавства про можливість відшкодування збитків повинні застосовуватись з врахуванням наданого статтею 22 Цивільного кодексу України поняття збитків, що визначає їх як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Звертаючись з позовом про стягнення збитків, позивач повинен самостійно визначити, в чому саме полягають завдані йому збитки, важливим елементом доказування наявності реальних збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Відсутність причинного зв'язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача. З указаних норм законодавства України слідує, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Ця норма покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи дійсно були б ним отримані у разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків. Отже, умовами відповідальності у вигляді відшкодування збитків є встановлення факту їх наявності, порушення стороною зобов'язання та причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і завданими збитками. При цьому на кредитора покладається обов'язок доведення факту порушення зобов'язання, наявності збитків і їх розміру та причинно-наслідкового зв'язку між порушенням зобов'язання й понесеними збитками. Крім того, при визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход. Однак, судовим розглядом встановлено, що позивач передав відповідачу суму коштів в розмірі 16 500 доларів США. Проте з позовом звернувся до суду про стягнення з відповідача суми коштів в національній валюті - гривні, а саме: 155 543.85 гривен, що по курсу НБУ долар США до української гривні становить 16 500 доларів США. Позов було задоволено і рішення набрало законної сили, тобто позивач погодився з рішенням про стягнення боргу на його користь у національній валюті гривні, і саме в розмірі 155 543.85 гривен, рішення не оскаржував. Хоча частиною 3 ст.533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. З вказаного роз'яснення слідує, що стягнення кредитних коштів за угодою позики, укладеній в іноземній валюті, можливе лише тоді, коли позивач просить стягнути такі кошти в іноземній валюті. Відповідно до п. 3 ст.61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній … справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зіст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позивач на власний розсуд вибрав спосіб захисту порушеного права, і його вимоги були задоволені рішенням Болградського районного суду Одеської області від 27.02.2014 року. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. З вищенаведеним норм Цивільного Кодексу України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою. Посилання позивача на понесені збитки у вигляді упущеної вигоди, яка проявляється у збільшенні банківського курсу долара США до 15.67 гривен по відношенні до української гривні не може бути підставою для задоволення позову оскільки позивач на власний розсуд вибрав спосіб захисту свого порушеного права, а також суду не надано доказів неотримання доходів, які позивач міг би отримати при умові виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором. З огляду на викладене, позивач був зобов'язаний довести в порядку, визначеному чинним законодавством, факт понесення фактичних збитків, або неотримання упущеної вигоди внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання та причинно-наслідкового зв'язку між порушенням зобов'язання й понесеними збитками. Оскільки позивачем не доведена сума збитку, причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та збитками, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed