Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 15.12.2009, на підставі чого банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшено до 12 900 грн, а відповідачу надано у користування кредитну картку. Також позивач зазначив, що 15.12.2009 відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Зазначає, що відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту, однак свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим станом на 11.03.2020 має заборгованість перед позивачем у розмірі 25 961, 43 грн, з яких: 11 864, 70 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 11 864, 70 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 161, 14 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 8 223, 14 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 212,45 грн - штраф (процентна складова). Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором та заборгованість за договором відповідачем не погашена. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вищевказану заборгованість в сумі 25 961, 43 грн та судові витрати по справі. В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача попередньо подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву від 15.12.2009, згідно якої виявила бажання оформити кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з бажаним кредитним лімітом у сумі 500 грн та сплатою 2, 5 % на місяць на залишок заборгованості та підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилася до його підписання та згодна з його умовами, відповідачу видано картку номер [NUMBER] (а.с. 33). Погашення заборгованості за кредитом може проводитися шляхом внесення коштів на карту або шляхом списання коштів з дебетної картки (а.с. 33). Відповідно до наданої позивачем довідки б/н, за карткою [NUMBER] протягом 2009-2018 років було неодноразово змінено кредитний ліміт, востаннє було змінено 19.07.2018 до 0, 00 грн., кредитний ліміт 31.01.2017 було встановлено в розмірі 12 900 грн. (а.с. 31, 83). Відповідно до наданої позивачем довідки б/н, за кредитним договором відповідачу було надано 5 кредитних карток, вказано також, що термін дії останньої картки закінчився 09/18 (а.с. 32, 84). Згідно наданого банком розрахунку, розмір заборгованості до стягнення з [PERSON] станом на 11.03.2020 становить 25 961, 43 грн, яка складається з наступного: 11 864, 70 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 11 864, 70 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 161, 14 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 8 223, 14 грн - нарахована пеня; 1 712, 45 грн - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 9 - 22). З копій виписок АТ КБ «ПриватБанк» вбачається рух коштів по рахунку [PERSON] , в тому числі шляхом автоматичного списання коштів (а.с. 23 - 30, а.с. 75 - 82). Крім цього, з наданих розрахунків заборгованості вбачається, що позивачальник добровільно сплатила банку за вказаним договором 32 373, 74 грн. на погашення поточного тіла кредиту, 15 529, 07 грн. заборгованості за простороченим тілом кредиту, 1 750 грн. пені, з 01.11.2019 позичальник додатково сплатила 3 616, 66 грн. заборгованості за простороченим тілом кредиту (а.с. 20, 22). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки умови договорів приєднання переважно розробляються підприємцем, зокрема в даному випадку банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію Анкети-заяви із номером 1105140500130729482, проте зазначена анкета-заява, окрім анкетних даних відповідача, не містить інформації щодо умов їх надання, на які посилається позивач при обгрунтуванні позовних вимог, зокрема умов щодо пені, штрафів, даних про строк виконання взятих зобов`язань, право кредитодавця в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, нараховувати відстотки, відмінні від вказаних в анкеті-заяві 2, 5 % на місяць на залишок заборгованості. Згідно даної анкети-заяви, відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 0,00 грн., бажаний кредитний ліміт зазначений в розмірі 500 грн. В матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму кредиту та ознайомлення відповідача з правилами користування кредитною карткою. Також на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, позивачем надано до суду копію документа під назвою Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду № [NUMBER] (а.с. 12). Проте, такий документ не може бути належним, допустимим та достовірним доказом на підтвердження обставин погодження саме відповідачем умов кредитування, типу картки, типу кредитної лінії, валюти рахунку, базової відсоткової ставки, розміру щомісячного платежу, строку внесення щомісячних платежів, нарахування пені та штрафу за порушення строків платежів щодо заявлених позовних вимог, оскільки з наданої копії довідки не вбачається, що вона стосується саме Анкети - заяви від 15.12.2009, враховуючи, що Анкета-заява від 15.12.2009 має інший номер, а саме 1105140500130729482, тобто чи не стосується дана довідка іншого договору з наданих матеріалів встановити неможливо, крім цього, ким вона підписана незрозуміло, так як довідка містить лише підпис, без зазначення, кому такий підпис належить, іншу сторону договору за вказаними зобов`язаннями та обставини її підписання зі змісту довідки встановити неможливо. Таким чином, позивачем достовірно не доведено, що анкета-заява від 15.12.2009 та Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду є частинами одного і того ж договору. Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту, водночас позивачем не доведено, що заявлені до стягнення суми є саме простроченою заборгованістю за тілом кредиту. Зокрема, згідно розрахунку заборгованості станом на 31.10.2019, відповідачу нараховано заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 481, 36 грн, з яких: заборгованість за поточним тілом кредита становить 14 251, 21 грн, а заборгованість за простроченим тілом кредита становить 1 230, 15 грн (а.с. 20), в свою чергу згідно розрахунку заборгованості станом на 11.03.2020, станом на дату 01.11.2019 вказана сума 15 481, 36 грн значиться вже як прострочене тіло кредиту та поточне тіло кредиту становить 0 грн. (а.с. 21). Також, згідно наданих розрахунків заборгованості ти виписки з особового рахунку, списання нарахованих відсотків здійснювалося автоматично кредитодавцем шляхом збільшення тіла кредиту. Тобто тіло кредиту змінювалось на розсуд банку, хоча згідно анкети-заяви, відповідач такі умови договору не погоджувала, проставляючи свій підпис в анкеті-заяві. При цьому розмір відсотків за наданими розрахунками заборгованості також встановлювався на розсуд банку, а саме в різні періоди він ставив як 2, 5 % за вказаною анкетою-заявою, так і 2, 9 %, 3, 6 %, 3, 5 %, згода на які боржника в підписаній ним анкеті-заяві відсутня. Так, банк, пред`являючи вимоги про сплату заборгованості, просить, у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредита, до якого ним включено також самостійно обраховані та списані ним відстоки, стягнути з відповідача й інші самостійно розраховані ним суми. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на копію примірнику «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 35 - 40, а.с. 88 - 93) та копію наказу банку про внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів) (а.с.41 - 44, а.с. 94 - 97), які викладені російською мовою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами ознайомилася і погодилася відповідачка шляхом проставлення підпису в анкеті-заяві. Крім того, вони не можуть бути належним доказом досягнення згоди сторін саме за вказаними в них умовами, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування та не містить підпису відповідача на час укладення договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про право банку самостійно обраховувати розмір відсотків за використання кредиту та відносити їх до тіла кредиту шляхом самостійного списання, відсутність домовленості про розмір відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування, Умови та правила надання банківських послуг та наказ банку про внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок розрахунку боргу за укладеним договором, розмір відсотків нарахованих на прострочений кредит та віднесення їх до відповідних складових боргу. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. У даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивачем було належним чином повідомлено відповідача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважає узгодженими банк. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). В ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відшкодування збитків на підставі ст. 625 ЦПК України. Водночас вимоги про повернення фактично отриманої суми до відповідача позивачем взагалі не заявлено та такий розмір ним не обгрунтовано, вирішення цих вимог судом за відсутності відповідної позовної вимоги суперечить ст. 13 ЦПК України та принципу диспозитивності судового процесу. Та що заявлена до стягнення сума є саме заборгованістю за простороченим тілом кредиту позивачем суду не доведено. Крім цього, позивачем нараховано відповідачу борг як «заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625» за період з 01.11.2019 до 11.03.2020, водночас станом на 31.09.2019 відповідачем вже було повернуто позивачу 49 652,81 грн, в подальшому у вказаний період нарахування відсотків з 01.11.2019 до 11.03.2020 відповідач не отримувала жодних кредитних коштів, повернула банку ще 3 616, 66 грн. (а.с. 21 - 22), водночас позивач здійснив нарахування відсотків, зазначивши про їх нарахування на підставі ст. 625, в розмірі 84 % річних, однак в даному випадку, за відсутності Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені відповідачем, зокрема щодо встановлення ставки в розмірі 84 % річних, неможливо стверджувати про відповідність такого нарахування умовам договору, а статтею 625 ЦК України визначено інший розмір відсотків за порушення виконання грошового зобов`язання, який позивачем не обґрунтовується та не розраховується. В ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки суд не бере до уваги Умови та правила надання банківських послуг, які не були підписані сторонами і на які посилається позивач, неможливо встановити строк повернення кредиту (строк виконання зобов`язання) та позивачем не доведено час просторочення боржника за укладеним договором про надання банківських послуг. Тому підстав стягувати відсотки в розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, за вказаний позивачем період суду не доведено. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сума, яку він просить стягнути з відповідача є саме простроченою заборгованістю, при цьому вимоги про стягнення з відповідача різниці між отриманими та виплаченими коштами позивачем не заявлено, та розмір інших заявлених до стягнення сум суд вважає недоведеними, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed