Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Лайт» про розірвання договору оренди земельного паю. Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником земельної частки (паю) відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу №12462907 від 08.11.2013 р.), земельна ділянка (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 206732612252) в межах згідно з планом №224 загальною площею 7,45 га, вартістю 160321.40 грн., яка нею отримана в якості спадщини, після смерті батька [PERSON], [INFO], що помер [INFO]. Свідоцтво про право на спадщину № 1599 від 08 листопада 2013 року, видано позивачу приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], про що нею було повідомлено ТОВ «Агро Лайт» та запропоновано перезаключити договір оренди вже з нею. На вказану земельну ділянку її покійним батьком згідно договору оренди №94 від 01.01.2008 року було укладено договір оренди з ТОВ «Агрофарм» строком на 5 (п'ять) років, тобто до 01.01.2013 року, а вже на початку 2009 року невідомо звідки з'явилося ТОВ «Агро Лайт», співробітники котрого їздили по домівках власників паїв, та пропонували останнім переукласти договори оренди належних останнім земельних ділянок, при цьому попередній орендар ТОВ «Агрофарм» (договір оренди земельних ділянок, яким ще не закінчився), розірвання договору оренди земельних ділянок не вчинив, про реорганізацію ТОВ «Агрофарм» в ТОВ «Агро Лайт» власників земельних ділянок ніхто не повідомив. 02.02.2009 року її батькові було надано новий договір оренди належної йому на праві приватної власності земельної ділянки від представника ТОВ Агро Лайт», котрий повідомив (зі-слів покійного батька), що колишнє ТОВ «Агрофарм» ліквідоване, правонаступником буде ТОВ «Агролайт» і батько повинен згідно попереднього договору переукласти новий договір вже саме з цією новоствореною організацією, та продовжити строк оренди земельної ділянки ще на 5 (п'ять) років, а саме до 02.02.2014 року, при цьому пообіцявши всіляко забезпечити селян у їх потребах (наперевагу попередньо укладеному договору з ТОВ «Агрофарм») та підняти відсоток та розмір орендної плати (договір зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за [NUMBER] від 02.02.2009р.). Вказаний договір не був наданий позивачеві покійним батьком до смерті, тому [PERSON] не мала змоги ознайомитися з ним, та надати батькові консультацію щодо його умов та вигідності для батька як для його власника. Коли після смерті батька позивач ознайомилася зі вказаним договором оренди спадкової земельної ділянки, то довідалася, що при його складанні було допущено ряд помилок. Ознайомившись зі вказаним договором позивач виявила, що до вказаного договору мається бланк Додаткової угоди №5 від 28.10.2011 року, котрий має в собі певний перелік змін до вищезгаданого договору, що не є зрозумілими та чітко визначеними, та такими, що порушують його права як людини та громадянина, і суперечать діючому в Україні законодавству. Обов'язок належним чином укласти договір оренди земельної частки (паю) передбачений Указом Президента України від 03.12.1999 року №1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки». Так істотними змінами обставин вважає Указ Президента України від 19.08.2008 р. № 725/2008 р. «Про невідкладні міри по захисту власників земельних ділянок та земельних частин (паїв)», який набрав чинності після підписання договорів оренди земельних ділянок, яким збільшено розмір орендної плати до 3 % від вартості земельної ділянки, а також істотного порушення договору другою стороною. Договір оренди набуває чинності після того як сторонами будуть чітко визначені і зафіксовані письмово всі істотні умови, договір є зрозумілим для сторін, зокрема термін оренди, розмір та форма орендної плати, відповідальність сторін, індексація тощо. Пунктом 10 також зазначено про індексацію зазначеної суми позивач вважає, що зазначеного обов'язку відповідач не виконав. Вказаний договір був розроблений на підставі Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом державного комітету України по земельним ресурсам від 17.01.2000р. №5, зареєстрованого в Мінюсті України 23.02.2000 р., де в п.2.2 вказується про те, що за використання вказаною в договорі земельною часткою орендар сплачує орендарю щороку орендну плату, розмір якої визначається за домовленістю між сторонами, але не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством. Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України Про проведення індексації грошової оцінки земель» передбачено, що вартість земельної частки (паю) розраховується з урахуванням коефіцієнта індексації, який діє з певного проміжку часу до прийняття поправок до вказаних постанов. Відповідач зобов'язаний був про індексувати вартість орендної плати з урахуванням зазначеного відсотка за кожен рік користування, що підлягає виплаті позивачу за договором, самостійно на підставі зазначених Указу Президента України і постанови Кабінету Міністрів України щодо проведення індексації грошової оцінки земель і для цього погодження сторін для внесення змін до договору чи заява про це позивача не є обов'язковими. Відповідно до-ст. 651 ЦК України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користування своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушені. Позивач звернулася до відповідача із заявою у зв'язку зі зміною обставин, однак у задоволенні заяви відповідачем було відмовлено. Згідно вимог статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у випадках, передбачених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом. Таким нормативним актом, що передбачає односторонню відмову від договору найму (оренди) є Цивільний кодекс України, зокрема стаття 782 ЦК, який відносно спеціального Закону України «Про оренду землі» є загальною нормою. Відповідно до статті 9 Цивільного кодексу, положення Цивільного кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сфері використання природних ресурсів. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» «Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом а також договором оренди землі.» Таким чином, відповідачем грубо проігноровані умови пунктів 7, 8,9, 10 договору оренди землі, вимоги ст.ст. 1,21,22,23,25 Закону України «Про оренду землі», чим порушені майнові права за охоронювані законом інтереси позивача, тому позивач просить суд розірвати договір оренди землі [NUMBER], укладений 02 лютого 2009 року та доповнений Додатковою угодою №5 від 28.10.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Агро Лайт»; зобов'язати відповідача, ТОВ «Агро Лайт», повернути орендовану земельну ділянку її новому власнику - [PERSON], [INFO]; зобов'язати відділ Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області у трьохденний термін провести реєстрацію розірвання зазначеного договору оренди; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі в сумі 229,40 грн. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві, на задоволенні позову наполягає, просить розглянути справу за його відсутності та позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує, про що надав до суду відповідну заяву. Відповідач - ТОВ «Агро Лайт», будучи у встановленому чинним законодавством порядку увідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направило, заяв про розгляд справи за його відсутності не подало. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] є власником земельної частки (паю) відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу №12462907 від 08.11.201З р.), земельна ділянка (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 206732612252) в межах згідно з планом №224 загальною площею 7,45 га, вартістю 160321,40 грн., яка нею отримана в якості спадщини, після смерті батька [PERSON], [INFO], який помер [INFO] (а.с. 14). Свідоцтво про право на спадщину № 1599 від 08 листопада 2013 року, видано позивачу приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], про що нею було повідомлено ТОВ «Агро Лайт» та запропоновано перезаключити договір оренди вже з нею (а.с. 16). На вказану земельну ділянку її покійним батьком згідно договору оренди №94 від 01.01.2008 року було укладено договір оренди з ТОВ «Агрофарм» строком на 5 (п'ять) років, тобто до 01.01.2013 року (а.с. 5-7). 02.02.2009 року її батькові було надано новий договір оренди належної йому на праві приватної власності земельної ділянки від представника ТОВ Агро Лайт», котрий повідомив (зі-слів покійного батька), що колишнє ТОВ «Агрофарм» ліквідоване, правонаступником буде ТОВ «Агролайт» і батько повинен згідно попереднього договору переукласти новий договір вже саме з цією новоствореною організацією, та продовжити строк оренди земельної ділянки ще на 5 (п'ять) років, а саме до 02.02.2014 року (а.с. 9-11). Вказаний договір не був наданий позивачеві покійним батьком до смерті, тому [PERSON] не мала змоги ознайомитися з ним. Коли після смерті батька позивач ознайомилася зі вказаним договором оренди спадкової земельної ділянки, то довідалася, що при його складанні було допущено наступні помилки: - Розділ X пункти 33 та 34 суперечать один одному. - Розділ IV п.9 має чітко виражені виправлення, а саме попередній напис затушовано коректором, та мається дописка. - Підпис орендодавця має явні ознаки подвійного напису, незрозумілий, та не співпадає з підписом та ініціалами орендодавця. Пунктом 8 попереднього договору та пунктом 8 «діючого» договору вказано, що орендар не менше ніж за 30 (тридцять) днів повинен письмово попередити орендодавця про намір його продовжити, але чомусь не вказано, про такий же самий обов'язок орендаря в разі розірвання договору до закінчення строку аренди, тому виникає принципове та закономірне питання: «А чи являвся попередній договір оренди розірваним на момент укладення оспорюваного договору?; «Чи виконав попередній та теперішній орендар вказану вимогу?». Ознайомившись зі вказаним договором позивач виявила, що до вказаного договору мається бланк Додаткової угоди №5 від 28.10.2011 року, котрий має в собі певний перелік змін до вищезгаданого договору, що не є зрозумілими та чітко визначеними, та такими, що порушують його права як людини та громадянина, і суперечать діючому в Україні законодавству, а саме: - п.8 Договору