Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та просить суд встановити, що [PERSON] , яка померла [INFO] була матір`ю [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування, як за спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину, після смерті [INFO] [PERSON] , на будинковолодіння за [ADDRESS] , що складається: з житлового будинку загальною площею 107,1 кв.м., житловою площею 67,8 кв.м. (А-1); - хліва (Б). посилаючись на те, що не в змозі підтвердити факт родинних відносин та прийняти спадщину на спадковий будинок через відсутність правовстановлюючих документів. У судове засідання представник позивача не з`явився проте, направив заяву у якій підтримав заявлені вимоги, просить їх задовольнити та розглядати справу без його участі. Відповідач представника у судове засідання не направив, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] , 1922 року народження, все своє життя проживала в селі Педоси Хмельницького району Хмельницької області і її дівоче прізвище [PERSON] . Восени 1948 року матір позивача вступила в фактичні шлюбні стосунки з [PERSON] , реєстрацію шлюбу було відкладено на невизначений термін. Від фактичних шлюбних стосунків [INFO] народився позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Офіційно матір позивача не реєструвала шлюб з [PERSON] . В актовому записі про народження позивача за №30 від 15.12.1949 року, вчиненому Педосівською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області та відповідно в свідоцтво про його народження в графі «матір» прізвище її вказано як « [PERSON] », а правильно було б вказати її прізвище як « [PERSON] ». Суд рахує, що оскільки матір позивача не реєструвала шлюб з [PERSON], не змінювала своє прізвище, то правильно було б вказати в актовому записі про його народження в графі «матір» її дівоче прізвище - « [PERSON] ». Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується заповітом. В установленому законом порядку він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. В спадковому реєстрі зареєстрована на померлу матір спадкова справа №263 - 2007 від 29.03.2007року. Помилка в написанні прізвища матері, яка вказана в актовому записі про народження [PERSON] та відповідно в свідоцтві про його народження є перешкодою в оформленні спадкових прав після її смерті. До спадкового майна померлої матері входить будинко володіння за [ADDRESS] . Нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадкових прав, оскільки відсутній документ, який підтверджує родинні стосунки з померлою матір`ю, а також в зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на майно померлої - будинко володіння за вищевказаною адресою. Будинковолодіння за [ADDRESS] було побудовано матір`ю позивача [PERSON] в 1970році. [PERSON] стала головою двору, що підтверджується випискою з погосподарського книги Чорноострівської селищної ради №2 за 2006 - 2010 роки. Юридично своє право власності на будинковолодіння [PERSON] не оформляла. На даний час неможливо оформити позивачу спадкові права, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно. Будинок [ADDRESS] по сільській раді за особовим рахунком рахувався за померлою [PERSON] . За даним будинком закріплена господарська будівля - глиняний хлів. Будинку з господарськими будівлями за вищевказаною адресою в установленому порядку уповноваженим органом було присвоєно обліковий номер, відповідно до Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів проведено офіційну реєстрацію даного будинку у господарській книзі сільської ради та видано домову книгу. Вищевказане підтверджує, що даний житловий будинок не є самовільно збудованим відповідно до ст.105 діючого на той час ЦК УРСР 1963 року чи ст.376 нині діючого ЦК України. У данному випадку слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради МіністрівУкраїнської РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Суд вважає, що даний житловий будинок не є відповідно до вимог ст.331 ЦК України новоствореним майном. В передбаченому законом порядку позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Так, згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Факт родинних відносин з померлою матір`ю підтверджується письмовими доказами: даними заповіту від 04.02.2002 року; архівною довідкою за №3742 від 11.12.2019 року; даними запиту нотаріальної контори від 29.03.2007 року за №608; даними довідок сільської ради від 15.08.2007 року та від 03.06.2015 року, даними виписки з по господарської книги від 06.11.2019 р. За таких обставин суд вважає, що факт родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] та була матір`ю [PERSON] знайшов своє підтвердження, тому заява про встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення. Відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у визначеному законом порядку, а нотаріус правомірно не могла видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві за законом, який прийняв спадщину на нерухоме майно. На підставі положень статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. З врахуванням наявності трьох спадкоємців першої черги, котру у передбаченому законом прийняли спадщину, суд не може прийняти визнання ними позову, заявленого одним із спадкоємців. Тому за наведених обставин суд вважає, що будинковолодіння за [ADDRESS] , що складається: з житлового будинку загальною площею 107,1 кв.м., житловою площею 67,8 кв.м. (А-1); - хліва (Б) входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та набута позивачем у власність в порядку спадкування. Не внесення відомостей про реєстрацію право власності на гараж, не позбавляє спадкоємців на право на спадщину, а згідно ст.16 ЦК України засобом захисту свого права є визнання права. За таких обставин судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування. Відповідно до ст.141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог, тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved