Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки, який мотивує тим, що між ними 26.07.2011р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 300,00грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 30.09.2017р. в сумі 75912,47грн., яка\~ складається з заборгованості за кредитом 3 996,28грн., заборгованості за відсотками 64\~265,76грн., пені 3\~559,36грн., штрафу (фіксована частина) 500,00грн., штрафу (процентна складова) 3\~591,07грн. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00грн.\~ \~ 21.11.2017р. ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 11.12.2017р. до суду надійшли заперечення відповідачки [PERSON] на вказаний позов, в яких вона позов не визнала повністю і зазначила, що дійсно 26.07.2011р. отримала кредит в сумі 300,00грн. на кредитну карту із строком дії картки до 26.07.2012р. Строк повернення кредитних коштів за умовами договору відповідав строку дії картки. Отже, на даний момент строк дії картки скінчився і позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності без поважних причин. Просить в позові відмовити. 22.01.2018р. від позивача до суду найшла відповідь на заперечення, в якій зазначив, що відповідно до п.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною укладеного між сторонами договору, строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, пені було збільшено до 50 років. Крім того, строк дії кредитної картки відповідачки у звязку із збільшенням кредитного ліміту становить 08.2017р. Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Просить позов задовольнити повністю. \~ Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідачка або її представник в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що між сторонами 26.07.2011р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 300,00грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Відповідачка, підписавши Анкету-заяву прийняла на себе зобовязання за вказаним кредитним договором, зокрема, здійснювати погашення кредиту обовязковими щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості. Згідно довідки позивача від 20.01.2018р. кредитний ліміт по картковому рахунку відповідачки було збільшено 26.07.2011р. до 500,00грн., 21.08.2011р. до 600,00грн., до 27.07.2013р. до 2000,00грн., 14.10.2013р. до 4000,00грн. Строк дії картки до 08.2017р. Згідно розрахунку заборгованість відповідачки перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 30.09.2017р. становить 75912,47грн. і складається з заборгованості за кредитом 3 996,28грн., заборгованості за відсотками 64\~265,76грн., пені 3\~559,36грн., штрафу (фіксована частина) 500,00грн., штрафу (процентна складова) 3\~591,07грн. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих суду доказів з точки зору їх належності, допустимості, достатності, достовірності, взаємозвязку, суд приходить до висновку, що відповідачка порушила умови укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки не виконала свого зобовязання щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. При цьому, суд виходить з того, що факт укладання кредитного договору, його правомірність, отримання кредитних коштів, а також факт неналежного виконання нею свого обовязку по поверненню кредиту, в силу чого виникла заборгованість, відповідачкою не оспорюється, у звязку з чим ці обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ст.82 ЦПК України. Однак при вирішенні даної цивільної справи суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перербіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір передбачав застосування кредитної картки як засобу надання/отримання кредиту та щомісячне погашення кредитних коштів рівними платежами, з кінцем строком повернення, що відповідає строку дії картки. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що Банк у звязку з порушенням відповідачкою свого обовязку по сплаті щомісячних платежів мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, а щодо вимог про повне повернення кредитних коштів з моменту закінчення строку дії картки. Суд встановив, що відомостей щодо строку дії кредитної картки, первісно виданої Банком відповідачці на виконання умов кредитного договору, в матеріалах справи не міститься. Однак, з наданої суду довідки, розрахунку заборгованості вбачається, що строк дії кредитної картки було змінено до 08.2017р., оскільки кредитний ліміт на картковому рахунку відповідачки декілька разів збільшувався, останнього разу 14.10.2013р., вона користувалась кредитними коштами, здійснювала погашення кредиту, до 26.01.2014р. заборгованості не мала, останнього раз сплатила кредитні кошти 09.02.2015р. Жодних належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини та свідчили, що кредитна картка після її первісної видачі не перевипускалась, кредитний ліміт не збільшувався та вона ним не користувалась, відповідачка суду не надала. Крім того, з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що станом на момент закінчення строку дії кредитної картки кредитні кошти відповідачкою Банку повернуті не були, про що свідчить наявність заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, Банк набув права вимагати повернення усіх кредитних коштів та нарахованих відсотків за кредитним договором від 26.07.2011р. в межах строку позовної давності 3 роки, який повинен обчислюватись з 01.09.2017р. і суд вважає, що позивач звернувся до суду з даним позовом з дотриманням 3-річного строку позовної давності, на застосуванні якого просить відповідачка, тому підстав для відмови в позові в цій частину суд не знаходить. Відповідні доводи відповідачки є безпідставними і спростовуються вищевикладеними обставинами. