Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПП «Ратмир-Соло», просив суд стягнути з відповідача на його користь 549600 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 липня 2005 року між ним та ПП «Свічколап трейдинг» (назву змінено на ПП «Ратмир-Соло») було укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель №7, відповідно до умов якого продавець (відповідач) передає, а покупець (позивач) приймає у власність комплекс будівель та споруд загальною площею 2542,20 м2, в тому числі: Літ. Б - адміністративна будівля, виробничий корпус, підвал - загальною площею; 2082,40 м2. Літ. Г - матеріальний склад - загальною площею 434,70 м2; Літ. Д - прохідна - загальною площею 25,10 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.2.1. договору, ціна майнового комплексу, що купується покупцем становить 549600 грн 00 коп., які покупець протягом дванадцяти тижнів, але не пізніше 22.09.2005, з моменту підписання даного договору перераховує на зазначений розрахунковий рахунок (або вносить готівкою до каси підприємства) продавця, в тому числі ПДВ - 91600 грн. Позивач відзначив, що свої зобов'язання щодо перерахування зазначеної в договорі суми грошових коштів він виконав у повному обсязі. Укладаючи договір, відповідач зобов'язався в повному обсязі сприяти та не ухилятись від своїх обов'язків щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації даного договору (п.4.1.2 договору). Проте, станом на день подання позовної заяви відповідач свої зобов'язання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не виконав, комплекс будівель позивачу не передав. Також позивач послався на п.5.1.1 договору, де зазначено, що у разі невиконання продавцем своїх зобов'язань щодо передачі комплексу покупцю, нотаріального посвідчення та державної реєстрації даного договору, покупець мас право вимагати повернення сплачених за договором грошових коштів. 10 жовтня 2013 року позивач направив на адресу відповідача вимогу №10-10 про повернення грошових коштів від 10.10.2013, в якій вимагав від відповідача до 19 жовтня 2013 року повернути сплачені за договором купівлі-продажу комплексу будівель №7 від 11.07.2005 грошові кошти у сумі 549600,00 грн. Однак відповідач вимогу про повернення грошових коштів від 10.10.2013 не виконав, остаточний розрахунок з позивачем не провів. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу слухати у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. З письмової згоди позивач суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 11 липня 2005 року між ПП «Свічколап трейдинг» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель, відповідно до умов якого продавець продає (передає у власність), а покупець купує (приймає у власність) комплекс будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п.1.1. договору) (а.с.4-5). Пунктом 1.3 договору передбачено, що відчужувальний комплекс складається з будівель та споруд загальною площею 2542,20 м2, в тому числі: Літ. Б - адміністративна будівля, виробничий корпус, підвал - загальною площею; 2082,40 м2. Літ. Г - матеріальний склад - загальною площею 434,70 м2; Літ. Д - прохідна - загальною площею 25,10 м2 . Відповідно до п.2.1. договору, ціна майнового комплексу, що купується покупцем за цим Договором становить 549600 грн 00 коп., які покупець протягом дванадцяти тижнів, але не пізніше 22.09.2005, з моменту підписання даного договору перераховує на зазначений розрахунковий рахунок (або вносить готівкою до каси підприємства) продавця, в тому числі ПДВ - 91600 грн. Зазначена ціна встановлена за згодою сторін цього Договору, є остаточною та не підлягає будь-яким змінам. Згідно п.4.1.2 договору продавець зобов'язаний в повному обсязі сприяти та не ухилятись від своїх обов'язків щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації даного договору. Пунктом 4.2 договору передбачено, що покупець зобов'язаний здійснити оплату вартості комплексу в строки та у порядку, встановленому цим договором. Позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 549000 грн 00 коп, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.6-10, а.с.). Решта грошових коштів у розмірі 600 грн 00 коп. є недоведеною позивачем та не підтверджена належними та допустимими письмовими доказами по справі. Судом встановлено, що також підтверджено відповіддю Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві від 30.09.2009 №21-10/6747-2, що ПП «Свічколап-трейдинг» відповідно до реєстраційних дій від 18.05.2009 було перейменовано на ПП «Ратмир-Соло». Положенням ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. При подачі позовної заяви до суду позивач посилається на ст.526 ЦК України, при цьому зазначаючи, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Як визначено ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом не встановлено між сторонами по справі наявність договірних зобов'язань, що мають юридичну силу. Аналізуючи зміст вищевказаного договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу, який в порушення ст.657 ЦК України, укладений в простій письмовій формі, не породжує ніяких правових наслідків, так як не має юридичної сили. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст.11 ЦПК України в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Частиною 3 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Суд, на підставі ст.11 ЦПК України, розглядає справу в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін. З іншими позовними вимогами позивач до суду не звертався. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Щодо стягнення грошових коштів з відповідача, то позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом, при цьому обравши інший спосіб захисту цивільного права. За таких обставин, враховуючи, що предмет позову в цій частині не відповідає встановленим законом способу захисту прав, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed