Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом (а. с. 2 - 5). Позовна заява надійшла до суду 02.06.20 р.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у жовтні 2018 р. він запустив новий проект «монобанк», в рамках якого відриває поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки. Після перевірки кредитної історії клієнта за заявою останнього встановлюється кредитний ліміт. Умови обслуговування клієнтів та Тарифи банку опубліковані на його офіційному сайті і постійно доступні для ознайомлення. 03.02.18 р. відповідач звернувся до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 03.02.18 р. до договору про надання банківських послуг, відповідно до якої отримав кредит в розмірі 5 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Умовами з обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Він свої зобов`язання за кредитним договором виконав належно. Однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за вище вказаним договором про надання банківських послуг. Так за станом на 29.09.18 р. було допущено істотне порушення зобов`язань з боку клієнта і за станом на 26.01.19 р. кредит набув форми «на вимогу». За станом на 23.01.20 р. загальна заборгованість за кредитним договором становить 19 884 грн, 39 коп. з них: - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - в сумі 6 305 грн, 08 коп.; -заборгованість за пенею та комісією - в сумі 13 578 грн, 59 коп.. Відповідач не вживає заходів до погашення боргу. Покликаючись на наведене вище та ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1 048, ч. ч. 1, 2 ст. 1 049, ст. 1 054, ч. 2 ст. 1 050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит», просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито за ухвалою від 03.07.20 р. (а. с. 38). За ухвалою Нововолинського міськсуду Волинської області від 04.09.20 р. справу передано на розгляд до Ковельського міськрайсуду Волинської області (а. с. 45). 09.10.20 р. справа надійшла до Ковельського міськрайсуду Волинської області. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника. Просить позовні вимоги задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву до суду не подав. З врахуванням позиції позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. За станом на 11.01.21 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження (усного), та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1 054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1 048 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із матеріалів справи випливає, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 01.05.18 р., відповідно до якої отримав кредит в розмірі 5 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка «Monobank» (а. с. 7). Крім того відповідач своїм підписом прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що його анкета - заява разом з Умовами з обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають кредитний договір та зобов`язався виконувати його умови (а. с. 7). Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, банк та клієнт погодили, що всі правочини (у т. ч. підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися сторонами або кожною окремо з використанням електронного цифрового підпису (ЕЦП) у Мобільному додатку (а. с. 16). Відтак після підписання анкети - заяви електронним підписом у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, згідно Тарифів та повернути кредит та сплатити комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі щомісячних платежів. До кредитного договору банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві, а відповідач умови договору не виконує належним чином. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank», вбачається, що за станом на 23.01.20 р. загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором значиться в сумі 19 884 грн, 39 коп. з них: - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - в сумі 6 305 грн, 08 коп.; - заборгованість за пенею та комісією - в сумі 13 578 грн, 59 коп.. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. При цьому розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. З врахуванням позиції ВП ВС, що висвітлена у постанові від 03.07.19 р. у справі № 342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, що укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, на думку суду, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети - заяви, не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка там також не зазначена. Ця заява - анкета не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника до виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, що встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також - відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, враховуючи вище наведене, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за пенею та комісією відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача лише суму заборгованості за кредитом - тіло кредиту. Наведене вище узгоджується із правовими висновками ВП ВС у справі № 342/180/17, провадження № 14 - 131цс19, висловленими у постанові від 03.07.19 р.. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. Аналізуючи наведене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного залишку тіла кредиту в сумі 6 305 грн, 80 коп., а врешті вимог позову - слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання розглядуваного позову позивач згідно з платіжним дорученням сплатив судовий збір у розмірі 2 102 грн, та зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково - на 32 %, отже, на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становитиме 672 грн, 64 коп..

Outcome: partial