overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач у вказаному житловому приміщенні не проживає більше одного року. Позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не сповістив, заяви про відкладення судового розгляду від нього не надходило. Згідно ст.ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Наведене підтверджується договором дарування від 11.08.1982 р. та договором дарування від 09.10.1992 р. /а.с. 7-10/. Відповідачка по справі [PERSON], [INFO], є сином позивача [PERSON] та зареєстрований у спірній квартирі з 27 червня 1989 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], одружившись, переїхав проживати в [INFO], у спірній квартирі не проживає більше року, витрати на утримання житла не несе, а його речі у квартирі відсутні. Судом встановлено, що добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, чим створює суттєві перешкоди для здійснення позивачем його прав, як власника квартири. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою № 2 в будинку № 55 по пров. Залузький у м. Біла Церква Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]/ колишній бульвар 50 річчя Перемоги/ в м.Білій Церкві. В даній квартирі зареєстрова також бувша дружина позивача відповідачка [PERSON] З лютого 2012 року відповідачка у даній квартирі не проживає , кварплату і комунальні послуги не сплачує, житлом не цікавиться і претензій на нього не заявляє, її місце перебування не відоме. Позивач просив в судовому порядку визнати відповідачку такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням на підставі ст.405 ч.2 ЦК України та зняти її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про день і час розгляду справи належним чином повідомлена у відповідності до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі. Суд на підставі ст.224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, квартира [ADDRESS]/ колишній бульвар 50 річчя Перемоги/ в м.Білій Церкві належить позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності. Дана обставина підтверджена рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 15.06.2016 року. Відповідачка [PERSON] в заяві від 17.10.2012 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] визнала факт, що квартира [ADDRESS]/ колишній бульвар 50 річчя Перемоги/ в м.Білій Церкві є особистою власністю [PERSON]. В даній квартирі згідно довідки ОСББ «Чайка» зареєстровані : позивач [PERSON], бувша дружина відповідачка по справі [PERSON] та їх діти син [PERSON], [INFO], донька [PERSON] [INFO]. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1994 року, 30.05.2012 року їх шлюб було розірвано. Відповідачка проживала у спірній квартирі, як член сім»ї позивача. З показів свідків [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що на початку 2012 року сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки і 30.05.2012 року їх шлюб було розірвано, відповідачка у лютому 2012 року залишила спірну квартиру і з того часу в цій квартирі не з»являється, житлом не цікавиться, претензій на нього не заявляє де проживає на даний час ніхто не знає. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]/ колишній бульвар 50 річчя Перемоги/ в м.Біла Церква. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником кімнати № 36 в гуртожитку по вул.Гайовій,4 в м.Білій Церкві. В даній кімнаті зареєстрована також дочка позивача відповідачка [PERSON] З грудня 2009 року відповідачка у даній кімнаті не проживає, кварплату і комунальні послуги не сплачує, житлом не цікавиться і претензій на нього не заявляє. Позивач просив в судовому порядку визнати відповідачку такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням на підставі ст.405 ч.2 ЦК України. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила. Суд на підставі ст.224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, кімната № 36 в гуртожитку по вул.Гайовій, 4 в м.Білій Церкві належить позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № 43875 від 08.12.2011 року. В даній кімнаті згідно довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради зареєстровані : позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] З матеріалів справи встановлено, що відповідачка [PERSON] у спірній кімнаті ніколи не проживала і не проживає, а лише перебуває на реєстраційному обліку. З показів свідків [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що відповідачка по справі дочка позивача у спірній кімнаті ніколи не проживала. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірній кімнаті без поважних причин понад один рік, а тому його слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнати № 36 в буд.4 в гуртожитку по вул.Гайовій в м.Біла Церква. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він є непрацездатним, отримує пенсію за віком, але коштів йому не вистачає, а тому потребує матеріальної допомоги з боку своїх дітей, у звязку з чим просив стягнути з відповідачів на його користь аліменти на утримання у розмірі 300 грн. на місяць з кожного. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Разом з тим, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, направила суду заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] та його представник до суду не зявились, направили суду заяву, в якій проти задоволення позову заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі було встановлено, що [PERSON] є батьком відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON]. На даний час позивач є непрацездатним, отримує пенсію за віком та перебуває на обслуговуванні Білоцерківського районного територіального центру надання соціальних послуг у відділенні стаціонарного догляду постійного проживання с. Іванівка. У своїх запереченнях відповідачі вказують, що позивач розірвавши шлюбні стосунки з їхньою матірю, покинув їх та нехтував своїми батьківськими обовязками, щодо виховання та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. Крім того, вказують, що оскільки позивач перебуває на державному утриманні у центрі одиноких та непрацездатних громадян, отримує пенсію, не сплачує комунальні платежі, тому додаткова матеріальна допомога йому не потрібна. Відповідно до ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі підлягають звільненню від обовязку утримання батька, оскільки останній ухилявся від виконання ним своїх батьківських обовязків, а тому вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на його користь коштів на утримання задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 202-204 СК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є опікуном над неповнолітньою [PERSON] - [INFO], мати дитини позбавлена батьківських прав згідно рішення суду. Поскільки відповідачка добровільно не надає коштів на утримання дитини, позивач просив в судовому порядку стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 14 частини доходу щомісячно до повноліття дитини . В судове засідання позивач не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву в якій підтримав свої позовні вимоги, просив суд справу розглядати у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, направила до суду заяву в якій позов визнала у повному обсязі, просила справу розглядати у її відсутності. Згідно ст174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач по справі є опікуном над неповнолітньою [PERSON] - [INFO], мати дитини відповідачка по справі [PERSON] є одинокою матір»ю і згідно рішення суду позбавлена батьківських прав, дитина перебуває на утримання опікуна, відповідачка добровільно грошових коштів на утримання доньки не надає. Згідно ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.183 СК України частка заробітку доходу матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки судом встановлено, що відповідачка не надає позивачу грошової допомоги на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти в розмірі 14 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 17.04.2014 р. і до її повноліття. Крім того, з відповідачки на користь держави належить стягнути 243,60 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він є сином [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла його мати [PERSON],після її смерті він звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як в будинку на день смерті матері залишився проживати його батько [PERSON] і він прийняв спадщину фактичним шляхом. [INFO] помер його батько [PERSON] Рішенням Балаклійського районного суду від 21.03.2006р. за ним було визнано право власності в порядку спакування за законом на житловий будинок та земельну ділянку, після смерті батька [PERSON] За життя мати позивача не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки тяжко хворіла. Батько позивача прийняв спадщину після смерті матері на сертифікат фактичним шляхом, так як був зареєстрований та проживав разом з нею по день смерті.Він, як спадкоємець, має право на земельну частку (пай) батька. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали заяви, в яких підтримали позовні вимоги та просили розглянути справу без їхї участі. Асіївська сільська рада через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Відділ Держгеокадастру у Балаклійському районі також надали заяву. про розгляд справи за відсутності їх представника, заперечень не мають. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. . Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] /а.с.4/ [INFO] померла мати позивача [PERSON]/а.с.7/ [INFO] помер батько позивача [PERSON] /а.с.8/ Згідно довідки відділу Держземагенства у Балаклійському районі від 17.06.2013р. [PERSON] сертифікат серії [NUMBER] за реєстраційним №5380 від 11.07.1996р., на земельну частку (пай) видано на підставі розпорядження Балаклійської РДА від 03.10.1996р. №579. ( а.с. 12). Після смерті матері позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки його батько [PERSON] прийняв її фактичним шляхом відповідно до ст. 549 ЦК України (ред. 1963 року), оскільки був зареєстрований та проживав разом з нею. Статтею 529 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Так, згідно до ст. 549 ЦК Української РСР (редакції 1963 року), особою, що фактично прийняла спадок, визнається спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд знаходить, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований також бувший зять позивача відповідач [PERSON] З липня 2014 року відповідач у даній квартирі не проживає , кварплату і комунальні послуги не сплачує, житлом не цікавиться і претензій на нього не заявляє. Позивач просив в судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням на підставі ст.405 ч.2 ЦК України. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений через засоби масової інформації. Третя особа [PERSON], [PERSON], [PERSON]/[PERSON]/ І.П., в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Суд на підставі ст.224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1994 року, зареєстровано в МБТІ 12.01.1995 р. за номером 10862. В даній квартирі згідно довідки КП БМР ЖЕК №1 зареєстровані : позивач по справі [PERSON], треті особи по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON]/[PERSON]/ І.П. та відповідач [PERSON] З матеріалів справи встановлено, що з 14.10.1995 р. по 04.05.2016 р дочка позивача перебувала у зареєстрованому шлюбі відповідачем по справі. Відповідач поселився у спірну квартиру зі згоди позивача як член його сім»ї. З показів свідків [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що з липня 2014 року, відповідач залишив спірну квартиру , з того часу в цій квартирі не з»являється, житлом не цікавиться, місце його проживання не відоме. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він з 02.07.2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок несумісності характерів, за час їхнього проживання зрозуміли, що зникло почуття любові. Подружні відносини не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, втрати інтересу до спільного життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Шлюб носить формальний характер і сім'я розпалася. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій справу просив розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягав. Відповідач також в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони по справі дійсно перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.07.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Однак подальше їхнє сумісне проживання неможливо внаслідок втрати інтересу один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припиненні внаслідок несумісності характерів, різного ставлення до життя та сім'ї. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і належний до задоволення, оскільки шлюбні відносини не підтримуються, подружжю не вдалося створити дружню та стійку сім'ю. Сварки та суперечки призвели до втрати почуття кохання та поваги, внаслідок чого між сторонами склалися неприязні відносини, примиритися вони не бажають. За вказаних обставин подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є недоцільним у зв'язку з розпадом сім'ї, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він з 2013 року по 01.10.2013 року працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді пожежного пожежної команди управління комбінату. На день звільнення адміністрація ВАТ «ХБК» з позивачем не розрахувалась та на сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 15745,23 грн. Просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 40830,24 грн. В заяві від 29.07.2015 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 39367, 29 коп. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, у якій просить суд розглядати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача до суду не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав суду заяву від 29.07.2015 року в якій позовні вимоги в сумі 39367, 29 коп. визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці позивач працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді пожежного пожежної команди управління комбінату. 01.10.2013 року позивача було звільнено по п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості із заробітної плати позивачці не був сплачений. Відповідно довідок № 4/34/25 14 804 від 20.05.2013 та № 4-34/267 від 01.10.2013 року сума, яка підлягає виплаті позивачці на день звільнення складає 15745,23 грн. Відповідно до позовних вимог відповідач винен сплатити позивачці заборгованість за 456 днів на день звернення до суду. Згідно довідки № 4/34/25 14 210 від 04.06.2015 року середній місячний оклад на день звільнення складає 1343,10 грн. Середньоденний заробіток відповідно складає 89,54 грн. Згідно листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» та проведених розрахунків кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні склала 456 днів. Заборгованість, відповідно до позовної заяви та проти розміру якої не заперечує відповідач складає 39367, 29 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved