Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.07.2017 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №2917711307 та 24.08.2017 року була укладена додаткова угода №2917711307, відповідно до яких останній отримав кредит в розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,396% троком на 30 календарних днів з терміном погашення до 24.09.2017 року. Свої зобовязання за кредитним договором позичальник не виконує, в звязку з чим, станом на 15.01.2018 року має заборгованість в сумі 23629 грн. 70 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 5000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2095 грн., пені в сумі 16034 грн. 70 коп., штрафу в сумі 500 грн. В звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 23629 грн. 70 коп. та судові витрати по справі. В наданій до суду заяві позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засіданні на неодноразові виклики не зявився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. В звязку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.07.2017 року між сторонами було укладено кредитний договір №29177113072917711307 та 24.08.2017 року була укладена додаткова угода №2917711307 в електронній формі шляхом підписання договору та додаткової угоди електронним підписом: одноразовим смс ключем - ідентифікатором 940820. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,396% троком на 30 календарних днів з терміном погашення до 24.09.2017 року. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, в звязку з чим, згідно наданого до позовної заяви розрахунку, станом на 15.01.2018 року має заборгованість в сумі 23629 грн. 70 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 5000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2095 грн., пені в сумі 16034 грн. 70 коп., штрафу в сумі 500 грн. В звязку з цим, а також враховуючи, що відповідачем не спростовано позовні вимоги, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн., процентам в сумі 2095 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу, суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15. В звязку з цим, а також враховуючи, що пеня та штраф нараховані позивачем за одним й тим самим фактом несвоєчасного виконання зобовязань відповідачем за кредитним договором, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 500 грн. Окрім цього, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року) щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року №6-1120цс15. Судом встановлено, що пунктом 8. кредитного договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобовязань позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 2% від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожний день прострочення. Позивачем нараховано пеню в розмірі 16034 грн. 70 коп., а заборгованість по сплаті кредиту та процентів за його користування становить 7095 грн. Таким чином, установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобовязання, суд для захисту прав відповідача вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 7000 грн. З урахуванням наведеного, позовні вимоги банку слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2917711307 від 18.07.2017 року, що виникла станом на 15.01.2018 року, в сумі 14095 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 5000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2095 грн., пені в сумі 7000 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial