Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та просив визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - гр. [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько гр. [PERSON].[INFO] померла бабуся та мати [PERSON] - гр. [PERSON]. Місце відкриття спадщини: [ADDRESS]. На день смерті бабусі [PERSON] він був неповнолітнім та заяв про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, отже прийняв спадщину згідно ст. 1268 ЦК України. У встановленому законом порядку позивач звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак у видачі свідоцтв про право на спадщину на домоволодіння [ADDRESS] йому було відмовлено та 12.02.2014 року винесено постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії, а саме: в видачі Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку із неможливістю встановити місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, а також у зв'язку із неможливістю визначити частку померлого у спадковому майні. На час набуття зазначеного нерухомого майна [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із дідусем позивача - [PERSON], який [INFO] помер. Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою у відповідності до вимог ст. 5 Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам, яка підписана 22.01.1993 року у м. Мінську надано відповідні запити до Міністерства Юстиції Туркменістану щодо встановлення кола спадкоємців та наявності заповітів від імені [PERSON] та [PERSON] та території Туркменістану, проте станом на 12.03.2014 року, згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, відповіді на вищезазначені запити до нотаріальної установи не надходили. Після смерті бабусі ті дідуся позивач фактично вступив в управління і володіння спірним житловим будинком; сплачує всі необхідні платежі за будинок, за користування газом, та електроенергією, доглядає сад, робить поточний ремонт будинку. Станом на 12.03.2014 року до нотаріальних установ України із заявою про прийняття спадщини, або заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті гр. [PERSON], та гр. [PERSON] жодна особа не зверталась. На підставі викладеного позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи - Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи - Дніпропетровської міської ради в судове зсідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно із ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 14.01.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Поветкіною Н.Н., громадянка [PERSON] придбала житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці розміром 630 кв.м. за 9 тисяч карбованців з долею в цілому /а.с.19-20/, що підтверджено також технічним паспортом на даний житловий будинок /а.с. 21-24/. З 11.07.1958 року [PERSON] перебувала в законному шлюбі з [PERSON] /а.с. 15/, від якого [INFO] народився їх спільний син [PERSON] /а.с.16/, у якого, в свою чергу, [INFO] від [PERSON], з якою він перебував у законному шлюбі, народився син [PERSON] /а.с. 9/, що підтверджує факт спорідненості [PERSON] та [PERSON], а саме те, що вона є рідною бабусею позивача. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом запису актів громадянського стану при хякімліці міста Балканабат Балканського велаяту (області) від 07.09.2007 року, [INFO] померла [PERSON] /а.с. 10-11/. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом запису актів громадянського стану при хякімліці міста Балканабат Балканського велаяту (області) від 23.10.2007 року, [INFO] помер [PERSON] /а.с. 13-14/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції від 16.04.2002 року, [INFO] помер [PERSON] /а.с. 12/. Відповідно до довідки квартального комітету № 1, [PERSON] мешкала за адресою [ADDRESS] з 1991 по 2007 роки /а.с.17/. Довідкою, виданою 22.11.2013 року за №007959 Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повідомляє про те, що гр. [PERSON] зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться /а. с. 18/. Згідно п. 2. ст. 1221 ЦК України якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Після смерті [PERSON] фактично відкрилася спадщина на належне домоволодіння, розташоване в [ADDRESS]. Відповідно до статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно п. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Оскільки на [INFO], тобто на день смерті [PERSON] батько позивача [PERSON] вже помер, а позивач був неповнолітнім, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, отже прийняв спадщину згідно ст. 1268 ЦК України. Як вбачається з паспорту серії [NUMBER] та домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS] позивач [PERSON] дійсно мешкає та зареєстрований за вищевказаною адресою. На даний час позивач фактично вступив в управління і володіння спірним житловим будинком, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, який виготовлено 10.01.2013 року, де замовником технічної інвентаризації зазначається [PERSON] /а.с. 59/. У встановленому законом порядку позивач звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у відповідь на яку 12.02.2014 року завідуючою Черновською Л.Г. було винесено постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії, а саме: в видачі Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку із неможливістю встановити місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, а також у зв'язку із неможливістю визначити частку померлого у спадковому майні /а.с. 7/. В позовній заяві [PERSON] позивача зазначено єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] Однак під час розгляду даної справи Бабушкінським районним судом було встановлено наявність іншого спадкоємця до майна померлої , а саме [PERSON], [INFO]., зареєстрованої за адресою : [ADDRESS], яка є донькою померлих [PERSON] та [PERSON], та має право на спадкування у першу чергу спадкоємців за законом /а.с. 95-98/. Згідно заяви від 04.06.2014 року, яка була направлена [PERSON] на адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, відповідач визнала всі заявлені до неї вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. За змістом ст.ст. 316,317,319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які власник здійснює на власний розсуд. При цьому нормою ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його користуванні. Аналогічне положення щодо змісту права власності та його непорушності викладено в ст. 41 Конституції України. Згідно ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності, відповідно до ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це справо оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення. У відповідності до п. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст 1292 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, проаналізувавши здобуті докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач як спадкоємець за законом після померлої [INFO] [PERSON] набув право на вищезгадане спадкове майно, та з незалежних від нього підстав позбавлений можливості оформити право власності в нотаріальному порядку на спадкове майно, належність якого спадкодавцю документально підтверджена, чим порушені права та законні інтереси позивача, права інших осіб не порушені, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved