Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що до січня 2012 року йому на праві власності належали нежитлові приміщення за адресою: вул.Половицька,9 в м.Дніпрі (колишня вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську). В 2008 році він став поручителем за кредитним договором, укладеним іншою особою, яка в подальшому припинила погашення кредитної заборгованості. Внаслідок чого в травні 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього (позивача) заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу майна поручителя, а саме: належної йому нежитлової будівлі по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську. На підставі цього виконавчого напису Кіровським ВДВС було організовано та проведено прилюдні торги, про що йому стало відомо лише в січні 2012 року. Після цього він звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання торгів недійсними та скасування отриманого переможцем торгів [PERSON] свідоцтва про право власності. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2013 року, що набрало чинності, його позов було задоволено. 23.08.2013 року [PERSON], незважаючи на прийняте судом рішення та наявність претензій з його (позивача) боку, наявність ухвали суду від 02.04.2012 року про заборону здійснення будь-яких дій по відчуженню спірного майна, створив та зареєстрував ТОВ «Валора ЛТД» та як єдиний учасник цього товариства склав акт приймання-передачі спірних нежитлових будівель до статутного фонду заснованого товариства. В подальшому [PERSON] подав заяву про вихід зі складу товариства та погодив вступ до нього іншого учасника [PERSON], за яким без жодних правових підстав було зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення та видано відповідне свідоцтво. 31.01.2014 року за договором купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] остання придбала спірні нежитлові приміщення по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську. З огляду на це, посилаючись на вибуття належного йому майна поза його волею, позивач, під час розгляду справи уточнивши підстави та доповнивши позовні вимоги, остаточно просив суд встановити факт, що нежитлові будівлі по вул.Половицька,9 в м.Дніпро є тими самими будівлями, що і за адресою: вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську; витребувати спірне нерухоме майно на його користь із чужого незаконного володіння відповідачки [PERSON] та визнати за ним право власності на майно; а також визнати акт приймання-передачі нежитлових приміщень до статутного капіталу ТОВ «Валора ЛТД» нікчемним і застосувати наслідки недійсності угоди, шляхом скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності ТОВ «Валора ЛТД» від 12.09.2013 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно поданих їх представниками письмових заперечень, позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що нерухоме майно, яке просить витребувати позивач у відповідачки [PERSON], за своїми технічними характеристиками не ідентифікується з тим майном, що належало позивачу до реалізації його на торгах та майном, придбаним [PERSON] на умовах договору купівлі-продажу від 31.01.2014 року. Також згідно розпорядження державного виконавця від 11.01.2012 року згідно ст.43 Закону України «Про виконавче провадження» грошові кошти в сумі 50027 грн. 70 коп. після усіх відрахувань було перераховано позивачу. За наслідками проведення прилюдних торгів позивачем було повністю погашено заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 10.05.2006 року, що на момент проведення торгів складала 1323196 грн. 92 коп., а також отримано ще 50027 грн. 70 коп. чистого прибутку від продажу спірного нерухомого майна. Таким чином, від продажу цього майна на прилюдних торгах позивач отримав фінансову вигоду в сумі 1521600 грн. за рахунок [PERSON] В свою чергу [PERSON] набула право власності на майно за відплатним договором та є добросовісним набувачем цього майна. Також посилались на те, що майно може бути витребуване лише власником цього майна. В той час, як позивач заявляє вимогу про визнання права власності за ним на спірні нежитлові приміщення. Окрім цього, представниками відповідачів в запереченнях було зазначено, що в розумінні ст.ст.316,317 ЦК України позивач не є власником спірного майна, втратив право розпорядження цим майном, оскільки арештоване державним виконавцем майно та майно, яке є предметом застави (іпотеки), не може вважатись таким, що вибуло з володіння боржника поза його волею. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був обізнаний про наявність в провадженні суду розглядаємої цивільної справи, про що свідчить подана ним апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження (а.с.57-58 т.1), поштове повідомлення про вручення йому судових повісток про виклик в судові засідання (а.с.160,161,210,247 т.4). Про день та час слухання справи в інших судових засіданнях відповідач також повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які повертались на адресу суду через їх не отримання адресатом за закінченням терміну зберігання. Крім того, інформація про день та час слухання справи розміщувалась на сайті судової влади. Разом з тим, будучі обізнаним про наявність в провадженні суду даної цивільної справи, [PERSON] в жодне з призначених судових засідань не зявився, не повідомляючи про причини своєї неявки, не скористався своїм правом на подачу клопотань в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України, письмових заперечень, а також правом на процесуальне представництво своїх інтересів в суді, будь-яких заяв та клопотань по справі не надавав. Представники інших відповідачів в судовому засіданні 03.10.2017 року просили оголосити перерву для підготовки до судових дебатів. Проте, в наступне судове засідання, призначене на 05.10.2017 року не зявились. Під час оголошення перерви представники не висували заперечень щодо дати та часу наступного судового засідання, про причини своєї неявки не повідомили, раніше надавали пояснення та письмові заперечення з приводу розглядаємого позову. За вказаних обставин, а також враховуючи, що вказана справа тривалий час перебуває на розгляді та неодноразово відкладалась через неявку сторони відповідачів, така поведінка останніх свідчить про зловживання своїми процесуальними правами та правами позивача, представник якого зявлявся в кожне судове засідання, призводить до порушення розумних строків розгляду справи та являється волевиявленням відповідачів, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому, з огляду на положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.27,157,169 ЦПК України, не може бути перешкодою для подальшого розгляду судом справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи, викладені в запереченнях представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалі справи, що позивачу [PERSON] на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2006 року на праві приватної власності належали нежитлові приміщення по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську (а.с.12 т.1, а.с.25-26 т.3). 10.05.2006 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50/в, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за яким 11.05.2006 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого були зазначені вище нежитлові приміщення по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, що належали [PERSON] Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №46/22 від 08.12.2004 року вул.Плеханова (від вул.[PERSON]Леніна до пр.[PERSON]) було присвоєно назву вул.Половицька (а.с.13-15 т.1), внаслідок чого та відповідно до довідки КП «Земград» №700 від 09.10.2008 року (а.с.42 т.3) спірні нежитлові приміщення на теперішній час мають адресу: м.Дніпро, вул.Половицька,9. 30.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, за яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №50/в від 10.05.2006 року було запропоновано звернути стягнення на належні [PERSON] нежитлові приміщення по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, що виступали предметом іпотеки за відповідним договором від 11.05.2006 року (а.с.138 т.3). 11.06.2008 року державним виконавцем Кіровського ВДВС було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 30.05.2008 року (а.с.12 т.3). В рамках вказаного виконавчого провадження було призначено та 10.01.2012 року проведено прилюдні торги з реалізації майна боржника [PERSON] нежитлових приміщень по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, переможцем яких став [PERSON] (а.с.100,101 т.3). З протоколу прилюдних торгів №08/564/11/І-18н-1 від 10.01.2012 року вбачається, що предметом продажу, були належні боржнику [PERSON] на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2006 року нежитлові будівлі по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, загальною площею 369,5 кв.м. 12.01.2012 року державним виконавцем Кіровського ВДВС було складено акт про проведення прилюдних торгів та 13.01.2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Також 13.01.2012 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори на підставі затвердженого акту про проведення прилюдних торгів від 12.01.2012 року було видано свідоцтво про придбання [PERSON] з прилюдних торгів спірного нерухомого майна (а.с.85 т.1). Вказані обставини встановленні рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2013 року у цивільній справі №203/2082/13-ц, що набрало законної сили та відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню у розглядаємій цивільній справі. Зазначеним рішенням суду від 04.06.2013 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]; визнано недійсними прилюдні торги від 10.01.2012 року та скасовано свідоцтво про придбання майна, видане [PERSON] 13.01.2012 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.8-11 т.1). Також з матеріалів справи вбачається, що 29.02.2012 року за [PERSON] на підставі свідоцтва, виданого 13.01.2012 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську (а.с.86 т.1). 23.08.2013 року [PERSON], як єдиним засновником ТОВ «Валора ЛТД», придбані з прилюдних торгів нежитлові будівлі, що розташовані по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, які складаються з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А?-1; А??-1; А???-1; ганків літ.а, а?; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8,І,ІІ, було передано до статутного капіталу вказаного товариства (а.с.190,191 т.1). 12.09.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було видано свідоцтво про право власності ТОВ «Валора ЛТД» на нежитлові будівлі по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську (а.с.192 т.1). За рішенням №1-09-2013 року єдиного учасника ТОВ «Валора ЛТД» [PERSON] від 10.09.2013 року до складу учасників товариства було прийнято [PERSON] та відповідно до вказаного рішення та нотаріально посвідченої заяви передано останньому частку статутного капіталу, що складалась з: нежитлових будівель, що розташовані по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, які складаються з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А?-1; А??-1; А???-1; ганків літ.а, а?; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8,І,ІІ (а.с.182 т.3), 26.09.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську (а.с.60 т.1). 31.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №130, відповідно до якого [PERSON] придбала у власність нежитлові будівлі, що розташовані по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську (а.с.35 т.1). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Разом з тим ч.3 ст.216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Так, відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. При цьому за змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Заперечуючи проти позову сторона відповідачів посилалась на те, що позивач не є власником спірного майна, втратив право розпорядження цим майном, оскільки останнє було предметом іпотеки за відповідним договором, арештоване державним виконавцем та реалізоване в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису про звернення стягнення на це майно, у торгах приймав участь представник [PERSON] за довіреністю [PERSON], позивачу за його заявою було перераховано залишок коштів від реалізації майна, а тому останнє не може вважатись таким, що вибуло з володіння позивача поза його волею. З протоколу присутності на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна вбачається, що в останньому зазначено про присутність на торгах представника боржника [PERSON] та зафіксовано відсутність зауважень останнього по проведенню торгів (а.с.100 т.3). З нотаріально посвідченої довіреності від 12.08.2009 року, виданої [PERSON] на імя [PERSON], вбачається, що останній був наділений повноваженнями представляти інтереси позивача у виконавчому провадженні з правом одержання постанов у виконавчому провадженні, виконавчих листів та судових рішень, сплати державного мита, обовязкових зборів та інших платежів, розписуватись за нього та виконувати всі необхідні дії та формальності, повязані з цим дорученням (а.с.74 т.6). Разом з тим, вказана довіреність не містить конкретних повноважень представника на представництво інтересів [PERSON], як боржника у виконавчому провадженні документів та наділення його правами на участь у проведенні виконавчих дій. В той час, як з матеріалів справи, зокрема рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2013 року, вбачається, що позивач ще в 2009 році звертався до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса від 30.05.2008 року таким, що не підлягає виконанню, не погоджуючись із вчиненням останнього. Після залишення цього позову без розгляду та реалізації спірного майна з прилюдних торгів позивач відразу звернувся до суду з новим позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсними результатів прилюдних торгів. Вказане, а також подальше визнання судом недійсності прилюдних торгів та виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, свідчить про те, що позивач не схвалював дії свого представника [PERSON] на представництво його інтересів у виконавчому провадженні в частині реалізації належного йому нерухомого майна по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську та вибуття останнього із володіння [PERSON] поза волею останнього. З огляду на це, а також враховуючи заперечення відповідачів щодо належності спірного майна позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині витребування в порядку ст.388 ЦПК України на його користь у відповідачки [PERSON] нежитлових будівель, що розташовані по вул.Половицька,9 в м.Дніпрі (колишня адреса: м.Дніпропетровськ, вул.Плеханова,38), які складаються з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А?-1; А??-1; А???-1; ганків літ.а, а?; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8,І,ІІ; а також в частині визнання права власності на останні за позивачем. При цьому суд також вважає безпідставними заперечення відповідачів з приводу того, що нерухоме майно, яке просить витребувати позивач у відповідачки [PERSON], за своїми технічними характеристиками не ідентифікується з тим майном, що належало позивачу до реалізації його на торгах та майном, придбаним [PERSON] на умовах договору купівлі-продажу від 31.01.2014 року. Так, з протоколу прилюдних торгів №08/564/11/І-18н-1 від 10.01.2012 року вбачається, що предметом продажу, були належні боржнику [PERSON] на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2006 року нежитлові будівлі по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, загальною площею 369,5 кв.м, які в подальшому були зареєстровані за переможцем торгів [PERSON], ТОВ «Валора ЛТД», [PERSON] та останнім набувачем майна [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу від 31.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] остання набула у власність нежитлові будівлі, що розташовані по вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, які на момент укладення договору складались з: будівлі магазину з підвалом літ.А-1, загальною площею 369,8 кв.м, прибудов літ.А?-1; А??-1; А???-1; ганків літ.а, а?; навісу літ.Г; складу літ.Д; будівлі (тимчасові) літ.Ж; душу літ.Е; споруд №1-8,І,ІІ. Площа та технічні характеристики вказаного нерухомого майна відповідають даним, відображеним в технічному паспорті від 03.05.2012 року (а.с.215 т.1). Разом з тим, позивачу слід відмовити в частині заявлених ним вимог про встановлення факту того, що нежитлові будівлі по вул.Половицька,9 в м.Дніпро є тими самими будівлями, що і за адресою: вул.Плеханова,38 в м.Дніпропетровську, оскільки встановлення вказаних фактів в судовому порядку не передбачено, а визначення адреси обєктів містобудування є компетенцією відповідних органів місцевого самоврядування та в даному випадку факт зміни нумерації та адреси спірного майна підтверджено відповідними рішеннями цих уповноважених органів (рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №46/22 від 08.12.2004 року та довідкою КП «Земград» №700 від 09.10.2008 року (а.с.42 т.3). Також позивачу слід відмовити в задоволенні позову в частині визнання акту приймання-передачі нежитлових приміщень до статутного капіталу ТОВ «Валора ЛТД» нікчемним і застосування наслідків недійсності угоди, шляхом скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності ТОВ «Валора ЛТД» на спірне майно від 12.09.2013 року, оскільки після визнання недійсними прилюдних торгів, подальші правочини щодо спірного нерухомого майна не підлягають додатковому визнанню недійсними та ці вимоги не ґрунтуються на положеннях ст.388 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 3897 грн. 60 коп. - по 1299 грн. 20 коп. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial