Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Суворовським районним судом м. Одеси від 06.02.2015р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх доходу(заробітку), починаючи з 25.12.2014 року та до 04.12.2031 року. Для примусового виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження. У звязку з тим, що відповідач ухиляється від виконання даного рішення суду позивач просить стягнути з нього неустойку(пеню) за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 25.12.2014 року по 14.04.2017 року у загальному розмірі 105350,69 гривень. Також, позивач просить суд стягнути три процента річних та інфляційні витрати за час прострочення сплати аліментів в розмірі 2259,24 гривень. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час , день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Суворовським районним судом м. Одеси №523/20807/14-ц від 06.02.2015р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх доходу(заробітку), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.12.2014 року та до 04.12.2031 року. Як вбачаться з матеріалів справи, відповідач ухиляється від виконання зазначеного вище рішення, у звязку з чим станом на 28.03.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 35698,13 гривень. Дані обставини підтверджуються копією розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 28.03.2017 року. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачих аліментів за кожен день прострочення. При визначенні наявності вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментах суд виходить з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобовязання, крім того відповідач не надав суду будь-яких доказів про відсутність вини в несплаті аліментів. Розрахунок позивача щодо неустойки(пені) за прострочення по сплаті аліментів за період з 25.12.2014 року по 14.04.2017 року перевірений судом, є правильним та таким, що відповідає вимогам СК України та ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 105350,69 гривень неустойки(пені) за кожен день прострочення. Разом з тим, суд критично відноситься до вимог позивача щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за час прострочення сплати аліментів на підставі наступного. Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність(лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13). Також, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст.625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини(з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. За таких обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за час прострочення сплати аліментів безпідставні, як наслідок задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1053,51 гривень. На підставі ст.ст.180,185,ч.1 ст.196 СК України, 11,625 ЦК України,

Outcome: partial