Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20.11.2007 у сумі 17659,50 грн станом на 15.11.2020 та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначив, що з метою отримання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» відповідач підписала заяву б/н від 20.11.2007. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає Договір про надання банківських послуг. Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 20.11.2007 відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій остання власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Відповідачу був відкритий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 14000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.3.2, 3.3 Договору, в якому зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено договором. Внаслідок порушення договірних зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 14 травня 2021 року. 14 травня 2021 року судове засідання відкладено до 14 червня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. 14 червня 2021 судове засідання відкладено до 29 червня 2021 у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 29\~червня 2021\~року відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, судове засідання відкладено до 11 серпня 2021 року. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, на заявлених вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень за зареєстрованим місцем проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, зустрічний позов до суду не пред`явила. Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справ, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 20.11.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що базова процентна ставка по кредиту становить 3% на місяць на залишок заборгованості. При цьому заява не місить відомостей про вид картки, яку [PERSON] виявила бажання отримати на своє ім`я, про бажаний кредитний ліміт. З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що відповідач [PERSON] 20.11.2007 ознайомлена з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зокрема: валюта розрахунку UAH/USD, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) - 3,0% (UAH) та 2% (USD); розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн/10 $ та не більше залишку заборгованості; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 4,5% (UAH) та 3% (USD), а також наявні умови стягнення комісії. Відповідно до довідки № б/н про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 20.11.2007 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 14.12.2007 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн, який в подальшому збільшено до максимального розміру 14000,00 грн та 01.06.2020 зменшено до 0,00 грн. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» № б/н за вказаним кредитним договором було надані наступні кредитні картки: 20.11.2007 - № [NUMBER] з терміном дії до 04/09; 08.05.2009 - № [NUMBER] з терміном дії до 01/10; 09.03.2010 - № [NUMBER] з терміном дії до 12/13; 09.01.2014 - № [NUMBER] з терміном дії до 10/17 та 01.08.2018 - № [NUMBER] з терміном дії до 05/22. На підтвердження користування відповідачем кредитними коштами АТ КБ «Приватбанк» надав виписку по картковому рахунку, відкритому на ім`я відповідача у зв`язку з отриманням кредитного ліміту на платіжну картку, з якого вбачається, що відповідач користувалася наданими грошовими коштами. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.11.2007 вбачається, що станом на 15.11.2020 позивачем нараховано заборгованість у розмірі 17659,50 грн, з яких: 14120,79 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту 14120,79 грн; 3538,71 грн заборгованість за простроченими відсотками. При цьому з розрахунку також вбачається, що у різні періоди банком застосовувалась різна процентна ставка - 2,5%, 2,9%, 3,0%, 3,5% і 3,6%. Також банком застосовувалась процентна ставка при порушенні умов кредитування, міс. - 7,20%, 3,50% та 3,60%; а також процентна ставка на прострочений кредит, річна, яка становила як 86,40%, так і 43,20% та 42,00%. Суд частково погоджується з наданим позивачем розрахунком в частині наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14120,79 грн, та не погоджується з нарахуванням решти заборгованості з огляду на таке. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору, а також довідку про умови кредитування. Зазначена довідка підписана відповідачем. Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано. Довідка визначає, зокрема, ставку процентів за користування кредитом (3 % річних). Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В даному випадку довідка про умови кредитування є частиною договору, оскільки містить узгоджені з позичальником умови, на яких відповідач користувалася кредитними коштами. У вказаній довідці процентна ставка узгоджена із позичальником в розмірі 3% на місяць, тобто 36 % річних. Така ж процента ставка зазначена і в заяві від 20.11.2007. Однак у розрахунку заборгованості банк нараховував проценти, починаючи з 01 січня 2013 року за ставкою 30,0% річних, з 01 вересня 2014 року 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року - 43,2 % річних, з 01 червня 2015 року- 30,0 річних, з 24 квітня 2016 року 34,8% річних, з 25 листопада 2016 року 43,2% річних, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами. Також банком застосовувалась процентна ставка при порушенні умов кредитування 7,20%, 3,50% та 3,60% на місяць; а також процентна ставка на прострочений кредит як 86,40%, так і 43,20% та 42,00% річних. Підтверджень узгодження з відповідачем таких відсоткових ставок банк не надав. При цьому посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, суд вважає безпідставними з огляду на таке. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за підвищеною ставкою. Отже суд не бере до уваги надані позивачем Умови та Правила, а тому вважає, що проценти підлягають стягненню за процентною ставкою 36,00 % річних, яка узгоджена із відповідачем. Суд враховує, що заборгованість нарахована банком за значний період часу - з моменту видачі кредитної карти 20.11.2007 та до 15.11.2020, тіло кредиту відповідно до виписки по договору та розрахунку заборгованості за весь період змінювалось, банк не надав розрахунок заборгованості по відсоткам за узгодженою з відповідачем ставкою (3 % на місяць, 36 % на рік). Відтак за відсутності спеціального програмного забезпечення, за допомогою якого банк нараховував суму заборгованості, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходячи із ставки, яка зазначена в заяві та довідці про умови кредитування в розмірі 3% на місяць. Доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, в тому числі і за відсотками за користування кредитом, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі. У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак банк доказів щодо наявності підстав для нарахування заборгованості за відсотками, що перевищують 36% річних (3% на місяць), не надав, власних розрахунків заборгованості за відсотками в розмірі, що узгоджений з позичальником, не навів. Перед судом є обов`язок здійснити розрахунок заборгованості за відсотками в розмірі 3% на місяць, проте враховуючи, що тіло кредиту змінювалось впродовж майже 13 років, без спеціального програмного забезпечення, не є можливим. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за ставкою 36% річних (3% на місяць), але так як таких розрахунків банк не надав, тому у задоволенні вимоги про стягнення відсотків належить відмовити у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за відсотками. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.11.2007 у сумі 14120,79 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1815,09 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial