Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, в якому з урахуванням уточнень просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року, справа № 2-37, зареєстрованого 03 липня 1990 року за р.№ 351. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на підставі договору купівлі продажу посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 02 липня 1990 за р.№ 2-2556 належить 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] Інша 1/3 частина вказаного будинку належить відповідачам по справі на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року. Придбавши вказані 2/3 частини вказаного будинку, він переїхав до нього та став постійно проживати та доглядати за ним в цілому. Відповідачі, які є співвласниками зазначеного житлового будинку у 1991 році отримали вказане нерухоме майно у спадок, ніколи у цьому будинку не проживали ніколи ним не користувались, майна належного відповідачам у вказаному будинку ніколи не було. Відповідачі у вказаному будинку не зареєстровані. Наприкінці грудня 1991 року відповідачі вирішили покинути місце проживання, відповідачка [PERSON] , що є матір`ю решти відповідачів запропонувала йому викупити їх частину будинку за 1 000 рублів оскільки вона з родиною збиралася виїхати у РФ. Він одразу погодився. 29 грудня 1991 року він передав відповідачці [PERSON] обумовлену суму, а вона отримавши гроші, написала відповідну розписку та віддала йому оригінали рішення суду, що є правовстановлюючими документами на 1/3 частину належного їм житлового будинку. Більше у вказаний будинок відповідачі ніколи не повертались, не доглядали за ним, ніколи не користувались вказаним будинком. За весь час проживання у вказаному будинку він зробив у ньому ремонт, змінив вікна двері, поли, перекрив дах. Всі дії по ремонту стосувались всього будинку. Будинок є придатним до проживання тільки через те, що позивач постійно за ним доглядав, вважаючи своєю власністю. Таким чином, він добросовісно, відкрито та безперервно більше 27 років володіє цілим житловим будинком. Починаючи з 1991 р., у повному обсязі сплачує комунальні платежі, здійснює обслуговування будинку в цілому, як капітальний так і поточний ремонт всього будинку. Він посадив фруктовий сад, доглядає за городом. Його особисте володіння вказаним будинком є очевидним для третіх осіб. Всі сусіди що проживають на [ADDRESS] знають його, як єдиного володільця вказаного будинку. З наведених вище обставин вважає, що він має право набути власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року, справа № 2-37, зареєстрованого 03 липня 1990 року за р.№ 351. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутністю, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки в судове засідання позивачів проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, за останнім відомим місцем проживання та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомлено, відзиви на позов не надано. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином за відомим місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. За таких обставин суд на підставі ч. 4 ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 02 липня 1990 року за р.№ 2-2556 належить 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] Інша 1/3 частина вказаного будинку належить відповідачам по справі на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року, що підтверджується листом КП МБТІ від 17 квітня 2018 року № 723. Придбавши 2/3 частини будинку, [PERSON] переїхав до нього та став постійно проживати та доглядати за ним, що підтверджується довідкою з місця проживання від 12 липня 2018 року, виданою головою квартального комітету № 53 Мелітопольської міської ради Запорізької області. Також судом встановлено, що відповідачі, які є співвласниками зазначеного житлового будинку з 1991 року, ніколи у цьому будинку не проживали та ним не користувались. Місце їх проживання у спірному будинку не зареєстроване. За повідомленням позивача, наприкінці грудня 1991 року відповідач [PERSON] , що є матір`ю інших відповідачів, запропонувала позивачу викупити належну їм частину будинку за 1 000 рублів оскільки вона з родиною збиралася виїхати за межі України. Дану обставину позивач підтвердив, надавши розписку про отримання [PERSON] грошей в сумі 1000 гривень. Згідно розписки від 29.12.1991 року [PERSON] отримала від позивача [PERSON] за свою частину будинку [ADDRESS] гроші в розмірі 1000 рублів. Отримавши гроші [PERSON] віддала позивачу оригінали рішення суду, що є правовстановлюючими документами на належну їй та іншим відповідачам частину житлового будинку. За весь час проживання у вищевказаному будинку [PERSON] зробив ремонт, замінив вікна, двері, підлогу, перекрив дах. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно більше 27 років володіє житловим будинком [ADDRESS] , у тому числі 1/3 частиною будинку, належною відповідачам, якою він добросовісно заволодів, придбавши у відповідачів, але належним чином на оформив. Вказані вище обставини були встановлені в судовому засіданні шляхом дослідження письмових доказів. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно пункту 11 зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Судом встановлено, що позивач, починаючи з липня 1990 року по теперішній час проживає у будинку [ADDRESS] , та з 29 грудня 1991 року добросовісно володіє 1/3 частиною будинку, що належить відповідачам. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів та продовжує понад 27 років відкрито і безперервно володіти 1/3 частиною житлового будинку [ADDRESS] , що належить відповідачам, і доказів на спростування даних обставин в судовому засіданні не здобуто, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved