Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним цивільним позовом, в якому посилається на те, що згідно договору дарування житлового будинку від 18.08.2004 р. [PERSON] подарувала йому житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Магалянській, 14 в м. Чернівці. 28.01.2011р. позивач звернувся з заявою щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації по передачі мені у власність земельної ділянки на вул. Магалянській, 14 до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. 03.03.2011 р. було отримано відповідь департаменту щодо можливості замовлення виготовлення технічної документації на землю, а отже 15.03.2011р. із заявою про виготовлення даної документації звернувся до ДП «Чернівецький геоінфоцентр». На основі цих заяв та договору дарування житлового будинку від 18.08.2004 р. було виготовлено технічну документацію. Технічну документацію по передачі у власність земельної ділянки по вул. Магалянській, 14 погоджено головним архітектором м. Чернівців, управлінням земельних ресурсів департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин, управлінням держкомзему у місті Чернівці. Однак державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування належного йому житлового будинку виготовлений не був, оскільки виявилось, що після заключения договору дарування житлового будинку, а саме 18.11.2004 р. було виготовлено та зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку на вул. Магалянській, 14 в м. Чернівці площею 0,0611 га, кадастровий номер 7310136600:31:002:0027, згідно якого власником є [PERSON]. Даний державний акт так і не був виданий їй. [PERSON] померла 28.10.2009р. Стверджує, що право власності на земельну ділянку йому не перейшло, оскільки на момент дарування вона перебувала в комунальній власності громади міста Чернівці, а він не знав про те, що попередній власник [PERSON] згодом приватизує земельну ділянку без огляду на те, що підстава для даної приватизації в неї вже відпаде (у зв'язку з відчуженням житлового будинку, що розташовується на даній земельній ділянці). З ситуації, що склалася, виходить, що право власності на земельну ділянку від попереднього власника йому не перейшло, а передача даної земельної ділянки із земель комунальної власності вже відбулась і повторна передача неможлива. На підставі вищевказаного, просить суд Визнати за нимправо власності на земельну ділянку по вул. Магалянській.14 в м. Чернівці площею 0,0611 га, кадастровий номер 7310136600:31:002:0027 В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на докази, вказані в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача не зявився,від нього до суду надійшла заява, в якій вказує, що вирішення даного питання залишає на розсуд суду та розгляд справи просить проводити без його участі.Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за відсутності представника відповідача , оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ч.1 ст.377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача); - ч.1 ст.120 ЗК України, за змістом якої, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення; - ст.392 ЦК України, згідно з якою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 18.08.2004 р. [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Магалянській, 14 в м. Чернівці. /а.с.4/ 28.01.2011р. позивач звернувся з заявою щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації по передачі мені у власність земельної ділянки на вул. Магалянській, 14 до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. /а.с. 6/ 03.03.2011 р. було отримано відповідь згаданого департаменту щодо можливості замовлення виготовлення технічної документації на землю. Позивач 15.03.2011р. звернувся із заявою про виготовлення даної документації звернувся до ДП «Чернівецький геоінфоцентр». На основі цих заяв та договору дарування житлового будинку від 18.08.2004 р. було виготовлено технічну документацію. Технічну документацію по передачі у власність земельної ділянки по вул. Магалянській, 14 погоджено головним архітектором м. Чернівців, управлінням земельних ресурсів департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин, управлінням держкомзему у місті Чернівці. /а.с.7-16/. Після заключения договору дарування житлового будинку, а саме 18.11.2004 р. було виготовлено та зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку на вул. Магалянській, 14 в м. Чернівці площею 0,0611 га, кадастровий номер 7310136600:31:002:0027, згідно якого власником є [PERSON]. Даний державний акт про право власності так і не був виданий [PERSON], оскільки вона померла 28.10.2009р. /а.с.17-18/ Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 р. N 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правила, що містяться в статті 321 Кодексу повторюють зміст частин 4 та 5 ст. 41 Конституції України. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 14 ЗУ „Про власність „ громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню та

Outcome: approved