Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13.07.2012 року між ним та [PERSON], як науковим співробітником підприємства, було укладено договір позики за №28 на суму 77 000 гривень. Грошові кошти були передані частинами: 13.07.2012 року - 40 000 гривень, а 25.07.2012 року - 37 000 гривень. Відповідач мав повернути суму позики до 10.04.2014 року. Невдовзі після отримання позики [PERSON] звільнився. У зазначений термін відповідач позику не повернув. Врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 77 000 гривень, пеню у розмірі 4 603 гривні та інфляційні втрати у розмірі 6 237 гривень, а також стягнути судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав заяву з проханням справу розглядати за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності та постановити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 13.07.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Сумський завод гумотехнічних виробів» та науковим співробітником цього товариства [PERSON] було укладено договір позики №28, відповідно до якого товариство передало у власність [PERSON] в готівковому вигляді грошові кошти у розмірі 77 000 гривень, а відповідач зобов»язується повернути їх товариству. Строк повернення позики становить 20 календарних місяців, починаючи з 01 вересня 2012 року до 10 квітня 2014 року (а.с. 4 - копія договору позики). Пунктом 2.2 договору передбачено, що проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються. Відповідно до п. 6.1 договору при простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповерненої вчасно суми позики за кожен день прострочення. У випадку, передбаченому п.6.1 договору, позичальник зобов»язаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення (п. 6.2 договору). Відповідно до умов договору 13.07.2012 року товариством з обмеженою відповідальністю «Сумський завод гумотехнічних виробів» було видано [PERSON] 40 000 гривень, а 25.07.2012 року - 37 000 гривень, що підтверджується відповідно видатковим касовим ордером №88 від 13.07.2012 року та видатковим касовим ордером №91 від 25.07.2012 року (а.с. 5, 6 - копії видаткових касових ордерів). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений договором строк, тобто до 10.04.2014 року відповідач позику не повернув. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, то неповернута сума коштів підлягає стягненню з нього на користь позивача за рішенням суду. Позивач також просить стягнути з [PERSON] пеню за період з 11.04.2014 року по 31.07.2014 року в розмірі 4 603 гривні. Пеня передбачена п. 6.1 договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповерненої вчасно суми позики за кожен день прострочення. Тому, сума пені 4 603 гривні підлягає стягненню з відповідача (розмір подвійної облікової ставки НБУ становить: за період з 11.04.2014 року по 14.04.2014 року - 13%; за період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року - 19%; за період з 17.07.2014 року по 31.07.2014 року - 25%). Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 6.2 договору також передбачено при простроченні повернення позики необхідність її повернення з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з квітня по червень 2014 року включно в розмірі 6 237 гривень. Суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на вимогах чинного законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову. Стягненню з відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 625, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved