Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив виділити [PERSON] вантажний автомобіль «RENAULT PREMIUM 380.19», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] та причіп марки «SCHMITZ SO1» державний номер [NUMBER] , стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 198 289,00 гривень, судові витрати. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2020 року по справі відкрите провадження. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28.06.1996 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, наразі вирішується питання про розірвання шлюбу між сторонами . За час шлюбу сторони придбали у спільну власність вантажний автомобіль «RENAULT PREMIUM 380.19», рік випуску 2006 , державна реєстрація 24.04.2018 р. , об`єм двигуна [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , та причіп марки « SCHMITZ S01» рік випуску 2000 , державна реєстрація 24.04.2018 p., реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів та реєстраційною карткою ТЗ. Ці транспортні засоби зареєстровані на ім`я відповідача [PERSON] та зазначений автомобіль та причіп перебувають виключно у володінні та користуванні відповідача. Наразі сторонами не досягнуто згоди щодо користування спірним майном на умовах права спільної часткової власності. Судом також встановлено, що згідно довідок № 347 та № 348 від 14 лютого 2020 року по визначенню ринковаю вартості , які долучені до матеріалів справи позивачем , вартість спірного автомобіля становить 270 998,06 грн., а причіпу - 125 579,83 грн.. Вирішуючи спір, суд приходить до висновку про можливість захисту порушених прав позивача шляхом стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини вартості спірного майна виходячи з наступного. Так, ч.1 та ч.2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст. 364 ЦК України. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст.71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України). [PERSON] просить суд задовольнити її вимоги саме на підставі ст. 364 ЦК України, тобто шляхом присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя, а відтак припинення її права власності на спірне майно. Позивач, пред`явивши вказані позовні вимоги, фактично погодилась на присудження судом сплати на її користь грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної часткової власності на майно, проте відповідач [PERSON] відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс. З огляду на наведене суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1 /2 частини спірного автомобіля та причіпу, яка складає 198 289,00 грн.. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача судовий збір в сумі 1983,00 грн. та документально підтвердженні витрати на правову допомогу в розмірі 800,00 грн. згідно квитанції № 1618 від 26.02.2020 року , сплачені адвокату Степановій Т. за складання позовної заяви.

Outcome: approved