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 3 996,28грн. та відсотками в сумі 64\~265,76грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком, який є повним, чітким, обєктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору. Суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. При цьому, суд враховує, що відповідачка розмір заборгованості не оспорювала. Вирішуючи питання про стягнення пені, суд виходить з того, щозгідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, що визначено ст.549,610 ЦК України. Факт порушення відповідачкою свого зобовязання за кредитним договором знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, умовами кредитного договору передбачено право банку нараховувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що банк почав нараховувати пеню з 01.04.2014р. і станом на 30.09.2017р. вона становить 3559,36грн. Разом з тим, згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Ст.266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм ст.258, 266 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Беручи до уваги вищевказане, при вирішенні питання про розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, судом повинно бути взято до уваги розрахунок пені за один рік. З урахуванням того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, в т.ч. пені, 31.10.2017р., суд вважає, що заборгованість по пені підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в межах 1-річного строку позовної давності, а саме за період з 31.10.2016р. по 30.09.2017р. (в межах заявлених позовних вимог). Так, згідно розрахунку заборгованості за період з 31.10.2016р. по 30.09.2017р. нараховано пеню в розмірі 1200,00грн., яка і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. З вимогами про стягнення пені за період до 31.10.2016р. позивач звернувся до суду поза межами 1-річного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. При ухваленні рішення суд не бере до уваги доводи позивача про збільшення строку позовної давності за вимогами про повернення кредиту, відсотків, комісій та пені за домовленістю сторін до 50 років, виходячи з такого. Згідно з ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Як на підставу збільшення строку позовної давності, позивач посилається на п.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору. Однак надані суду Умови не містять підпису відповідачки, який би підтверджував, що саме ці Умови вона розуміла і погоджувалась на збільшення строку позовної давності. Крім того, в Заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. При цьому, як вже зазначалось, договір про збільшення строку позовної давності має укладатись сторонами у письмовій формі, має бути підписаний ними, він не може укладатись як договір приєднання до будь-якого типового договору. Таким чином, доводи позивача про збільшення строку позовної давності як за основними, так і додатковими вимогами є безпідставними. Крім того, при ухваленні рішення, суд враховує, що Банком заявлено вимогу про стягнення з відповідачки штрафів сумі 500,00грн. (фіксована частина), 3591,07грн. (процентна складова). Разом з тим, підстав для задоволення цих позовних вимог суд не знаходить через таке. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже,\~відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд встановив, що відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, за порушення строків внесення платежів, передбачених цим кредитним договором, позичальник сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування, а відповідно до п.2.1.1.7.6 вказаних умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00грн. (фіксована частина) та 5% від суми позову (процентна складова). Таким чином, умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено штраф і пеню за одне й те саме порушення порушення позичальником строків внесення платежів, тому вимога позивача про їх одночасне стягнення з відповідача свідчить про застосування подвійної відповідальності, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. За вказаних обставин підстав для стягнення штрафу (як в фіксованому, так і процентному вигляді) суд не знаходить і в цій частині позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 3996,28грн., заборгованість за відсотками 64265,76грн., пеню в сумі 1200,00рн., усього 69462,04грн. В іншій частині позову слід відмовити. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Так, судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 69462,04грн, що складає 92% заявлених вимог (69462,04грн. х 100% : 75912,47грн). За подання даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600,00грн. Судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам на суму 69462,04грн. становить 1472,00грн (1600,00грн х 92% : 100%).

Outcome: partial