Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 70 000 гривень як грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, держномер [NUMBER], передати в особисту приватну власність відповідчу вказаний автомобіль. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила , що перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суд м. Запоріжжя від 17.11.2015 року . Під час перебування у шлюбі нею та [PERSON] було придбано за рахунок спільних коштів легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, держномер [NUMBER]. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, фактично перебуває в користуванні [PERSON], вважає що має право на грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності , а тому вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року по справі відкрито провадження. 25.09.2017 року позивач надав уточнену позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про скасування та поновлення державної реєстрації права власності, поділ майна набутого за час шлюбу, в якій , з огляду на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2016 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28.02.2015 року спірного транспортного засобу, якій був укладений між [PERSON] та [PERSON], просив суд : скасувати державну реєстрацію права власності на легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, держномер [NUMBER] за [PERSON] та поновити державну реєстрацію права власності на цей автомобіль за [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь 66 660,00 гривень як грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль; передати в особисту приватну власність [PERSON] спірний автомобіль. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.11 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Регіональний сервісний Центр в Запорізькій області Міністерства Внутрішніх справ України. 13.11.2017 року відповідач [PERSON] надав заперечення на позов, в яких в задоволенні позовних вимог просив відмовити , з тих підстав, що фактично між сторонами було досягнуто домовленість щодо поділу майна, крім того , обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає вимогам чинного законодавства . 12.12.2017 року відповідач Регіональний сервісний Центр в Запорізькій області Міністерства Внутрішніх справ України подав заперечення на позов, в яких пославшись на необхідність дотримання п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, в задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності на легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, держномер [NUMBER] просив відмовити, в іншій частині ухвалити рішення на розсуд суду. Ухвалою суду від 26 січня 2018 року визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 01.02.2018 року відповідач Регіональний сервісний Центр в Запорізькій області Міністерства Внутрішніх справ України повторно надав заперечення , в яких в задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності на легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, держномер [NUMBER] просив відмовити, в іншій частині ухвалити рішення на розсуд суду. У вступному слові представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві . Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] у вступному слові підтримала надані [PERSON] заперечення , просила позов залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] підтримав позицію свого представника, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача Регіонального сервісного Центру в Запорізькій області Міністерства Внутрішніх справ України підтримав надані ним заперечення, в задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації права власності на легковий автомобіль просив відмовити. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25 лютого 2006 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року розірвано шлюб між сторонами. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння , яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року , позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним з моменту його укладання договір купівлі-продажу від 28.02.2015 року легкового автомобіля НУUNDАІ АССЕNТ 1.4, 2008 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером [NUMBER], з номером кузова [NUMBER] [NUMBER], який було укладено між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Зазначеним рішенням суду встановлено, і зазначені обставини відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються, що спірне майно (автомобіль) належить подружжю на праві спільної сумісної власності, крім того відповідач [PERSON] , який уклав договір щодо спільного майна подружжя, та другий відповідач [PERSON] - покупець за таким договором діяли недобросовісно. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 364 ЦК України, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до роз'яснень п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснив, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі . Відповідно до ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Оскільки судом встановлено , що спірний транспортний засіб , який станом на час розгляду справи зареєстрований за відповідачем [PERSON] на момент укладання договору купівлі-продажу від 28.02.2015 року легкового автомобіля був спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та [PERSON] , вказаний транспортний засіб було відчужено відповідачем [PERSON] на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, суд приходить до висновку , що на користь [PERSON] підлягає стягненню половина вартості зазначеного транспортного засобу, яка згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 10/11 від 10 листопада 2017 року складає 53 798 гривень 46 копійок (107 596 гривень 92 копійки / 2 = 53 798 гривень 46 копійок). При цьому суд не приймає до уваги надану [PERSON] довідку щодо вартості продажу транспортного засобу , яка складає 133 320 гривень 00 копійок, оскільки у ній зазначена орієнтовна вартість автомобіля, та визначено, що ринкову вартість транспортного засобу можливо визначити після проведення зовнішнього візуального обстеження. Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що ним в рахунок поділу майна були передані [PERSON] грошові кошти, оскільки вказані доводи не підтверджені жодними належними та допустими доказами , а надані відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу від 28 грудня 2015 року , який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та розписка [PERSON] , лише свідчать про наявність договірних правовідносин щодо купівлі-продажу 1 /2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] між позивачкою та [PERSON]. Вирішуючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, держномер [NUMBER] за [PERSON] та поновлення державної реєстрації права власності на цей автомобіль за [PERSON], передання в особисту приватну власність [PERSON] спірного автомобіля, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що незважаючи на наявність судового рішення про визнання договору купівлі-продажу автомобіля , на теперішній час легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, держномер [NUMBER] зареєстрований за відповідачем [PERSON] ,який визначений як власник автомобіля, на вказаний транспортний засіб накладено арешт, зокрема на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2017 року , яка винесена у вказаній справі . 24.11.2017 року позивачка звернулася до Регіонального сервісного Центру в Запорізькій області Міністерства Внутрішніх справ України із заявою про скасування державної реєстрації права власності на спірний транспортний засіб. Листом Регіонального сервісного Центру в Запорізькій області Міністерства Внутрішніх справ України від 05.12.2017 року зазначено про неможливість скасування державної реєстрації на автомобіль з посиланням на п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно дост. 2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього. Згідно із ст. 34 вказаного Закону державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі. Державна реєстрація і облік здійснюються органами сервісного центру МВС, а їх порядок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів . У пункті 1 Порядку визначено, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також: самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків». Пунктом 2 Порядку передбачено, що цей нормативний акт є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. В абзацах 1, 2 п. 40 Порядку визначено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду. Дозволяється проводити огляд транспортних засобів, які знімаються з обліку, за їх місцезнаходженням з дотриманням вимог пункту 15 цього Порядку. Такий огляд оформляється фахівцем експертної служби МВС відповідним актом, засвідчується його підписом та скріплюється печаткою адміністратора сервісного центру МВС. Відповідно до п. 41 Порядку забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі МВС є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Зняття з обліку або перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Таким чином, законодавець визначив спеціальний порядок зняття з обліку, перереєстрації та набуття права власності на транспортні засоби, та визначив спеціально уповноважений орган державної влади на здійснення зазначених дій, які зокрема передбачають здійснення комплексу заходів , пов»язаних зокрема з дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортних засобів. Враховуючи вищевикладене, ту обставину, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права , який суперечить вимогам закону, оскільки суд не уповноважений заміняти та виконувати функції органів державної влади, позов в частині скасування державної реєстрації права власності на легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, держномер [NUMBER] за [PERSON] та поновлення державної реєстрації права власності на цей автомобіль за [PERSON], передання в особисту приватну власність [PERSON] спірного автомобіля задоволенню не підлягає. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial