Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що 30.10.1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Дніпровській сільській раді Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 32. Спочатку спільне життя складалося непогано. Подружжя кохало та поважало один одного, разом вели домашній побут, ростили дітей. З часом стосунки погіршилися. На сьогодні позивач зрозуміла, що має з чоловіком різні погляди на життєво важливі питання, обовязки подружжя в сімї. Спільні діти вже дорослі. За спільною згодою шлюбні стосунки між подружжям припинені. Спільного господарства подружжя не веде. Знайти спільну мову з будь-якого питання, у тому числі про розірвання шлюбу в органах ДОРАЦСу та подати спільну заяву про розірвання шлюбу не виявляється можливим. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та порушувати її права. Враховуючи той факт, що шлюбу фактично не існує, його збереження є неможливим, а призначення будь-яких строків на примирення є недоцільним. Просить ухвалити рішення яким розірвати шлюб. В судове засідання позивач та її представник адвокат [PERSON] не зявились, надали суду заяви в яких просять справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечують. В судове засідання відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та в належній формі, про що свідчить розписка, що мається в справі, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутність, відзив на позов не подано. У звязку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, враховуючи викладену в заяві позивача думку, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 30.10.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 223379 виданим повторно 31.10.2018 року (а.с.6). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження шлюбу неможливо.

Outcome: approved