Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~до відповідачки\~з позовом\~про розірвання\~шлюбу,\~визначення місця\~проживання дитини\~та розподіл\~майна подружжя, посилаючись на те, що з 16 червня 2006 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На даний час фактично сімейні відносини припинені у зв`язку з відсутністю порозуміння між ними та різними поглядами на подальше сімейне життя. В період шлюбу, 04.10.2012 року за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] придбали 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . У зв`язку з цим просить шлюб розірвати та здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині будинку [ADDRESS] . Також 21 вересня 2021 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій просить позовну вимогу, щодо визначення місця проживання дитини з батьком не розглядати. Позивач та його представник надали суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення вимог позивача. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 16 червня 2006 року сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Вказані обставини підтверджуються: - повторно виданим свідоцтвом про шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим повторно 30 січня 2009 року, актовий запис №342, зареєстрований 16 червня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. - свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим 17 листопада 2006 року, актовий запис №811, зареєстрований 17 листопада 2006 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. - свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим 13 лютого 2009 року, актовий запис №135, зареєстрований 13 лютого 2009 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Як вбачається з наведених сторонами обставин, фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, сторонам надавався час на примирення, немає можливості відновити сімейні стосунки , у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, шлюб підлягає розірванню. В період перебування у шлюбі [PERSON] із [PERSON] , 04 жовтня 2012 року придбано 1/2 частину житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу серії ВРХ №683878 від 04.10.2012 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №35916494 від 19.10.2012 року. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Частиною 2 ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частинами 1, 3 ст.368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частинами 1, 2, 3 ст.372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним визнати домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку та [PERSON] право власності на1/4 частину будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 60, 63, 69-71, 110, 112 СК України, ст.ст. 3, 81, 247 ч.2, 263, 325, 368-370, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 259-268 ЦПК України, суд

Outcome: approved