Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду 07 лютого 2014 року з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з 17 грудня 2010 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Красноградського РУЮ, актовий запис № 144. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачем та буде мешкати з нею і після розірвання шлюбу. З літка 2011 року шлюбні стосунки припинені через те, що у сторін різні погляди на життя. З літка 2012 року позивач проживає однією сім»єю з іншою жінкою. А тому позивач вимушений звернутися до суду, оскільки подальше збереження сім»ї неможливе та суперечить його інтересам. У судове засідання позивач не з»явився, але надав суду письмову заяву, в якій наполягав задовольнити позовні вимоги та прохав слухати цивільну справу за його відсутності. У судове засідання відповідач надала суду письмову заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог та прохала слухати цивільну справу за її відсутності.. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 17 грудня 2010 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красноградського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 144, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.№ 3). Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією актового запису про народження (а.с.№ 6). Судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім»єю з літа 2011 року, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved