Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт та заборону на відчуження на об'єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон, що знаходиться у Подільському районі м. Києва за адресою: [ADDRESS], та скасувати запис про обтяження на даний об'єкт. Свої вимоги мотивує тим, що ПП «ІВ» є власником вказаного об'єкту нерухомості, на який накладено арешт 21.12.2004 року Першою київською державною нот.конторою на підставі ухвали Нарсуду б/н від 14.10.2002 року у справі №2-2617/02. Вказує, що 22.07.2016 року ПП «ІВ» звернулося до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі №2-2617/02, однак ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.08.2016 року відмовлено у задоволенні даної заяви, у зв'язку з тим, що ПП «ІВ» не брало участі у справі №2-2617/02. Посилаючись на те, що накладення арешту обмежує законні права ПП «ІВ» щодо вільного розпорядження своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач [PERSON] та представник ТОВ «Ласка» в судове засідання не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмова заява, в якій просив вищевказану справу розглянути за його відсутності та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства України. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29344473 від 20.04.2016 р., виданого Управлянням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, позивачу на праві власності належить торгівельний павільйон, що знаходиться у Подільському районі м. Києва за адресою: [ADDRESS], загальною площею 180 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 907089780000, Встановлено, що з отриманої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що вказаний об'єкт нерухомості обтяжено арештом. Встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-2617/02 за позовом [PERSON] до ТОВ «Ласка» про захист корпоративних прав та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.10.2002 р. в порядку забезпечення вищевказаного позову, за клопотанням позивача, було накладено заборону на відчуження торгівельного павільйону за адресою - [ADDRESS], з направленням копії ухвали до БТІ м.Києва та Першої державної нотаріальної контори. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.11.2002 р. вищевказаний позов задоволено. Даним рішенням [PERSON] визнаний засновником ТОВ «Ласка» та за ним визнано право власності на 48% у статутному фонді ТОВ «Ласка»; зобов'язано ТОВ «Ласка» провести внесення [PERSON] до установчого договору Товариства та провести державну реєстрацію змін в установчих документах. Зазначене рішення набуло законної сили, в апеляційній інстанції не оскаржувалось. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.08.2016 року, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2016 р., ПП «ІВ» було відмовлено у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення вищевказаного позову, оскільки воно, як не сторона у цивільній справі № 2-2617/02, не наділено правом звертатись у порядку, визначеному ст.154 ЦПК України, із зазначенням необхідності звернення в порядку позовного провадження із вимогами про звільнення майна з-під арешту. В судовому засіданні достеменно встановлено, що власність позивача на час розгляду справи перебуває під арештом. Положення ч.4 ст.41 Конституції України, частина 1 ст.321 ЦК України наголошують на тому, права власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом достеменно встановлено, що в зв'язку з наявністю накладеного арешту на торгівельний павільйон ПП «ІВ» позбавлене права володіння, користування та розпорядження вказаним майном, що належить йому на законних підставах. Під час розгляду справи судом не встановлено, що зняття арешту з майна, що належить позивачу, може порушити права та інтереси інших осіб. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні достовірно встановлено, що ПП «ІВ» позбавлене права належним чином та в повному обсязі користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на об'єкт нерухомості, неможливості скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ПП «ІВ» та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. На підставі викладеного, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України,

Outcome: approved