Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 02.06.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким останньому передано кошти в сумі 826800 грн., що еквівалентно 31800 доларам США. Посилаючись на те, що в обумовлений в договорі строк та по теперішній час відповідач позику не повернув, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 1066678 грн. 75 коп., з яких: 826800 грн. - сума позики, 183187 грн. 13 коп. - проценти, 41340 грн. - штраф, 10465 грн. 24 коп. - три відсотки річних, 4886 грн. 38 коп. - інфляційні витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений останнім позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. В зв`язку з цим, а також враховуючи думку позивачки, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ч.1 ст.280 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.06.2018 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов п.1 якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 826800 грн. на строк до 01.04.2019 року. Згідно п.8 договору позики позичальник підтвердив факт одержання ним від позикодавця грошові кошти в сумі, визначеній в п.1 цього договору. Факт укладання цього договору підтверджено копією останнього, що долучена до позову та оригінал якого надано представником позивача та оглянуто судом під час розгляду справи. Як зазначив позивач та не спростовано відповідачем, в обумовлений в п.1 договору позики строк та станом на теперішній час відповідач отримані в позику кошти не повернув. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, наведені положення ЦК України, а також умови договору позики від 02.06.2018 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність належними доказами та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, що складається із суми основного боргу в розмірі 826800 грн., штрафу відповідно до п.9 договору позики в розмірі 5% від суми позики в розмірі 41340 грн., а також у відповідності до ст.625 ЦПК України трьох відсотків річних в сумі 10465 грн. 24 коп., інфляційних витрат в сумі 4886 грн. 38 коп. В частині заявлених позивачем вимог про стягнення процентів в сумі 183187 грн. 13 коп., суд враховує наступне. Згідно договору позики від 02.06.2018 року вбачається, що сторонами при його укладанні розмір та порядок одержання процентів не визначався та в своєму позові позивач просив стягнути останні, розрахувавши їх відповідно до ст.1048 ЦК України виходячи із розміру облікової ставки НБУ за період з 02.06.2018 року по 02.09.2019 року. Поряд з цим, відповідно до приписів ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів, що нараховуються щомісячно до дня повернення позики. Право позикодавця нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку на який надано позику, або в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки відповідно до умов п.1 договору позики від 02.06.2018 року грошові кошти було передано відповідачу на строк до 01.04.2019 року, позивач має право на отримання від відповідача процентів відповідно до ст.1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ, розрахованих за період з 02.06.2018 року по 01.04.2019 року. Суд погоджується з розрахунок процентів, наведеним позивачем в позовній заяві за період з 02.06.2018 року по 14.03.2019 року, а також враховуючи вищенаведене розраховує проценти за період з 15.03.2019 року по 01.04.2019 року в сумі 7339 грн. 27 коп. (826800 грн. боргу : 365 днів у році х 18 днів користування позикою х 18%). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення проценти за період з 02.06.2018 року по 01.04.2019 року в сумі 122389 грн. 03 коп. Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу з договором позики від 02.06.2018 року в розмірі 826800 грн., штраф в сумі 41340 грн., три відсотки річних за період з 02.04.2019 року по 02.09.2019 року в сумі 10465 грн. 24 коп., інфляційні витрати за період з квітня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 4886 грн. 38 коп., проценти за період з 02.06.2018 року по 01.04.2019 року в сумі 122389 грн. 03 коп., а всього стягнути заборгованість в сумі 1005880 грн. 65 коп. та у відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 9605 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial