Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що працював у відповідача з квітня 1992 року керуючим справами банку, а з жовтня 2004 року- заступником начальника управління справами банку. Працюючи в банку, він брав активну участь в його створенні та становленні, сумлінно виконував свої посадові обов»язки, стягнень не мав, неодноразово заохочувався адміністрацією за свою працю. У листопаді 2009 року, за 2,5 роки до настання його пенсійного віку, нова адміністрація банку незаконно звільнила його. У грудні 2010 року за рішенням суду він був відновлений на роботі на колишній посаді. У жовтні 2011 року, за 8 місяців до настання пенсійного віку, відповідач, знову незаконно, встановив йому неповний робочий день з дворазовим зменшенням заробітної плати. 28 грудня 2012 року за рішенням суду йому було відновлено повний робочий день і заробітна плата. Незаконні дії відповідача завдали йому не тільки моральну шкоду, а й матеріальний збиток і призвели надалі до зменшення його пенсії при її перерахунку у пенсійному фонді України. 18 січня 2013 року відповідач видав наказ про його майбутнє звільнення у зв»язку із необхідністю вжиття заходів для відновлення платоспроможності банку, з метою приведення штату працівників у відповідність зменшеному обсягу послуг, що пов»язане із впровадженням обмежень у діяльності, викликаних перепрофілюванням АТ «Родовід банк» у санаційний банк. На його заперечення і прохання про надання будь-якої роботи в банку відповідач йому відмовив. Після надання невикористаної відпустки та його нетривалої хвороби, 20 травня 2013 року наказом № 72-20-01 відповідач звільнив його за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Перепрофілювання банку в санаційний банк дійсно було проведено з 16 травня 2012 року. За цей рік в управлінні справами, де він працював заступником начальника управління, скорочення штатів і чисельності співробітників не проводилося, а навпаки, у зв»язку із збільшенням обсягів робіт, в управління справами були прийняті додаткові співробітники. У вересні 2012 року управління справами банку було перейменовано у відділ матеріально-технічного забезпечення та експлуатації приміщень, відділи управління справами були перейменовані в сектори, із збереженням без змін виробничих функцій підрозділів, складу та чисельності їх працівників. Перепрофілювання банку не спричинило змін в організації виробництва і праці в управлінні справами банку ( відділі матеріально-технічного забезпечення та експлуатації приміщень). Його виробничі функції, структура, чисельність і склад співробітників збереглися без змін. Вважає, що відповідач, звільнивши його за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України порушив його права, оскільки звільнив його не у зв»язку із перепрофілюванням банку, тому що перепрофілювання банку в санаційний банк було проведено за рік до його звільнення і не супроводжувалося в управлінні справами змінами в організації виробництва та праці, скороченням чисельності та штату співробітників, не спричинило змін в його складі та посадами, спеціальностями, кваліфікаціями та професіями. Відповідач звільнив його не у зв»язку із скороченням штату і чисельності працівників, тому що скорочення штату і чисельності працівників з травня 2012 року, тобто з часу перепрофілювання банку, в управлінні справами ( відділі матеріально- технічного забезпечення та експлуатації приміщень) не проводилося, а навпаки, у зв»язку зі збільшенням обсягів робіт були прийняті додаткові співробітники. Крім того, вважає, що відповідач відмовив йому у переведенні на іншу роботу, хоча за рік, що минув з часу перепрофілювання банку, в управління справами були вільні вакансії, на які були прийняті співробітники, виробничі обов»язки яких при його кваліфікації, професійній підготовці та досвіді роботи він міг виконувати. Відповідач також не врахував його переважне право і його перевагу на залишення на роботі при скороченні однієї з двох однакових посад заступника, хоча другий заступник начальника Клименко Б.А. працював на цій посаді 4 місяці, а він працював у відповідача 21 рік керівником управління справами і має високу кваліфікацію та професійну підготовку. Крім того, позивач зазначає, що відповідач звільнив його за п.1ч.1ст. 40 КЗпП України, який на підставі Закону України № 92/94 від 12.07.1994 року втратив чинність. Просив скасувати наказ № 72-20-01 о/с від 20.05.2013 року про звільнення, поновити його на роботі з 20 травня 2013 року, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20 травня 2013 року по день поновлення на роботі, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 грн. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заявлені позивачем вимоги вважає незаконними та необґрунтованими, в задоволенні позову просив відмовити. 3-тя особа у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність 3-ї особи. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12.04.92 р. на підставі наказу № 21 л/с від 12.04.92р. [PERSON] був прийнятий на посаду управляючого справами референта в АКБ «Персональний комп»ютер», 20.10.2004р. наказом №25 о/с переведений на посаду заступника начальника управління справами (а.с.101-103- копія трудової книжки позивача). На даний час АКБ «Персональний комп»ютер» має назву ПАТ «Родовід Банк». 18.01.2013 року на підставі наказу АТ «Родовід Банк» № 08-18-02 ос/с позивача попереджено про скорочення його посади та подальше майбутнє вивільнення з роботи не раніше 19 березня 2013 року у зв»язку із скороченням штату згідно п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 72-20-01 о/с від 20.05.2013 року позивача було звільнено з роботи у зв»язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1ч.1т. 40 КЗпП України. Статтями 40 п.1 ч.1, ч.2-3, ст.ст. 42, 43-1, 49-2 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу в тій же установі. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. При вивільненні враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. При скороченні чисельності та штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи в даній установі. Не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також перебування у відпустці. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення заступника начальника установи (філіалу, представництва, відділення та іншого від окремого підрозділу). Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як зазначив в своїх запереченнях представник відповідача, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про утворення санаційного банку» від 14.09.2011 року № 880-р прийнято рішення створити на базі ПАТ «Родовід Банк» санаційний банк ( а.с. 46,т.3). У зв»язку із скороченням обсягу послуг АТ «Родовід Банк», закриттям відокремлених структурних підрозділів, оптимізацією витрат Банку, запровадженням обмежень у його діяльності, та подальшим перепрофілюванням його у санаційний банк 03.10.2011 року банком видано наказ № 423.1 «щодо зміни організації виробництва та праці», відповідно до якого у АТ «Родовід банк» внесено зміни в організації виробництва та праці Банку, в тому числі шляхом скорочення штату ( а.с.47,т.3). Згідно вимог вказаного наказу у банку відбувалося поступове скорочення штату банку. Тільки за період з 18.01.2013 року по 20.05.2013 року у банку було попереджено про наступне скорочення та вивільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України 34 особи, включаючи позивача, з них фактично звільнено 28 осіб, включаючи позивача, про що свідчать копії наказів та перелік співробітників, які надані відповідачем ( а.с. 248-250, т.1, а.с.1-92, т.2). Відповідно до наказу від 18.01.2013 року позивача попереджено про скорочення його посади та подальше майбутнє вивільнення з роботи у зв»язку із скороченням штату не раніше 19.03.2013 року, тобто не пізніше ніж за два місяці. 04.03.2013 року позивачем на ім»я голови правління АТ «Родовід Банк» було подано заяву про надання невикористаної відпустки, та відповідно до наказу від 11.03.2013 року ( а.с.31, т.3) така відпустка позивачу була надана. У зв»язку з наданням [PERSON] частини невикористаної відпустки, дату вивільнення позивача було перенесено на 07.05.2013 року (а.с. 32, т.3 - копія наказу № 46-18-02 о/с від 18.03.2013 року), а в подальшому на 20.05.2013 року у зв»язку із продовженням наданої відпустки через тимчасову непрацездатність позивача ( а.с. 35,т.3- копія наказу № 57-15-02 о/с від 15.04.2013 року). Отже, відповідачем дотримано вимоги ст.. 49-2 КЗпП України, відповідно до якої позивача попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Як вбачається з наказу № 72-20-01 о/с від 20.05.2013 року [PERSON] повідомлено про відсутність вакантних посад в АТ «Родовід Банк», які можуть бути запропоновані для його працевлаштування. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що позивачу не було запропоновано іншу роботу в АТ «Родовід Банк» за відсутністю такої роботи. Відсутність вакантних посад за період з 18.01.2013 року по 20.05.2013 року підтверджується витягом із штатного розпису ЦО АТ «Родовід банк» станом на 18.01.2013 року, витягом із штатного розпису регіональної мережі АТ «Родовід Банк» станом на 18.01.2013 року, витягом із штатного розпису ЦО «АТ «Родовід Банк» станом на 20.05.2013 року, витягом із штатного розпису регіональної мережі АТ «Родовід Банк» станом на 20.05.2013 року ( а.с.193-229). Позивач в позовній заяві вказує, що має перевагу на залишення на роботі як працівник з тривалим безперервним стажем роботи в даній установі порівняно з іншими працівниками, зокрема порівняно із [PERSON]. Однак, зазначені доводи спростовуються матеріалами справи. Так, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві. Як зазначає представник відповідача, посада заступника начальника управління справами, з якої звільнено [PERSON], на момент звільнення була єдиною у банку, а інших подібних посад у банку не було. Дану посаду скорочено й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована, оскільки про перевагу на залишення на роботі може йти мова лише в тому випадку, коли на одному підприємстві однорідну роботу здійснюють декілька працівників. Працівники, перед якими, як вважає позивач, він має перевагу на залишення на роботі, працюють на інших посадах, що мають іншу назву, входять до іншого складу інших структурних підрозділів та виконують відмінні функції, від тих, виконання яких було покладено на позивача. Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем посадовими інструкціями працівників управління адміністративної роботи та позивача, а також протоколом №1 від 15 січня 2013 року засідання комісії аналізу кваліфікації та продуктивності праці й визначення переважного права на залишення на роботі працівників АТ «Родовід Банк» (а.с.94-250 , т.2, а.с. 127- 144, т.1). Так, протоколом №1 від 15 січня 2013 року засідання комісії аналізу кваліфікації та продуктивності праці й визначення переважного права на залишення на роботі працівників АТ «Родовід банк» встановлено, що на працівників відділу матеріально-технічного забезпечення, відділу по роботі з власним та орендованим нерухомим майном банку, на [PERSON], покладено кардинально різні функціональні обов»язки. А тому говорити про перевагу на залишення на роботі [PERSON], якого звільнено з посади заступника начальника Управління справами, порівняно із [PERSON], який займав посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення і експлуатації приміщень Управління адміністративної роботи, про що вказує позивач у своєму позові, не можна. Крім того, протоколом №1 від 15 січня 2013 року засідання комісії аналізу кваліфікації та продуктивності праці й визначення переважного права на залишення на роботі працівників АТ «Родовід Банк» було визначено, що [PERSON] заступник начальника управління справами має порівняно з працівниками відділу матеріально-технічного забезпечення Управління адміністративної роботи, відділу по роботі з власним та орендованим нерухомим майном банку Управління адміністративної роботи низьку кваліфікацію та продуктивність праці та не має переважного права залишення на роботі при скороченні посади заступника начальника Управління справами ( т.1, а.с. 127-144). В позовній заяві позивач також посилається на те, що відповідач звільнив його з посади за п.1ч.1ст.40 КЗпП України, тобто на підставі закону, який втратив чинність відповідно до Закону України №92/94 ВР від 12.07.1994 року. З такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки відповідно до Закону України № 92/94 ВР від 12.07.1994 року, на який посилається позивач, втратив чинність п.1-1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а не п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи викладене, суд вважає, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог діючого законодавства, а тому підстав для скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі позивача та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, а відтак і стягнення моральної шкоди не має. На підставі викладеного, ст.. 40,42, 49-2, 235,237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed