Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] та з якими встановились фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення. На ім`я [PERSON] , як відповідального квартиронаймача, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Посилаючись на те, що відповідачі не здійснюють своєчасну оплату за надані послуги, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2018 року становить 34384 грн. 17 коп., позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість, а також у відповідності до ст.625 ЦК України три відсотки річних в сумі 3707 грн. 47 коп., інфляційні витрати в сумі 21454 грн. 34 коп., а всього стягнути 59545 грн. 98 коп. та судовий збір в розмірі 1762 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник в поясненнях під час розгляду справи в суді та в поданому відзиві проти позову частково заперечували, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності. Також представник відповідача зазначив про те, що фактично у вказаній квартирі з 2005 року проживає лише [PERSON] , їй на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири, а її батькові [PERSON] та сестрі [PERSON] по ј частині відповідно, вони не проживають за зазначеною адресою, послугами не користуються. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] взагалі ніколи не проживали та не проживають за вказаною адресою, вказаних осіб не знають, про їх реєстрацію у квартирі відповідачка [PERSON] дізналась випадково лише з отриманої довідки. Окрім цього, в квартирі з 09.06.2016 року встановлено лічильник холодної води, за показаннями лічильника щомісяця проводиться оплата за послуги водопостачання та водовідведення. Визнали суму заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в межах строку позовної давності. Інші відповідачі за неодноразовими викликами до суду не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надали. В зв?язку з цим суд у відповідності до ст.223 ЦПК України вважає за можливе провести подальший розгляд справи за фактичної явки сторін. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою [ADDRESS] , де зареєстровані відповідачі. За вказаною адресою на [PERSON] , як відповідального квартиронаймача, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Також під час розгляду справи судом встановлено, що зазначена вище квартира на праві спільної часткової власності належить відповідачам. [PERSON] на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири, а її батькові [PERSON] та сестрі [PERSON] по ј частині відповідно. Відповідно до акту, складеного та підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] з 2005 року проживає лише [PERSON] . Також згідно долучених до відзиву копій квитанцій оплата за послуги водопостачання та водовідведення здійснюється [PERSON] . Крім того представник відповідачки у судовому засіданні визнала позов у межах строку позовної давності. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, заявлених до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як споживачів послуг за адресою: [ADDRESS] , оскільки останні у вказаній квартирі не проживають, а отже не є споживачами наданих послуг з водопостачання та водовідведення. Згідно долученого до позовної заяви розрахунку, в результаті неналежного виконання зобов`язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення, що надаються за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.08.2001 року по 31.01.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 59545 грн. 98 коп., яка складається з основного боргу в сумі 34384 грн. 17 коп., інфляційного збільшення суми боргу в сумі 21454 грн. 34 коп., 3% річних в сумі 3707 грн. 47 коп. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. З наданого до позову розрахунку вбачається, що позивачем заявлена до стягнення заборгованість за надані послуги за період з 01.08.2001 року по 31.01.2018 року. Проте, з позовом до суду позивач звернувся 06.04.2018 року. Доказів щодо поважності причин пропуску встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності позивач не надав та клопотань про його поновлення не заявляв. З огляду на це та заяву сторони відповідача щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, в межах трирічного строку позовної давності, за період з 01.04.2015 року по 31.01.2018 року в сумі 28105 грн. 04 коп., яка складається з основного боргу в сумі 11109 грн. 69 коп., інфляційного збільшення суми боргу в сумі 14318 грн. 53 коп., 3% річних в сумі 2676 грн. 82 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені під час розгляду справи судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial