Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] та просить з урахуванням уточнень зобовязати відповідача усунути перешкоди шляхом заборони чинити перешкоди при користуванні позивачем земельною ділянкою загальною площею 0,3491 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, 14А, зокрема у встановленні товариством тимчасового огородження, паркану та інших дій, потреба яких може зявитись у процесі використання земельної ділянки; зобовязати відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні зазначеною земельною ділянкою шляхом зобовязання не залишати власні автомобілі та інші транспортні засоби, тимчасові споруди, будівельні матеріали чи інше майно на земельній ділянці; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі державного акта на право постійного користування землею від 24 лютого 1999 року є користувачем земельної ділянки площею 0,3491 га, розташованої за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Фучика, 14А. У жовтні 2015 року позивач намагався встановити тимчасове огородження на вказаній земельній ділянці, проте відповідач чинить таким діям позивача перешкоди, а саме: припарковував автомобільний транспорт на лінії встановлення тимчасового огородження, відривав нитку, необхідну для визначення рівня для протягування тимчасового огородження, викликав працівників міліції. Крім того, відповідач на зазначеній земельній ділянці, що перебуває у користуванні позивача, без дозволу останнього звів тимчасову споруду, відвідувачі якої припарковують свій автомобільний транспорт також на земельній ділянці, користувачем якої є позивач. У звязку із зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити. Нормативно позов обґрунтовано посиланням на приписи ст. ст. 3, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. ст. 92, 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, уточненій позовні заяві та додатково наданих до суду письмових поясненнях та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Акціонерного товариства GCONNECT AG [PERSON]заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа Дніпровська міська рада, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участі представника не забезпечила, правової позиції та письмових пояснень у ході вирішення спору до суду не направила. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ДПД 69, виданого 24 лютого 1999 року Дніпропетровською міською радою, Товариству з обмеженою відповідальністю «Жовтневий-14» належить право користування земельною ділянкою площею 0,3491 га, розташованою в м. Дніпропетровську по вул. Фучика, 14-А (том 1 а. с. 4-5). На підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 13 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 163, [PERSON] придбав у [PERSON] у власність нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, площа Жовтнева, 10, та розташована на земельній ділянці площею 0,1424 га, кадастровий номер якої: 1210100000:03:304:0007 (том 1 а. с. 24-25). Також приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчена заява директора ТОВ «Жовтневий-14» [PERSON], згідно з якою останній підтверджує припинення дії державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3491 га для обслуговування нежитлових будівель, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, площа Жовтнева, 10, та не заперечує проти вилучення земельної ділянки (кадастровий номер 12100000:03:304:0007) площею 0,1424 га на користь [PERSON] (том 1 а. с. 29). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 травня 2014 року [PERSON] на праві власності належав індивідуальний житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, площа Жовтнева, 10 (том 1 а. с. 26, 27-28). 23 лютого 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу індивідуального житлового будинку, за умовами якого [PERSON] продав, а Акціонерне товариство GCONNECT AG придбало у власність індивідуальний житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, площа Жовтнева, буд. 10 (том 2 а.с. 11-18). В матеріалах справи наявні звернення голови ОСББ «Житлове товариство «Жовтневе» [PERSON] на адресу директора ТОВ «Жовтвневий-14» [PERSON] щодо неправомірності організації [PERSON] автомобільної стоянки на території, відведеної для інших потреб мешканців сусіднього з будинком № 10 по площі Жовтнева в м. Дніпропетровську будинку, а також щодо неналежної шумної поведінки сусідів (мешканців будинку № 10 по площі Жовтнева в м. Дніпропетровську) (том 2 а. с. 160-167). Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 57, 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Верховний Суд України в постанові від 09.12.2015 у справі № 6-849цс15, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування, вказав, що з урахуванням ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Звертаючись з позовом до суду у цій справі представник ТОВ «Жовтневий-14» зазначив, що Товариство є законним користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, 14-А і посилаючись на те, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою, які полягають в перешкоджанні у зведенні тимчасової огорожі та залишенні транспортних засобів на зазначеній земельній ділянці. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази того, що відповідачем [PERSON] чиняться дії з перешкоджання ТОВ «Жовтневий-14» у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Фучика, 14-А. Так суду не надано доказів того, що при зведенні тимчасового паркану товариству з обмеженою відповідальністю «Жовтневий-14» [PERSON] або за його дорученням іншими особами чинились перешкоди у зведені такої огорожі; не надано доказів того, що на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні позивача відповідачем організований майданчик для паркування автомобілів. Суд також звертає увагу на те, що позивач не зазначає яким чином наявність автотранспортних засобів на земельній ділянці перешкоджає її використанню товариству з обмеженою відповідальністю «Жовтневий-14». Посилання позивача на те, що його права порушені відповідачем зазначеними вище діями не знайшли підтвердження в ході розгляду даної цивільної справи, оскільки аналіз наведених у позові, письмових поясненнях та у судовому засіданні доводів свідчить про те, що такі доводи є загальними, неконкретизованими та недоведеними. У звязку з цим сторони мали право скористатись положеннями статті 143 ЦПК України щодо права на призначення у ході вирішення справи експертизи для зясування питання, яким чином та в чому полягають порушення прав позивача використанням, здійсненням певних дій та експлуатацією спірного житлового приміщення. Водночас сторонами такого клопотання не заявлено і підтверджуючих доказів указаних доводів не надано. При цьому суд критично оцінює наявні в матеріалах справи фотознімки, оскільки на них відсутні дата та час проведення фотозйомки, а також відсутня привязка до місцевості. Крім того, посилання сторони позивача в обґрунтування позовних вимог на звернення до позивача голови ОСББ «Житлове товариство «Жовтневе» [PERSON] щодо неправомірної поведінки власника будівлі, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, площа Жовтнева, 10, також не можуть слугувати належними доказами чинення саме відповідачем саме позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою. У відповідності до положень\~ статті 212 ЦПК України\~ суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши надані на підтвердження переданих на вирішення суду позовних вимог докази, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам\~ статей 59-60 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Ураховуючи викладене, судом при розгляді справи не встановлено підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed