Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивував тим, що у 2011 році між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. У 2017 році шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина залишено проживати з матір'ю - [PERSON] З часу розлучення відповідач чинила позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, тому він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод і надання права на спілкування та виховання дитини. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.04.2016 року [PERSON] зобов'язано усунути перешкоди та не перешкоджати позивачу у спілкуванні та вихованні сина, встановлено порядок участі у спілкуванні та вихованні: щовівторка з 17:30 до 19:00, щонеділі з 17:00 до 19:00 у присутності матері. Позивач має змогу спілкуватись та приймати участь у вихованні сина, та під час спілкування з сином позивач бачить, що той з охотою спілкується, хоче здійснювати прогулянки на вулиці, проте це забороняє мама. Тому як правило зустрічі проходять в приміщенні квартири. Весь час позивач намагається тримати нормальний зв'язок з сином, та приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального ставлення як людини так і громадянина. З метою більш активної участі у вихованні сина, позивач звертався до відповідача з проханням надати можливість частіше з ним бачитись, крім часу визначеного судом, однак його пропозиції відповідач відкидає. Позивач зазначає, що його права як батька на сьогодні реалізовані не в повній мірі. В першу чергу він зацікавлений в нормальному розвитку сина, в тому, щоб він ріс фізично здоровим та розвиненим, нормально розвивався психічно. Він, як батько, відповідно до моральних засад суспільства та у відповідності до чинного законодавства, має з відповідачем рівні права і обов'язки щодо сина [PERSON], але відповідач нехтує правами позивача, порушуючи їх. На підставі наведеного просив суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, збільшити участь [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], встановивши з ним особисте спілкування - побачення: з понеділка по п'ятницю з 18:00 год. до 20:00год., а у вихідні та святкові дні з 12:00 год. до 18:00 год. за місцем його проживання або за межами місця проживання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позо підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради та органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради підтримала поданий висновок. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 157 СК України). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.04.2016 року (а.с.5-7) позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба в справах дітей Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод і надання права на спілкування та виховання дитини задоволено частково, зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди та не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні та участі у вихованні сина [PERSON], [INFO], встановлено [PERSON] наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO]: щовівторка з 17:30 год. до 19:00 год., щонеділі з 17:00 год. до 19:00 год. у присутності матері дитини [PERSON] За частинами першою та другою ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001р. №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.2 ст.15 цього ж Закону, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 836 від 12.10.2017 року вбачається про недоцільність зміни раніше встановленого рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.06.2017 року порядку участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON], [INFO]. Звертаючись до суду із позовною заявою, [PERSON] посилаючись на те, що [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, фактично позбавила його можливості виховувати сина та піклуватися про нього, просив зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у вільному спілкуванні та вихованні сина, а також збільшити його участь у вихованні сина з понеділка по п'ятницю з 18:00 год. до 20:00год., а у вихідні та святкові дні з 12:00 год. до 18:00 год. за місцем його проживання або за межами місця проживання. Впродовж 2017 року позивач [PERSON] неодноразово звертався до Івано-Франківського міського голови, Служби в справах дітей із заявами про збільшення часу участі у вихованні дитини, також звертався з листом про порушення його прав до Уповноваженого Президента України з прав дитини, який був скерований до міського голови міста Івано-Франківська з метою розгляду звернення та проведення перевірки наведних фактів. У зв'язку з цим, питання про доцільність збільшення часу участі [PERSON] як батькові у вихованні [PERSON], [INFO], повторно винесено на розгляд чергового засідання комісії з питань захисту прав дитини, що підтверджується витягом з протоколу № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 02.02.2018 року. З письмових пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що вона не заперечує та не чинить перешкод щодо участі батька у вихованні дитини, проте наполягає, щоб зустрічі відбувались у її присутності та у помешканні. Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 138 від 14.02.2018 року вбачається про недоцільність зміни раніше встановленого рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.06.2016 року порядку участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON], [INFO]. Як вбачається з ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що орган опіки та піклування діяв в межах своїх повноважень, передбачених СК України та Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, запросивши на засідання комісії сторони, повно дослідивши обставини, що мають істотне значення, та склав висновок. Підстав для визнання висновку недостатньо обгрунтованим або таким, що не відповідає інтересам дитини не вбачає. Доводи позивача про те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином є безпідставними з огляду на те, що порушене відповідачем цивільне право позивача на участь у спілкуванні та вихованні дитини захищене судом відповідно до встановленого законодавством механізму захисту такого права - шляхом визначення способу його участі у вихованні сина. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Сторони в судовому засіданні підтвердили,що відповідачем виконується рішення суду щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На законодавчому рівні не визначений «кількісний» показник терміну «зловживання», однак такий випадок беззаперечно має вплив на загальну характеристику особи. Таким чином, при остаточному визначенні порядку участі [PERSON] у вихованні та в спілкуванні з сином, судом за основу береться той порядок, який був визначений рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.06.2016 року. Підстав для його зміни в бік збільшення часу зустрічей суд на даний час не вбачає. Приймаючи до уваги обставини справи і враховуючи малолітній вік [PERSON], [INFO], вікові особливості його психоемоційного розвитку, те, що дитина тривалий час проживає з матір'ю, яка забезпечує належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, та дотриманий розумний баланс на участь у вихованні дитини між батьками, надавши оцінку наданим сторонами по справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Фактично доводи позивача зводяться щодо незгоди у визованні відповідачем дитини, що не є належним обгрунтуванням поданого позову.

Outcome: dismissed