Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяні йому матеріальні збитки у розмірі 101480 грн. 52 коп. та моральну шкоду в сумі 4000 грн. та стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав і просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] з позовними вимогам позивача не згодна та просить суд в їх задоволенні відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сім'ю [PERSON] вона знає давно. [PERSON] віддав своєму синові [PERSON] будинок, а [PERSON] гроші в сумі 100 тис.грн. Пенсією [PERSON] користується лише його син [PERSON] [PERSON] за гроші ніколи не питав, лише на даний час він вимагає гроші від своєї дочки за проханням свого сина і на його вимогу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є приватним нотаріусом. 06 листопада 2012 року заведена справа після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини, яку вона прийняла. Потім 10 листопада 2012 року [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] прийшли до неї і батько сказав, що його дочка хоче забрати заяву і він оформить все на себе, а потім він віддасть дочці гроші 100-150 тис. грн. як компенсацію, а сину - будинок. Потім при оформленні спадщини зі слів [PERSON] їй стало відомо, що батько все зробив як і хотів. [PERSON] також був зі своїм батьком і він був у курсі справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01.07.2013 року в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (вул. Пушкіна, 11) позивач [PERSON] відкрив на своє ім'я депозитний рахунок [NUMBER], на який вніс особисті кошти в сумі 89878 грн. 09 коп. На цей рахунок позивач також вносив додаткові кошти, збільшуючи депозит. Банк за користуванням коштами позивача нараховував йому відсотки, які він періодично знімав. Так як позивач має похилий вік та часто хворів, то вирішив, що в разі необхідності відсотки або депозит з рахунку для передачі йому отримає його син - [PERSON]. Для цього 07.04.2014 року в банку позивач оформив довіреність, якою уповноважив свого сина розпоряджатись від його імені рахунком. Для цього позивач надав йому право розписуватись за нього і виконувати всі дії та формальності, пов'язані з даним дорученням. Однак, у зв'язку з тим, що за станом здоров'я позивач ще міг на той час відвідувати банк, то послугами свого сина не скористувався. В подальшому син поїхав з міста, а стан здоров'я позивача похитнувся і йому було дуже важко постійно відвідувати банк. Приблизно в червні 2014 року у зв'язку з тим, що син позивача був відсутній в місті, позивач запропонував своїй дочці [PERSON] - відповідачці по справі допомагати йому в проведенні операцій по депозитному рахунку. Вона повинна була за вказівкою позивача отримувати та передавати йому відсотки або за його згодою отримати та передати йому всю суму депозиту. Для цього в банку позивач дав відповідачці аналогічну, як і для сина, довіреність. Після надання відповідачці довіреності, стан здоров'я позивача погіршився і він не мав можливості самостійно контролювати депозитний рахунок. Позивач дав усну вказівку відповідачці зняти з його депозитного рахунку № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 02.07.2014 року та передати йому всі кошти. Однак в подальшому відповідачка стала уникати розмови про його депозит. Частково видужавши, позивач пішов до банку, де йому повідомили, що 02.07.2014 року відповідачка на підставі довіреності зняла з його депозитного рахунку всі кошти в сумі 101480 грн. 52 коп. В подальшому відповідачка відмовилась йому віддавати ці кошти і з цього часу їх незаконно утримує. Згідно ст. 1006 Цивільного кодексу України, повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач вважає, що відповідачка шляхом порушенням обов'язків повіреного заподіяла йому матеріальну шкоду у розмірі 101480 грн. 52 коп., яку не відшкодувала до теперішнього часу, а тому позивач і вимушений звернутись до суду з цим позовом. Також позивач вважає, що відповідачка заподіяла йому і моральну шкоду, яка виражається в незаконному заволодінні та утриманні його коштів. Позивач є інвалідом 2 групи, учасником бойових дій, постраждалий від політичних репресій. Стан здоров'я позивача дуже поганий. Позивач постійно потребує в лікуванні на що необхідна велика кількість грошей. Позивачу весь час приходиться постійно нервувати від хамського відношення відповідачки. Моральну шкоду позивач оцінює в 4000 грн.. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З доводами позивача та його представника, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, наданими ним письмовими доказами, поясненнями свідків, матеріалами справи в їх сукупності. По перше, позивачем взагалі не вказано, які норми права регулюють відносини між сторонами з приводу стягнення грошових коштів. Відповідно до ст.. 1006 Цивільного кодексу, на яку посилається позивач по справі, повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Глава 68 Цивільного кодексу України стосується доручення. Однак позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано до суду будь - якого доручення на право отримання відповідачем грошових коштів в касі банку. Судом були витребувані необхідні документи з цього приводу та згідно до повідомлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. № 43, 44) між клієнтом [PERSON] та його донькою [PERSON] було оформлено електрону довіреність № 716199957 на зняття коштів по депозитному рахунку та Банком надано завірену копію договору № SAMDN25000736170168 від 01.07.2013 року. [PERSON], скориставшись наданим їй законним правом, на правових підставах отримала грошові кошти в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 2 та 3 липня 2014 року, розпорядившись ними на власний розсуд. По друге, електронна довіреність № 716199957 на зняття коштів по депозитному рахунку, видана на ім'я відповідача [PERSON] самим [PERSON] не скасовувалася, що свідчить про правомірність отримання грошових коштів у відділенні Банку. По третє, дослідженими матеріалами цивільної справи та поясненнями свідків, допитаних збоку відповідача [PERSON] доведено те, що її батько [PERSON] самостійно, добровільно дав згоду на отримання відповідачем у відділенні Банку вказаної суми грошових коштів, що цілком спростовує доводи представника позивача, висловлені в судовому засіданні. Окрім того, відповідачем надані до суду в якості доказу написані власноручно представником позивача заяви, зі змісту яких вбачається те, що [PERSON] передав право на розпорядження його грошовими коштами в добровільному порядку, а сам представник позивача всіляко намагається їх повернути, але вже на свою користь. По четверте, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] цілком спростували як доводи позивача, так і доводи його представника, дані ним в судовому засіданні щодо протиправним заволодінням відповідачем грошових коштів, які належали позивачу. Не оспорює той факт і сам представник позивача стосовно того, що в якості розподілу спадкового майна йому залишився цілий житловий будинок, в якому він зараз і проживає, а тому цілком зрозумілою є поведінка позивача щодо надання довіреності на ім'я відповідача з метою отримання останньою грошових коштів у розмірі 101 480 грн. 52 коп.. На залишається без уваги та обставина, що позивач звернувся до суду з дійсним позовом лише через вісім місяців після одержання відповідачем грошових коштів. По п'яте, 12 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського МВ ГУМВС з відповідно ю заявою щодо самовільного зняття [PERSON] належних йому грошових коштів в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. № 61), однак в ході проведення досудового розслідування, після того, як з'ясувалося, що [PERSON] отримала з каси Банку грошові кошти на законних підставах - на підставі виданої [PERSON] електронної довіреності, представник [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського МВ з заявою про закриття кримінального провадження та 02.06.2015 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження (а.с. № 66). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд вважає, що вина відповідача у нібито заподіянні матеріальної шкоди позивачу судом не доведена, а тому у позивача та його представника не має законних та обґрунтованих підстав для відшкодування ніби то заподіяної йому матеріальної шкоди відповідачем. По шосте, нормами ст.. 23 Цивільного кодексу України передбачені випадки відшкодування заподіяної моральної шкоди, згідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Однак всупереч вимогам цивільного законодавства позивачем не надано до будь - яких належних, достатніх та допустимих доказів щодо заподіяння їй моральної шкоди збоку відповідача [PERSON]. По сьоме, відповідно до ст.. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Однак вини відповідача [PERSON] у заподіянні моральної шкоди [PERSON] не доведено та судом не встановлена. Суд вважає, що дії позивача, а тем більше його представника спрямовані лише на безпідставне повернення відповідачем грошових коштів, які вона отримала саме з письмової згоди та вказівки свого рідного батька, на законних підставах. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, наданими ним письмовими належними та допустимими доказами, поясненнями допитаних свідків, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] «про стягнення коштів та моральної шкоди».

Outcome: dismissed