Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовними вимогами до Міністерства екології та природних ресурсів України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 27 березня 2012 року позивача було прийнято на посаду виконуючого обов'язки директора Приазовського національного природного парку (далі - парк) до призначення директора парку. Тобто з позивачем, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 23 КЗпПУ було укладено строковий трудовий договір на час виконання певної роботи. Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України (далі - відповідач) № 350-О від 16.11.2016 року позивача було звільнено в зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпПУ. Позивач вважає, що вищевказаний наказ було винесено в порушення діючого законодавства, оскільки як вбачається з листка непрацездатності АГШ № 674870, копія якого додається до позову, у період з 4.11.2016. по 22.11.2016 року позивач перебував на лікуванні. Отже, в порушення приписів ст. 40 КЗпПУ позивача, на його думку, було незаконно звільнено в період тимчасової непрацездатності. Крім того, на момент видання наказу про звільнення [PERSON] були відсутні підстави для припинення строкового трудового договору, укладеного зі ним, з огляду на наступне. Раніше позивача було вже звільнено у 2012 році, проте рішенням Петрівського райсуду Кіровоградської області, залишеним без змін апеляційним судом Кіровоградської області, позивача було поновлено на займаній посаді і визнано звільнення незаконним. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. У той же час, наказ №350-О про звільнення підписаний 16.11.2016 р. Отже, видання наказу про звільнення співпало із періодом тимчасової непрацездатності позивача. Таким чином, звільнення було проведено із порушенням вимог ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Згідно відомості про нарахування заробітної платні середньоденна заробітна платня складала 137,25 грн. Тривалість вимушеного прогулу з 14.11.2016 року по 23.11.2016 року склала 9 робочих днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу на час подання позову становить: 137,25 грн. * 9 = 1235,25 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд: скасувати наказ Міністерства екології та природних ресурсів України № 350-0 від 16.11.2016 року про звільнення [PERSON] Гурбата Нуріддін огли з роботи; поновити його на роботі на посаді виконуючого обов'язки директора Приазовського національного природного парку та стягнути з Міністерства екології та природних ресурсів України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1235,25 грн. В судове засідання зявилися позивач та його представник. Позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. В судове засідання зявився представник відповідача, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Гурбата Нуріддін огли. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу № 10 Міністерства екології та природних ресурсів України від\~27 березня 2012 року позивача було призначено на посаду виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку до призначення директора парку. Тобто з ним, у відповідності до п.3 ч.1\~ст. 23 КЗпП України\~було укладено строковий трудовий договір на час виконання певної роботи, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6). Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 350-О від 16 листопада 2016 року позивача було звільнено в звязку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ч.1\~ст.36 КЗпП України\~(а.с. 10). Відповідно до листа непрацездатності АГШ №674870 (а.с.9), у період з 14 листопада 2016 року по 19 листопада 2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні КУ «Мелітопольська міська лікарня №2 Мелітопольської міської ради Запорізької області» Відповідно до ч.2\~ст. 40 КЗпП України\~не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Як встановлено в судовому засіданні і це також підтверджується листом непрацездатності АГШ №674870 позивача звільнили з роботи в період тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам ч.2\~ст. 40 КЗпП України. У відповідності з копією трудової книжки (а.с.6-8), оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, позивача прийнято на посаду виконуючого обовязки директора парку тимчасово до призначення директора цього парку, але ні на час звільнення, а також і 16 листопада 2016 року директора вказаного парку призначено не було, а призначено директора лише 17.11.2016 року, тобто на наступний день, що підтверджується копією наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 17 листопада 2016 року (а.с. 26) Згідно до ч.1,2\~ст.235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Але позовні вимоги в частинні стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, так як позивачем та його представником не надано розрахунку середнього заробітку позивача відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~з відповідними змінами, а також позивачем та його представником не заявлялось клопотання перед судом про його витребування. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~10, ч. ч. 1, 4 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні уточнювалися позовні вимоги прохальної частини позову відносно зобовязання Міністерства екології та природних ресурсів України виплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому, позивач зазначив, що він наполягає на таких вимогах. При цьому, слід зазначити, що як самостійна юридична особа Приазовський національний природний парк є розпорядником коштів та здійснює нарахування та виплату заробітної плати своїм працівникам. Отже, позовні вимоги зобовязального характеру в цій частині, що предявлені до Міністерства екології та природних ресурсів України, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.\~

Outcome: partial