Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 20.12.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNU0AW01960364, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 19912,59 доларів США на термін до 19.12.2014 року. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 20.12.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №DNU0AW01960364. Посилаючись на те, що позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, вимоги на адресу відповідачів щодо погашення заборгованості була залишена без задоволення, позивач просив суд стягнути з останніх в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 11.12.2014 року, в сумі 17463,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 273651 грн. 39 коп., з яких заборгованість за кредитом 6118,08 доларів США, заборгованість по процентам 1493,36 доларів США, заборгованість по комісії 1666,71 долари США, пеня 7338,46 доларів США, штраф (фіксована частина) 15,95 доларів США, штраф (процента складова) 830,83 долари США. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні заявлених банком позовних вимог до свого довірителя, посилаючись на те, що банком було пропущено встановлений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк для предявлення вимоги до поручителя, в звязку з чим порука є припиненою. Відповідач [PERSON] в наданому відзиві на позов зазначив про невизнання ним позову. В судові засіданні, що призначались на неодноразові виклики не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. З урахуванням цього та у відповідності до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені у відзиві та запереченнях на позов відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNU0AW01960364, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді не поновлювальної лінії в розмірах, порядку та на умовах, визначених п.п.1.1,7.1,7.2 кредитного договору, на строк до 19.12.2014 року включно. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 20.12.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №DNU0AW01960364, згідно умов п.2 якого останній поручився відповідати перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Факт укладення зазначених вище договорів та виконання банком своїх зобовязань за кредитним договором щодо видачі кредиту щодо видачі кредиту в розмірах, порядку та на умовах визначених в договорі, підтверджується відповідними копіями кредитного договору та договору поруки, випискою по рахунку (а.с.18-23,24-25,191-193) та будь-яких заперечень проти позову в цій частині відповідачами не надавалось. З наданої виписки та розрахунку заборгованості (а.с.7-11) вбачається, що свої зобовязання за кредитним договором позичальник [PERSON] належним чином не виконував, своєчасно платежі на погашення кредиту та процентів за користування останнім не здійснював. 06.02.2015 року банком на адресу відповідачів було направлено повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, яка відповідачами задоволена не була (а.с.13-17). В звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 11.12.2014 року, в сумі 17463,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку згідно наданої довідки (а.с.12) становить 273651 грн. 39 коп., з яких заборгованість за кредитом 6118,08 доларів США, заборгованість по процентам 1493,36 доларів США, заборгованість по комісії 1666,71 долари США, пеня 7338,46 доларів США, штраф (фіксована частина) 15,95 доларів США, штраф (процента складова) 830,83 долари США. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦПК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язан-ні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи зазначені вище обставини, встановлені судом, умови укладених між сторонами кредитного договору та договору поруки, а також положення ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості за кредитом, процентами та комісією, є обґрунтованими і підлягають в цій частині задоволенню в повному обсязі. В частині заявлених вимог про стягнення з відповідачів пені в сумі 7338,46 доларів США, суд враховує наступне. Умовами п.4.2 кредитного договору визначено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі, який зазначений в п.7.4 договору за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 7.4 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.1,2 ст.551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч.3 ст.551 ЦК України). Положення ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором щодо щомісячного погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитним коштами почали допускатись майже з початку укладання договору, зокрема: несвоєчасне погашення тіла кредиту з серпня 2008 року, несвоєчасна сплата процентів - з січня 2008 року. Разом з тим, з позовом до суду позивач звернувся лише в березні 2015 року. Таким чином, оскільки розмір заявленої до стягнення пені перевищує розмір заборгованості за кредитом, позивач на протязі тривалого часу не вживав заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку, сприяючи тим самим збільшенню розміру заборгованості та, відповідно, пені, суд враховуючи зазначені обставини та положення ЦК України вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів до 3000 доларів США, частково задовольнивши відповідні вимоги банку. Щодо стягнення з відповідачів на користь банку штрафу у вигляді фіксованої частини та процентної складової, суд приходить до висновку що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з наступних підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] в своєму відзиві на позов доводів в обґрунтування своїх заперечень не навів, відповідних доказів не надав та буд-яких клопотань не заявляв. Відповідач [PERSON] в своїх письмових запереченнях та його представник під час розгляду справи в суді заперечуючи проти позову посилались на припинення поруки в звязку з пропуском позивачем встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимоги. Перевіряючи вказані доводи суд враховує наступне. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно п.4.5 кредитного договору термін позовної давності відносно вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди та неустойки (пені, штрафів) сторонами було визначено тривалістю пять років. Пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що кредит надається на строк з 20.12.2007 року по 19.12.2014 року, а періодом сплати є період з 20 по 24 число кожного місяця. Згідно п.п.11,12 договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Також з матеріалів справи вбачається, що з письмовою вимогою про погашення заборгованості за кредитом позивач звернувся до відповідачів 06.02.2015 року, а з позовом до суду звернувся 16.03.2015 року. Таким чином, з огляду на встановлений у кредитному договорі строк повернення кредиту та дату звернення позивача до відповідачів з вимогою про його повернення та строку звернення до суду з відповідним позовом, суд приходить до висновку, що встановлений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк для предявлення вимоги до поручителя позивачем пропущено не було, а відповідні заперечення відповідача є безпідставними. Таким чином, позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід задовольнити частково та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором №DNU0AW01960364 від 20.12.2007 року, що виникла станом на 11.12.2014 року в сумі 12278,15 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 192398 грн. 61 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 6118,08 доларів США, що в еквіваленті становить 95870 грн. 31 коп.; заборгованість по процентам в сумі 1493,36 долари США, що в еквіваленті становить 23400 грн. 95 коп.; заборгованість по комісії в сумі 1666,71 долари США, що в еквіваленті становить 26117 грн. 35 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 3000 доларів США, що в еквіваленті становить 47010 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також слід стягнути судовий збір по 962 грн. з кожного з відповідачів.

Outcome: partial