змінено строк оренди земельної ділянки з 5 до 10 років. - незалежно від мораторію на торгівлю землею в Україні, тобто політикою, що проводиться чинною владою в Україні, вказана поправка прямо штовхає орендодавця на шлях продажу земельної ділянки, як під час дії договору оренди, та навіть після його закінчення. - п.40 доповнений тим, що орендар його положенням тепер вже навіть має право користуватися і надалі вказаною земельною ділянкою, навіть коли власник помре, чи передасть її у власність іншої особи (подарує, заповість чи інше), чи спадкоємці отримають її у спадок та матимуть намір самостійно обробляти свою приватну власність - землю, незалежно від бажання нового власника (ів) чи його (їх) потреб, хоча у самому договорі орендар передбачав можливість виникнення такої ситуації (враховуючи поважний вік померлого спадкодавця), та встановив як альтернативу ситуації - можливість дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки в разі зміни власника чи реорганізації юридичної особи-орендаря, що саме і відбулося, тому у світлі останніх подій і укладених правочинів складається думка про те, що попередній і нинішній орендарі являються однією і тією ж організацією, але реорганізованою з певною метою у іншу юридичну особу-орендаря. - орендар добре подбав про безпеку своїх вкладень та свою стабільність, при цьому навіть 1 (одного) пункту у додатковій угоді не надано на користь орендодавця чи такого, який хоч якось поліпшує стан орендодавця після його підписання, чи принаймні дає останньому (нім) підставу сподіватися на таке. Обов'язок належним чином укласти договір оренди земельної частки (паю) передбачений Указом Президента України від 03.12.1999 року №1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки». Так істотними змінами обставин вважає Указ Президента України від 19.08.2008 р. № 725/2008 р. «Про невідкладні міри по захисту власників земельних ділянок та земельних частин (паїв)», який набрав чинності після підписання договорів оренди земельних ділянок, яким збільшено розмір орендної плати до 3 % від вартості земельної ділянки, а також істотного порушення договору другою стороною. Договір оренди набуває чинності після того як сторонами будуть чітко визначені і зафіксовані письмово всі істотні умови, договір є зрозумілим для сторін, зокрема термін оренди, розмір та форма орендної плати, відповідальність сторін, індексація тощо. Пунктом 10 також зазначено про індексацію зазначеної суми, що зазначеного обов'язку відповідач не виконав. Вказаний договір був розроблений на підставі Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом державного комітету України по земельним ресурсам від 17.01.2000 р. №5, зареєстрованого в Мінюсті України 23.02.2000 р., де в п.2.2 вказується про те, що за використання вказаною в договорі земельною часткою орендар сплачує орендарю щороку орендну плату, розмір якої визначається за домовленістю між сторонами, але не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством. Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України Про проведення індексації грошової оцінки земель» передбачено, що вартість земельної частки (паю) розраховується з урахуванням коефіцієнта індексації, який діє з певного проміжку часу до прийняття поправок до вказаних постанов. Відповідач зобов'язаний був проіндексувати вартість орендної плати з урахуванням зазначеного відсотка за кожен рік користування, що підлягає виплаті позивачу за договором, самостійно на підставі зазначених Указу Президента України і постанови Кабінету Міністрів України щодо проведення індексації грошової оцінки земель і для цього погодження сторін для внесення змін до договору чи заява про це позивача не є обов'язковими. Відповідно до-ст. 651 ЦК України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користування своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушені. Позивач звернулася до відповідача із заявою у зв'язку зі зміною обставин, однак у задоволенні заяви відповідачем було відмовлено. Згідно вимог статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у випадках, передбачених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом. Таким нормативним актом, що передбачає односторонню відмову від договору найму (оренди) є Цивільний кодекс України, зокрема стаття 782 ЦК, який відносно спеціального Закону України «Про оренду землі» є загальною нормою. Відповідно до статті 9 Цивільного кодексу, положення Цивільного кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сфері використання природних ресурсів. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» «Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом а також договором оренди землі.» Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідачем грубо проігноровані умови пунктів 7, 8,9, 10 договору оренди землі, вимоги ст.ст. 1,21,22,23,25 Закону України «Про оренду землі», чим порушені майнові права за охоронювані законом інтереси позивача, а тому позов [PERSON] підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складають: судовий збір - 229,40 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved