Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 30.05.2012 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тлумацького РУЮ Івано-Франківської області, актовий запис № 26. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO] Вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалось, у них різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини фактично припинені та подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Просив шлюб між ними розірвати, місце проживання малолітньої дитини визначити за місцем проживання її матері. 10.02.2016 року та 11.04.2016 року ухвалами Тлумацького районного суду Івано-Франківської області сторонам по справі було двічі надано двохмісячний строк для примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду письмову заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просив розгляд справи провести у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що примирення між ними не відбулось, а тому не заперечує щодо задоволення позову, просила розгляд справи провести без її участі. Додатково просила після розірвання шлюбу місце проживання малолітньої дитини визначити за її місцем проживання та залишити їй шлюбне прізвище «Челяк». Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30 травня 2012 року між Позивачем та Відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тлумацького РУЮ Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 26), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). За час перебування у шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO] Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не відбулось. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи письмову заяву Відповідачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Челяк». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивач просив місцем проживання дитини, визначити місце проживання матері, а Відповідачка повністю визнала позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері [PERSON] (Відповідачка). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved