Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача. Посилався на те, що з відповідачем він зареєстрував шлюб 12.11.2010 року. Від цього шлюбу у них є одна малолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримують подружніх стосунків протягом пяти років та припинили ведення спільного господарства, проживають окремо. Основною причиною розпаду їхньої сімї стали різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів, нерозуміння одне одного, внаслідок чого між ними виникли неприязні відносини. Вони втратили почуття любові один до одного. Окрім того, позивач вказував на те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вони із відповідачем не мають наміру зберегти шлюб. Примирення між ними неможливе. У даний час їх шлюб носить формальний характер, кожен із них фактично живе своїм особистим життям, а тому подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Спору про стягнення аліментів та поділ майна між ними немає. Просить розірвати шлюб. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала. Зазначила, що позивач дійсно у 2013 році виїхав за кордон на заробітки, проте він інколи приїжджав і вони разом проживали, пересилав кошти на їх утримання. Просила відмовити в задоволенні позову. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив суду, що протягом тривалого часу пересилав [PERSON] кошти на їх сином утримання, а також на сплату аліментів на дитину від його першого шлюбу. Проте остання вказані кошти привласнювала собі, позбавивши його дитину від першого шлюбу необхідного матеріального утримання. Внаслідок таких дій відповідачки у нього утворилася значна заборгованість по сплаті аліментів, його було обмежено у праві виїзду за кордон. Така аморальна поведінка [PERSON] призвела до того, що він втратив почуття любові та довіри до неї, не бажає підтримувати з нею подружні відносини. На примирення не згідний категорично. Просив позов задовольнити. Представник позивача позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила суду, що дійсно витрачала кошти, які позивач висилав на утримання своєї дитини від першого шлюбу, на власні потреби. Вказувала на те, що вона не була зобовязана сплачувати аліменти. Вважає, що їх сімю можливо зберегти, вони можуть примиритись. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні підтримала обставини, викладені у відзиві на позов. Просила позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який між ними зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №2008 (а.с. 6). Від цього шлюбу у сторін дітей є одна дитина: [PERSON], [INFO] (а.с.7). На даний час сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Зазначену обставину відповідач не заперечувала. Позивач примиритись із відповідачем категорично не бажає та пояснив суду, що не хоче перебувати у шлюбі з жінкою, яка здатна привласнити гроші на утримання дитини. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті\~104, частиною третьою статті\~\~\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. За змістом частини третьої\~статті 109 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті\~110, статті\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд також враховує роз'яснення, викладені у пункті 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до яких рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам\~статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Враховуючи вище викладене, а також встановлені судом дійсні обставини справи, зокрема взаємини сторін, їх ставлення одне до одного, відсутність фактичного спільного проживання, а також конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать його інтересам. При цьому суд зауважує, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім?я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved