Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на його користь заподіяну його діями внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди на загальну суму 246006 грн.54 коп. та судові витрати у справі Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явився, але про причини своєї неявки суд не повідомляв. У зв'язку з зазначеним, зі згоди представника позивача, суд, у відповідності до положень ст..224 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку, на приклад, зі знищенням речі. Немайнова та матеріальна шкода, яка завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України та положень п.п.2-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода, що заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що його спричинила, за умови що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок не переробної сили або умислу потерпілого. Під володільцями цих джерел розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу власності або з інших підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. З Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками. встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відщкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Як встановлено в судовому засіданні, 09.09.2014 pоку між ТОВ «Рент-е-ка Юкрейн та громадянином США [PERSON] було укладено Договір оренди автомобіля № 2615, на підставі якого Відповідач отримав у користування автомобіль «Тойота», д.н. [NUMBER] 31.08.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та Страхувальником був укладений Договір обов'язкового страхування AI \\131753, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом являється автомобіль «Тойота», д.н. [NUMBER]. 15.09.2014 р. відбулась дорожно-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля керуванням Відповідача та автомобіля «Камаз», д.р.н. [NUMBER] та Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130 П України. Згідно, звіту про оцінку автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER] № 8815 від 14.10.2014 року його вартість складала 194 788,44 гривні. Внаслідок ДТП, скоєної з вини відповідача, автомобіль орендований відповідачем є фізично знищеним та не придатним до подальшого використання. Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.01.2016 р. по справі № 910/31017/15, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, зі Страхувальника на користь Страховика стягнено грошові кошти в розмірі 50 000, 00 страхового відшкодування, встановленого договором страхування, та 1218. 00 гри. судового збору. Таким чином загальна сума регресних вимог позивача становить 51 218, 00 грн. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що матеріальна шкода, яка заподіяна позивачу, спричиненням механічних ушкоджень належному позивачу автомобіля, та повинні бути відшкодовані відповідачем, тому, що саме останній винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджено матеріалами справи. Що стосується вимог позову про відшкодування позивачеві судових витрат суд виходить з положень ст.88 ЦПК України які підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved