Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 30.12.2016 року в якості позики було передано відповідачу грошові кошти в розмірі 23300,00 грн. Відповідач зобов*язався повернути позивачу вказані кошти до 20.03.2017 року у разі не виконання умов зазначених у розписці до відповідача будуть застосовані санкції у розмірі 100% від суми боргу, а саме 23300,00 грн. Станом на звернення до суду відповідач грошові кошти не повернув у зв*яку з чим позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму позики 46600,00 грн., та суму судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримано повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, клопотань до суду не подала. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений договір позики у вигляді розписки на загальну суму 23300,00 грн., за умовами якого відповідач зобов'язалась повернути позивачу вказану суму боргу, що стверджується власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи до 20.03.2017 року. Проте до 20.03.2017 року року сума заборгованості не повернута. Згідно умов розписці з якої вбачається, що у разі неповернення суми заборгованості в строк до 20.03.2017 року, [PERSON], повинна сплатити штрав у розмірі 100% від суми позики, тобто сума повернення заборгованості після 20.03.2018 року складає 46600,00 грн. (а.с. 5). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяла у позивача грошові кошти в розмірі 23300,00 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд також виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгувала відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач на даний час борг не повернула. Також, у розписці чітко зазначено строк повернення позичених коштів та розмір штрафу у разі несвоєчасного виконання зобов*язання. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, мав місце договір позики на суму 46600,00 грн. з яких: 23300,00 грн., сума позики, 23300,00 грн., штраф відповідно до умов договору за невиконання зобов*язань. Жодних достовірних доказів, які б спростовували висновок про відсутність зобов*язання за договором, суду не було надано. Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу відповідно до розписки , загальною сумою 46600,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 640,00 грн., що складаються з суми судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved