Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку розташованого в с. Нова Збурївка по вул. Центральна (Леніна), 279, Голопристанського району Херсонської області. У вказаному помешканні зареєстровані відповідачі, а також малолітня донька [PERSON] [PERSON] [INFO]. Проте, вказані особи тривалий час за місцем реєстрації не проживають. В звязку з тим, що реєстрація вказаних осіб створює [PERSON] перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, останній просить суд визнати [PERSON], її малолітню доньку [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування його житлом та зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позові та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають. Також зазначив, що відповідачі являються доньками його дружини [PERSON], однак [PERSON] та її донька не проживає в будинку позивача з 2006 року, а [PERSON] з 2013р. Незважаючи на відсутність вказаних осіб, на адресу [PERSON] постійно надходять листи з банків стосовно неповернутих кредитних коштів по договорам, які були оформлені відповідачами, приїздять працівники колекторських служб з вимогами та поступають дзвінки. Вказані обставини порушують спокійний спосіб життя позивача та змушують переживати за своє майно, а відтак він бажає усунути вказане порушення. Відповідачі в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомої суду причини. Про розгляд справи повідомлялися належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідачів та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВВК 242841 від 16.07.2004р. належить житловий будинок по вул. Леніна (Центральна) 279 в с. Нова Збурївка Голопристанського району Херсонської області. Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право\~\~власності\~\~є\~\~непорушним.\~\~Ніхто\~не\~може\~бути протиправно\~ позбавлений\~цього\~права\~чи\~обмежений\~у\~його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на\~\~захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме, власник\~майна\~має\~право вимагати\~усунення\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Як вбачається з акту обстеження від 21.01.2017 року складеного комісією Новозбурївської сільської ради, в домоволодінні по вул. Центральна, 249 в с. Нова Збурївка зареєстровані семеро осіб, а саме: [PERSON], його дружина [PERSON], двоє синів: [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON], її донька та онука позивача [PERSON], [INFO] та [PERSON] У вказаному документі також зазначено, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2006 року, а [PERSON] 2013 року. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Також згідно п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку. Таким чином, в звязку з відсутністю [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації понад 1 рік, останні втратили право на користування житловим приміщенням №279 по вул. Центральна в с. Нова Збурївка, Голопристанського району, Херсонської області, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи те, що органом опіки та піклування не було надано відповідний письмовий висновок, суд на теперішній час позбавлений можливості вирішити питання про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком позивача. Крім цього, матеріали справи не містять доказів відсутності вказаної малолітньої особи за місцем реєстрації понад один рік, оскільки в акті обстеження зазначено про відсутність лише [PERSON] та [PERSON] Таким чином, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд також відмовляє в задоволенні вимог про зняття відповідачів з реєстрації, оскільки це не відноситься до компетенції та повноважень суду, а відповідні дії вчиняються органом реєстрації згідно положень ст. 7, 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. На підставі викладеного та

Outcome: partial