Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому було перейменовано в ПАТ«УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за №11312513000, відповідно до якого їй надано кредит в сумі 132000 дол. США на строк до 11.03.2038 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,7 % річних, позичальник зобовязувалася погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, але своїх зобовязань не виконала, станом на 26.07.2016 року сума заборгованості за кредитом з врахуванням заборгованості за тілом кредиту, за відсотками становить 113 229,82 дол. США і включає в себе: 100100,58 дол. США - основна сума боргу по кредиту 13129,24 дол. США - заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами, а також 20347,99 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 55599,67 грн. пеня за прострочення сплати процентів за період з 28.08.2015 року по 26.07.2016 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та [PERSON] 11.03.2008 року укладено договір поруки за №186623, на підставі якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно, як позичальника та поручителя, заборгованість за кредитним договором в сумі 13129,24 дол. США - заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами, 75947,66 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів та судові витрати по 21619,95 грн. з кожного. У вересні 2016 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що між ним та банком було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах, але банк всупереч вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив споживача про орієнтовну сукупну вартість кредиту, а отже при укладені оспорюваного договору сторонами не було досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору, договір містить дискримінаційні та несправедливі умови що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін, то даний кредитний договір є недійсним. Також, у вересні 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа [PERSON] про припинення договору поруки, посилаючись на те, що між ним та банком в забезпечення виконання умов кредитного було укладено договір поруки, але оскільки в силу положень ст. 559 ЦК України банк пропустив строк звернення з вимогою до поручителя, то порука має бути припиненою. За ухвалою суду від 26.09.2016 року до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічні позови [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним та [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа [PERSON] про припинення договору поруки. В судове засідання сторони не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, направили до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що первісний позов належить задовольнити в повному обсязі, зустрічні позови до задоволення не підлягають. Так, судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому було перейменовано в ПАТ«УкрСиббанк», /кредитор/ в особі [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 03.03.2008 року №1376, та відповідачем [PERSON] /позичальник/ було укладено договір про надання споживчого кредиту за №11312513000, відповідно до якого їй надано кредит в сумі 132000 дол. США на строк до 11.03.2038 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,7 % річних, що підтверджується копією кредитного договору від 11.03.2008 року. Умовами договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту за процентною ставкою 11,7 % річних /п.1.1-1.2 договору/. Як вбачається з копії кредитного договору, цей договір підписано представником банку та позичальником, що свідчить про те, що позичальник з умовами договору була ознайомлена, повністю погодилася з ними при підписанні договору. Згідно п.4.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення. Відповідно до п.4.2. та 4.3. кредитного договору за нецільове використання кредиту позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5% від суми не цільового використання, а також позичальник, який порушив будь-яке із своїх зобовязань, що передбачені п. 3.4.2 цього договору, зобовязаний сплатити банку неустойку за таке порушення у розмірі 500 грн. А як передбачено п.1.6 договору, сторони домовились, що суми, внесені позичальником у погашення поточної заборгованості за цим договором, направляються на виконання зобовязань позичальника в наступній черговості: у першу чергу погашаються прострочені комісії; строкові комісії; прострочені проценти за користування кредитними ресурсами; сторокові проценти за користування кредитними ресурсами, які не є простроченими; прострочені суми за основним боргом по кредиту; непрострочена заборгованість по кредитних ресурсах; штрафні санкції. Згідно п.1.1 Статуту ПАТ «УкрСиббанк» /нова редакція/, банк є правонаступником щодо всіх прав та зобовязань Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», що стверджується випискою зі Статуту банку /а.с.49-52 /. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що позичальником порушено умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, останні платежі на погашення кредиту сплачувалися 25.06.2015 року. Так, станом на 25.05.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 100100,58 - основна сума боргу по кредиту, 1015,06 дол.США- заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором суд вважає обґрунтованими, оскільки позичальником були порушені умови кредитного договору. При вирішенні спору судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача [PERSON] стосовно того, що при укладенні кредитного договору було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч.5 ст.11 та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Вбачається, що кредитний договір відповідає положенням ч. 2 ст. 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'', чинної на момент виникнення правовідносин, а саме містить особу та місцезнаходження кредитодавця; мету - для придбання нерухомості, форму його забезпечення - застава нерухомості та порука, предмет договору - кредитні кошти у розмірі 132000 дол. США, плату за користування у розмірі 11,7 % річних, строк погашення до 11.03.2038 року, порядок проведення розрахунку щодо повернення коштів, здійснення оплати за проценти, порядок нарахування процентів, право досторокового погашення, дата видачі кредиту. Щодо неповідомлення споживача про наявні форми кредитування , про сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, то як встановлено судом, ця інформація була доведена відповідачу до підписання кредитного договору, про що свідчить п.7.13 кредитного договору та підпис відповідача на кредитному договорі, в Додатку № 1 до кредитного договору, який також підписано відповідачем, зазначено інформацію про витрати позичальника при обслуговуванні кредиту. Як передбачено положеннями ст. 203 ЦК України, для чинності правочину особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зі змісту ч. 1 ст.627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ознайомившися з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, відповідач підписала договір, чим висловила своє волевиявлення. Крім того, позичальнику ніщо не перешкоджало отримати кредит у національній валюті. Доказів протилежного представник відповідача не надала. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що представником відповідача [PERSON] не доведено, що кредитний договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, які порушують принцип добросовісності, позбавляють позичальника значного обсягу прав, одночасно встановлюючи жорсткі обов'язки та відповідальність для відповідача, а також того, що банком було видано валютний кредит в порушення норм діючого законодавства та за відсутності необхідної ліцензії, суд вважає, що підстави для визнання кредитного договору недійсним у відповідності до ст.215 ЦК України, на яку посилається представник відповідача, відсутні. З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] 11 березня 2008 року було укладено договір поруки № 186623, за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати за невиконання позичальником [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору - 132000 дол. США, термін виконання зобовязання 11.03.2038 року, тощо. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідач [PERSON] не оспорював в суді того, що договір поруки він підписав і був ознайомлений з його змістом. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. За ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно з обох відповідачів. Заперечуючи проти позову, представник поручителя посилається на те, що договір поруки є припиненим, оскільки позивач не пред'явив до [PERSON] вимоги про погашення боргу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з договору поруки, строк його дії не встановлений. А строк виконання основного зобов'язання, визначений кредитним договором, до 11.03.2038 року. Із розрахунку заборгованості, на який вказано вище в рішенні, слідує, що позичальник [PERSON] вперше допустила порушення умов кредитного договору та прострочила сплату чергового щомісячного платежу у липні 2015 року, після цього порушення зобов'язань позичальником набули систематичного характеру. Верховним Судом України у постанові по цивільній справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року викладено правову позицію стосовно того, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням /якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами/ або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання /у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем/. При цьому пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення кредитором саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги, але зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. А згідно приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України вказане вище рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх судів України. Як вбачається з кредитного договору, поряд з установленням строку його дії сторони встановили також строки виконання позичальником окремих зобов'язань /внесення щомісячних платежів/. Судом встановлено і вказано вище, що позичальник допустив порушення строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням ще 31.07.2015 року, далі ці порушення стали систематичними. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог п.6.2 кредитного договору, кредитор 23.03.2016 року надіслав повідомлення позичальнику та поручителю про порушення умов основного зобов'язання та про розмір заборгованості станом на цю дату 108150,90 дол. США, банк вимагав від позичальника та поручителя /окремо/ з моменту отримання цієї вимоги, негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, а у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги, що стверджується копіями вказаних повідомлень /а.с.22-25/. Вказане повідомлення поручителем одержано 26.03.2016 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.26/. Отже, в даному випадку банк мав пред'явити в судовому порядку вимогу до поручителя про солідарне стягнення боргу протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням /з липня 2015 року/ або з дня, встановленого банком для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України - з 27.04.2016 року, тобто, до 27.10.2016 року, з позовом до суду позивач звернувся в липні 2016 року, а тому згідно наведених правових норм порука не є припиненою. При цьому не приймаються судом до уваги посилання представника позивача на те, що вказане вище повідомлення позичальником не отримано, а також на те, що після отримання повідомлення поручителем на погашення боргу позичальника за основним зобов'язанням вносилися кошти. Але з розрахунку заборгованості вбачається, що незначні кошти, які навіть не покривають суму щомісячного платежу, були внесені в червні та в серпні 2012 року, що не свідчить про виконання надісланої банком вимоги щодо негайної сплати простроченої заборгованості та не впливає на встановлений банком строк виконання основного зобов'язання, а згідно висновків Верховного Суду України строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки кредитор вчиняти не може. Отже, суд вважає в даному випадку поруку не припиненою і відмовляє в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Представник позивача просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором у валюті кредиту. В п.1.5 кредитного договору передбачено, що погашення платежів за кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту. За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Застосування іноземної валюти як засобу платежу врегульовано і дозволено Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про банки і банківську діяльність». Крім того, згідно Закону України «Про виконавче провадження» рішення судів про стягнення коштів в іноземній валюті підлягають виконанню таким же чином, які і про стягнення коштів в гривнях. Згідно п.12 вищенаведеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Отже, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно суму заборгованості за кредитним договором у валюті зобов'язання, тобто, в сумі 113 229,82 дол. США та пеню за порушення зобовязань в розмірі 75947,66 грн. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача і судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 21619,95 грн. з кожного.

Outcome: approved