Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 31.07.2013 року відповідачка звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала відповідну анкету-заяву, якою підтвердила свою згоду, що остання разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було видано кредитну картку, відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого в подальшому збільшувався до 4000 грн. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, в зв`язку з чим, станом на 16.03.2021 року виникла заборгованість в сумі 10359 грн. 82 коп., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8331 грн. 33 коп., за простроченими відсотками в сумі 2028 грн. 49 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2270 грн. В позовній заяві та наданому до неї клопотанні позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засіданні за викликами повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. В обґрунтування пред`явленого позову позивач посилався на те, що 31.07.2013 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався до 4000 грн. Також згідно доводів позовної заяви вказаний договір був оформлений відповідною анкетою-заявою відповідачки від 31.07.2013 року, яка містить підпис останньої про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг. Як зазначив позивач, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в зв`язку з чим, згідно наданого банком розрахунку, станом на 16.03.2021 року виникла заборгованість в сумі 10359 грн. 82 коп., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8331 грн. 33 коп., за простроченими відсотками в сумі 2028 грн. 49 коп. Відповідно до наданих позивачем до позову довідок та виписки по рахунку вбачається, що відповідачці було видано кредитну картку, яка в подальшому перевипускалась, встановлено кредитний ліміт, розмір якого змінювався в подальшому та остання активно користувалась кредитними коштами. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати захисту своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання виконати боржника свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 8331 грн. 33 коп. В частині заявлених банком вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2028 грн. 49 коп., суд враховує наступне. Оскільки умови договору приєднання в даному випадку розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст наведених вище положень ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В позовній заяві банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за простроченими відсотками в сумі 2028 грн. 49 коп., посилаючись на їх нарахування, як відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, так і відповідно до ст.625 ЦК України. Суд враховує, що анкета-заява від 31.07.2013 року не містить інформації щодо порядку та строків нарахування відсотків. Надані до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів не містять підпису відповідачки, а тому не визнаються судом належними, допустимими та достатніми доказами ознайомлення позичальника з вказаними Умовами та Тарифами, а також доказом погодження сторонами відповідних істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст.207,1055 ЦК України. Також суд враховує, що нараховувати відсотки відповідно до ст.625 ЦК України банк має право після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, а не у будь-який визначений ним час. Оскільки з матеріалів справи не вбачається, який строк дії кредитного договору було погоджено сторонами, а згідно долученої до позову довідки вбачається, що видана банком кредитна картка неодноразово перевипускалась та строк дії останньої виданої картки спливає в жовтня 2023 року, суд приходить до висновку, що на момент пред`явлення позову у банку були відсутні підстави для нарахування відсотків відповідно до ст.625 ЦК України. В зв`язку з цим, суд визнає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками. З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги банку слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 31.07.2013 року, яка виникла станом на 16.03.2021 року, в сумі 8331 грн. 33 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial