Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання дій протиправними та зобовязання провести приватизацію житлового приміщення в гуртожитку, посилаючись на те, що [PERSON] з 2011 року проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], кімната 5, с. М.Тростянець, Полтавський р-н, Полтавська обл., що підтверджується ордером на жилу площу в гуртожитку села Малий Тростянець, вулиця Гоголя, будинок 77 від 20.09.2011 № 02. Рішенням [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області від 19.05.2010 житлове приміщення (гуртожитку) в селі М.Тростянець по вулиці Гоголя, 77 прийнято в комунальну власність територіальної громади [PERSON] сільської ради. 20 червня 2017 року [PERSON] звернувся із заявою та необхідними документами до [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо передачі в приватну власність жилого приміщення гуртожитку в с. М. Тростянець по вул. Гоголя, 77, кімната № 5. Однак листом [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області від 18 липня 2017 року № 02-15/248 направлено витяг з протоколу засідання сімнадцятої сесії сільської ради сьомого скликання від 7липня 2017 року про не надання дозволу на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку с. Малий Тростянець по вулиці Гоголя, 77, кімната №5. Проохав зобовязати [PERSON] сільську раду Полтавського району Полтавської області провести приватизацію та передати у власність житлове приміщення за адресою : вул.Гоголя, 77 кімната 5, с. М.Тростянець, Полтавський район, Полтавська область, йому-Андрєєву [PERSON], РНОК [NUMBER]. В судове засідання позивач та його представник не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов пітримав, та прохав задовольнити уточнені позовні вимоги. Зокрема прохав : зобовязати [PERSON] сільську раду Полтавського району Полтавської області провести приватизацію та передати у власність житлове приміщення за адресою : вул. Гоголя, 77 кімната 5, с. М.Тростянець, Полтавський район, Полтавська область, [PERSON], рнок [NUMBER]. Від представника відповідача на адресу суду надійшло заперечення проти позову, в якому посилаються на те, що відповідно до ордера виданого [PERSON] сільською радою Полтавського району Полтавської області гр. [PERSON] є наймачем жилого приміщення в гуртожитку за адресою Полтавська область Полтавський район с.М.Тростянець вул. Гоголя 77. Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто, законом передбачено, що право на приватизацію жилого приміщення мають особи, які дотримали певних умов. Підстави для забезпечення реалізації прав осіб на підставі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Розглядаючи звернення позивача щодо надання дозволу на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку було встановлено, що відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов складених депутатами [PERSON] сільської ради та підписаних сусідами позивача від 02.04.2017 року та від 05.07.2017року згідно яких встановлено що [PERSON] за адресою Полтавська область Полтавський район с. М. Тростянець фактично не проживає, господарства не веде, майна належного позивачу не виявлено. Для одержання мешканцем гуртожитку права на приватизацію кімнати в гуртожитку, наявність якої необхідно врахувати під час розгляду заяв про надання права на приватизацію жилого приміщення є відсутність в особи власного житла. На підтвердження відсутності у позивача власного житла [PERSON] було надано довідку про невикористання житлових чеків. Проте, після смерті матері, [PERSON], у позивача залишилось спадкове майно у вигляді жилого приміщення в гуртожитку за адресою Полтавська область та район [ADDRESS] спадкоємцем є позивач [PERSON] Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковане жиле приміщення в гуртожитку - право володіння та право користування ним. Право розпорядження зазначеним жилим приміщенням виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на жиле приміщення (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Тому вважають, що умисне зволікання з оформленням права власності на спадкове майно, «житлове приміщення в гуртожитку», свідчить про намагання позивача штучно створити потребу у житлі. При прийманні відповідного рішення депутатами [PERSON] сільської ради відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» було встановлено всі обставини які дають право на приватизацію жилого приміщення гр. [PERSON] Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги , вважає, позов таким, що підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 2011 року проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], кімната 5, с. М.Тростянець, Полтавський р-н, Полтавська обл., що підтверджується ордером від 20.09.2011 № 02 на жилу площу в гуртожитку села Малий Тростянець, вулиця Гоголя, будинок 77. Рішенням [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області від 19.05.2010 житлове приміщення (гуртожитку) в селі М.Тростянець по вулиці Гоголя, 77 прийнято в комунальну власність територіальної громади [PERSON] сільської ради. 20 червня 2017 року [PERSON] звернувся із заявою та необхідними документами до [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо передачі в приватну власність жилого приміщення гуртожитку в с. М. Тростянець по вул. Гоголя, 77, кімната № 5. [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області від 18 липня 2017 року № 02-15/248 направлено витяг з протоколу засідання сімнадцятої сесії сільської ради сьомого скликання від 7липня 2017 року про не надання дозволу на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку с. Малий Тростянець по вулиці Гоголя, 77, кімната №5. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Одним із шляхів реалізації конституційного права на житло є приватизація житла. Статтею 345 Цивільного кодексу України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно з ст. 3 зазначеного Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону громадяни та члени їхніх сімей мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 N 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за N 109/17404, приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на вище зазначені норми закону суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, а отже позов таким, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved