Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою перебувають на реєстраційному обліку, зокрема [PERSON]- колишня дружина, [PERSON] - син, та [PERSON] - дитина [PERSON] від іншого шлюбу. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розрізано у жовтні 2000 року. Відповідачі у зазначеній квартирі фактично не проживають з грудня 2001 року, їх речі відсутні, за комунальні послуги не сплачують. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку у зазначеній квартирі порушує права позивача як власника. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідачів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 07.08.1998 року Воєводіним М.М., є власником квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в ХДБТІ 06.09.1998 року за № 4417. Згідно довідки № 110 від 24.10.2013 року, складеної Жилово-будівельним кооперативом № 132 за адресою [ADDRESS] перебувають на реєстраційному обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розрізано у 26.10.2000 року. З грудня 2001 року відповідачі у зазначеній квартирі фактично не проживають, їх речі відсутні, не сплачують комунальні платежі, про що свідчать складні акти від листопада 2015 року, та березня 2016 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкають у квартирі більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачами відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням у спірній квартирі, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved