Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 27.10.1993 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Тлумацькому районному відділі ЗАГС Івано-Франківської області, актовий запис № 68. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] (повнолітня), та син [PERSON], [INFO] (неповнолітня). Вказує, що у них з Відповідачкою напружені стосунки, вона живе своїм життям та своїми інтересами, не поважає його як чоловіка, а також зраджує в подружній вірності. Подальше збереження шлюбу є неможливим, примирення є недоцільним, спільно нажитим майном поділяться в добровільному порядку, а тому Позивач просить шлюб розірвати та місце проживання неповнолітнього сина визначити за місцем проживання Відповідачки. В судове засідання Позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить справу розглядати без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась вдруге, причин неявки суду не повідомила, хоча була двічі належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27 жовтня 1993 року між Позивачем та Відповідачкою у Тлумацькому районному відділі ЗАГС Івано-Франківської області, зареєстровано шлюб (а.з. № 68), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] (повнолітня), та син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що Відповідачка вдруге в судове засідання не зявилась, заперечення на позов не подала, суд, вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити їй шлюбне прізвище «Дудяк». Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, а батьки проживають окремо, визначається нею самою. Враховуючи те, неповнолітньому [PERSON], 20.08.2000 р.н, виповнилось повних 14 років, то відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України він має право визначити своє місце проживання самостійно. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved