Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом відповідача №155-К від 10.10.2014 року [PERSON] було звільнено з посади заступника директора з наукової роботи за неодноразове грубе порушення трудових обов'язків. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області віл 13.05.2015 року наказ скасовано, [PERSON] поновлено на роботі та присуджено до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу 29 360,60 грн., 500 грн. моральної шкоди та 537,21 грн. судових витрат. Директором Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» [PERSON] рішення суду виконано не було, після її звільнення з посади директора рішення було виконано 12.01.2016 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.07.2016 року стягнуто з Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 33 784,80 грн. та 551,20 грн. судових витрат. На підставі ст.237 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача 64 733,81 грн. 26.09.2016 року відкрито провадження по справі. 22.12.2018 року вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач правом на подання відзиву не скористалась. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 01.10.2014 року в.о. директора Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» [PERSON] прийнято наказ №155-к про звільнення [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року наказ .о. директора Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» [PERSON] від 01.10.2014 року №155-к про звільнення [PERSON] скасовано з поновленням останньої на роботі, стягнуто з Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29 360,60 грн., моральну шкоду в розмірі 500 грн. та судові витрати на користь держави в розмірі 537,21 грн. Наказом міністра економічного розвитку і торгівлі України А.Абромавичус від 31.12.2015 року №209-п, [PERSON] увільнено від виконання обов'язків директора Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади». Наказом директора Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» Король Р.М. від 12.01.2016 року №5к поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді заступника директора з наукової роботи. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.07.2016 року стягнуто з Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 33 784,80 грн., та на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Таким чином, вимоги позивача є доведеними належними та допустимими доказами, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки протиправними діями відповідача завдано шкоду підприємству та така шкода пов'язана з незаконним звільненням і затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved