Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтувавши його тим, що 14.11.2014 року близько 17-00 год. [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Перекопській, на перехресті з вул. Дружки, здійснив наїзд на пішохода неповнолітню [PERSON], яка по регульованому пішохідному переходу на заборонений сигнал світлофора перебігала проїзну частину вул. Перекопській у напрямку з права наліво відносно руху автомобіля. Внаслідок ДПТ [PERSON] згідно висновку судового-медичної експертизи заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоровя. За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження та у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення кримінальне провадження закрито. Цивільно-правову відповідальність [PERSON] застраховано у НАСК «Оранта», вона звернулась до страховика із заявою про страхове відшкодування, однак їй було відмовлено, оскільки [PERSON] є винною в ДТП. Зазначила, що вона понесла матеріальні витрати на лікування дитини, на придбання одягу, які склали 5995 грн. Крім того з виписки амбулаторної карти [PERSON] вбачається, що їй необхідно двічі на рік проходити санаторно-профілактичне лікування, однак пройти його вона не змогла, оскільки НАСК «Оранта» не виплатила страхове відшкодування, коштів на вказане лікування [PERSON] не має. У звязку з викладеним вона зазнала моральних страждань. Розмір моральну шкоду визначила виходячи з наступного: курс лікування у санаторно-лікувальних установах становить 502,67 грн., курс реабілітації складає 42 дні, загальна вартість курсу складає 21084 грн. Просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь 5995 грн. матеріальної шкоди та 21084 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, вважали їх такими що не підлягаю задоволенню. Представник відповідача НАСК «Оранта» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18.07.2014 року між НАСК «Оранта» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчується полісом № АІ/17282225. Ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоровю складає 100000 грн., а ліміт за шкоду завдану майну складає 50000 грн. 14.11.2014 року на перехресті вул. Перекопська/ Дружби в м. Херсоні відбулась ДТП за участю пішохода [PERSON] та транспортного засобу «Nissan Maxima» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON]В, згідно висновку судово-медичної експертизи № 331 від 21.01.2015 року, заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоровя. Вказані наслідки знаходяться в причинному звязку з порушенням з боку пішохода [PERSON]В, вимог Правил дорожнього руху України, а саме п. п. 4.9, 8.7.3.(е) відповідно до яких у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора; сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Постановою слідчого ВР ДТП СУ МВС України в Херсонській області від 27.01.2015 року кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито, у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи,! в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закону) встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, повязана з лікуванням потерпілого; шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; шкода, повязана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно п. 24.2 ст. 24 Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоровя, але не більше 120 днів. Відповідно до п. 24.3. ст. 24 Закону якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Пунктами 4,7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Положення статті 1193\~ЦК\~про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Позовні вимоги в частині заподіяння матеріальної шкоди позивачка обґрунтовувала необхідністю лікування [PERSON], якій завдані тілесні ушкодження в результаті дорожньо - транспортної пригоди, що підтверджується висновком судове - медичної експертизи та довідкою медичного закладу про проходження лікування. При цьому належних доказів на підтвердження витрат, повязаних із лікуванням потерпілого позивач не надала, а визначала їх розмір відповідно до норми ст.24.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільне - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 812 грн., виходячи із мінімального розміру заробітної плати на день настання страхового випадку 40, 60грн. (1\\30), яка підлягає стягненню із страхової компанії НАСК «Оранта», що не перевищує ліміт відповідальності страховика та є підставою при зазначених обставинах, для відмови в покладенні обов'язку про відшкодування матеріальної шкоди на [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, яку позивачка пов'язує із витратами на санаторне курортне лікування задоволенню не підлягають, оскільки зазначені витрати є витратами матеріального характеру. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК з відповідача НАСК «Оранта» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial