Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 20.05.2014 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за кредитним договором позичальник не виконує, в звязку з чим, станом на 31.10.2016 року має заборгованість в сумі 28576 грн. 93 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 4999 грн. 29 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 19542 грн. 74 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 2197 грн. 90 коп., а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1337 грн. На підставі цього, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 28576 грн. 93 коп. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1378 грн. В судове засіданні представник позивача не зявився. В поданому позові в разі його неявки просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засіданні повторно не зявилась, про причини неявки не повідомила. В наданому до суду клопотанні 22.12.2016 року остання просила перенести розгляд справи на іншу дату, посилаючись на отримання позовної заяви 21.12.2016 року, незгоду з заявленими вимогами та необхідність скористатись правовою допомогою. Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязання з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Зокрема, в п.п.66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України», Європейський суд зазначив, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. У справі «Бочан проти України» Європейський суд з прав людини навіть дійшовши висновку про законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, все ж стягнув грошову компенсацію в розмірі 2 тис. євро лише за порушення судами України «розумних строків» розгляду справи. Будучі обізнаною про наявність в провадженні суду розглядаємого позову та отримавши і ознайомившись з останнім, про що свідчить клопотання відповідачки від 22.12.2016 року, остання після цього не цікавилась наслідками розгляду її клопотання та подальшим рухом по справі, в наступні судові засідання, що призначались на 27.01.2017 року та 21.02.2017 року не зявилась, не повідомивши про причини своєї неявки, не забезпечила участь свого представника під час розгляду справи в суді, не надала будь-яких ґрунтовних заперечень та доказів з приводу заявленого позову, а також не заявила відповідних клопотань. В звязку з цим, а також враховуючи заявлене представником позивача у позові клопотання, щодо наслідків його неявки до суду, судом у відповідності до ст.ст.158,169,197,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.05.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір, оформлений відповідною анкетою-заявою, яка містить підпис відповідачки про ознайомлення її з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Як зазначив позивач в своєму позові відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, в звязку з чим, згідно наданого до позовної заяви детального розрахунку станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість в сумі 28576 грн. 93 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 4999 грн. 29 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 19542 грн. 74 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 2197 грн. 90 коп., а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1337 грн. Разом з тим, з наданої банком на підтвердження позовних вимог анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що в останній не визначено тип платіжної (кредитної) картки, розміру кредиту (кредитного ліміту), який відповідачка бажає отримати та на який строк, під яку процентну ставку. Також не надано банком доказів щодо встановлення на картці кредитного ліміту, видачі відповідачці кредитної картки та Пин-коду, необхідних для ідентифікації держателя картки та можливості її використання відповідачкою. А тому, з огляду на положення ст.ст.207,642,1054,1055 ЦК України, суд вважає, що сам факт наявності анкети-заяви відповідачки та копії її паспорту не є свідченням та належним і достатнім доказом погодженням між сторонами істотних умов кредитного договору щодо розміру кредиту та строку на який він надається, а також виконання банком своїх обовязків щодо видачі кредиту позичальнику в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.09.2014 року банком розмір процентної ставки було збільшено з 30% до 34,80%, а з 01.04.2015 року до 43,20%. При цьому позивачем не надано доказів щодо дотримання банком вимог ст.1056-1 ЦК України та Умов та правил надання банківських послуг щодо порядку та строків повідомлення позичальника про зміну процентної ставки. А тому, суд не визнає обґрунтованим наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі, за необґрунтованістю позовних вимог та недоведеністю їх належними доказами. Відповідно до ст.88 ЦПК України та з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed