Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом, в якому просить постановити рішення, яким усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком №79 по вул. Кримська в м. Покров Дніпропетровської області, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок № 79 по вул. Кримська в м. Покров. Відповідач попросив позивача тимчасово його зареєструвати, посилаючись на те, що він на той час мав розбіжності зі своєю дружиною і не хотів разом з нею проживати. Хоча на той час виконком виділив їм квартиру [ADDRESS], де відповідач разом зі своєю дружиною та їх малолітнім сином були зареєстровані та проживали однією сімєю. Позивач надав згоду на тимчасову реєстрацію свого сина і він періодично тимчасово проживав у позивача. А коли відповідач зі своєю дружиною примирився, то він остаточно в лютому 2012 року виїхав з будинку позивача і продовжив постійно проживати разом зі своєю сімєю. Відповідач відмовляється знятись з реєстрації у добровільному порядку, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. У процесі розгляду справи, позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У той же час 02.11.2018р. від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду повторно не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] належить житловий будинок № 79 з надвірними спорудами по вул. Кримській м. Покров Дніпропетровської області (а.с.8). Згідно копії домової книги, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.9-10). Однак, відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.09.2018 року, згідно якого [PERSON] прописаний по вул. Кримська, 79 м. Покров Дніпропетровської області, однак з лютого 2012 року по теперішній час за даною адресою не проживає, особистих речей не зберігає, за комунальні послуги не сплачує, домогосподарством не займається, будинок не утримує (а.с.11). Даний факт підтверджується показами свідків, допитаних у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] надала покази, згідно яких вона є сусідкою позивача та проживає за адресою [INFO] з 1975р. Вказує на те, що син [PERSON] в даному житловому будинку лише зареєстрований, він там не проживає. Стверджує, що останні роки 3-4 вона взагалі не бачила відповідача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала на те, що відповідач за адресою по вул.. Кримська, 79 не проживає, він проживає окремо від батьків зі своєю сімєю. Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст..405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення\~перешкод в\~користуванні житловим\~будинком шляхом\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~ним є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved