Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 02.02.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримала у позику кошти в сумі 10 000 000 (десять мільйонів) грн., які зобовязалась повернути до 02 лютого 2018 року. Крім того, між позивачем та\~ відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Незважаючи на строк повернення боргу - 02.02.2018 року, відповідачі свої зобовязання не виконали, а тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики грошових коштів в розмірі 10 000 000\~ грн. та стягнути з [PERSON] суму боргу за договором поруки в розмірі 300 000\~ грн. В судове засідання позивач не зявився, до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, в поданих до суду заявах від 07.08.2018 року просила суд розглянути справу без її участі та визнала позовні вимоги в повному обсязі, наслідки вказаної процесуальної діє розуміє. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, 09.08.2018 року подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без його участі та визнав позов у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 02.02.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримала у позику кошти в сумі 10 000 000 (десять мільйонів) грн., за умовами договору позичальник зобов'язалась повернути позивачу вказану суму боргу до 02.02.2018 року. 02.02.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON]\~ було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобовязався відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобовязань за договором позики від 02.02.2017 року, предметом якого є 10 000 000 грн. Згідно п. 2.1 договору поруки, поручитель зобовязується повернути після спливу строку частину позики в сумі 300 000 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Суду наданий позивачем письмовий договір позики від 02.02.2017 року, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] в борг кошти в сумі 10 000 000 (десять мільйонів) грн., які зобовязалась повернути до 02 лютого 2018 року. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як передбачено статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи заявлений позивачем до стягнення розмір позовних вимог та визнання відповідачами цих вимог, аналізуючи при цьому наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а відповідно до ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого при поданні позову. Позивач сплатив при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 8 810 грн., відповідачі подали заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, тому суд вважає за необхідне повернути [PERSON] 50% судового збору сплаченого при поданні позову, тобто в розмірі 4 405 грн., а також стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 4 405 грн., а саме по 2 202,5 грн. з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: approved