Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1331 га, що розташована в межах Узинської міської ради Білоцерківського району, кадастровий номер 3220410500:05:001:0008, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, між сторонами по справі укладено договір оренди вказаної земельної ділянки від 24.12.2012 року строком на три роки, але в 2015 році відповідач самовільно здійснив обробку землі /оранку та посів/ на орендованій ТОВ «Узин-Агроінвест» земельній ділянці. Позивач просив суд зобов»язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні ТОВ «Узин-Агроінвест» земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1331 га, що розташована в межах Узинської міської ради Білоцерківського району, кадастровий номер 3220410500:05:001:0008, шляхом її звільнення; зобов»язати [PERSON] не чинити перешкоди ТОВ «Узин-Агроінвест» у користуванні земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1331 га, що розташована в межах Узинської міської ради Білоцерківського району, кадастровий номер 3220410500:05:001:0008. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, а за положеннями п.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином, причини неявки відповідача невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,1331 га, кадастровий номер 3220410500:05:001:0008, яка розташована в межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 798200, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 30.05.2006 року. З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2012 року між ТОВ «Узин-Агроінвест» та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого в оренду передано вказану вище земельну ділянку строком на три роки, що слідує з копії цього договору, який зареєстровано в ДЗК 24.12.2012 року за № 322040004007314. 24.12.2012 року сторонами по справі також підписано акт прийому-передачі земельної ділянки за договором оренди, що стверджується копією цього акта. Під час дії договору оренди 13.03.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «Узин-Агроінвест» з письмовою заявою про виділення належної йому земельної ділянки № 448, яка знаходиться в полі № 11, яку він бажає обробляти самостійно. На це звернення листом від 30.03.2014 року за № 17 позивач повідомив відповідача, що строк дії договору оренди не закінчився, для дострокового розірвання цього договору відповідач має звернутися до суду, а до рішення суду проводити будь-які роботи на переданій в оренду земельній ділянці відповідач не має права. Наведене стверджується копіями заяви відповідача та листа ТОВ «Узин-Агроінвест». Як вбачається з копій актів обстеження земельної ділянки від 15.02.2015 року та від 20.06.2015 року, при обїзді полів в.о. директора ТОВ «Узин-Агроінвест» виявив, що на земельній ділянці, яка належить [PERSON], не усунені перешкоди по її використанню, а саме: не знесені межові знаки та ділянка засіяна соєю. Отже, в даному випадку суд вважає, що відповідачем створені перешкоди позивачу у використанні останнім вказаної земельної ділянки, яка була передана в оренду позивачу строком на три роки на підставі договору оренди від 24.12.2012 року, який по даний час є чинним, його не розірвано у встановленому законом порядку, не визнано недійсним. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 525 зазначеного Кодексу одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 629 зазначеного Кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами. В п.22 договору оренди земельної ділянки передбачено, що орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з цим договором. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Отже, орендодавцем порушено умови договору оренди, оскільки згідно цього договору він зобовязаний передати у користування земельну ділянку та не чинити перешкод у її використанні орендарем за цільовим призначенням. Відповідачем як орендодавцем було створено перешкоди позивачу у використанні переданої в оренду земельної ділянки самовільним її обробітком орендодавцем, на що вказано вище в рішенні, а жодних доказів на спростування цього висновку суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно приписів ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, проаналізувавши все вищенаведене суд вважає, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, яка полягає в порушенні вказаних вище в рішенні умов укладеного між сторонами договору оренди, позивач позбавлений можливості використовувати орендовану земельну ділянку, а тому вимоги позивача щодо захисту його порушеного права шляхом зобов»язання відповідача усунути перешкоди у користуванні переданою в оренду земельною ділянкою шляхом її звільнення та не чинити перешкоди позивачу у користуванні цією земельною ділянкою є обгрунтованими. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню на користь позивача сплачений ним судовий збір сумі 243 грн.60 коп. відповідно до наданої квитанції. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved