Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову пояснив, що він та відповідачі, які є його колишньою дружиною та сином, разом проживали [INFO], 16 в місті [PERSON]. 28 березня 2012 року шлюб з [PERSON] був розірваний. Фактично відповідачі не проживають в квартирі з 2008 року. В 2008 році [PERSON] самовільно вивезла речі с квартири, і де вона знаходиться позивачеві невідомо. У звязку із цім він звертався до міліції і 6 липня 2010 року отримав відповідь, згідно якій проводилася оперативно-розшукова діяльність по встановленню місцезнаходження відповідачів. Він, позивач несе всі витрати по комунальним послугам. Добровільно зняття відповідачів з реєстрації є неможливим з причини їх відсутності і невідомості місця їх знаходження. Просить суд винести рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу та відповідачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 7 грудня 1999 року (а.с. 5). Таким чином відповідачі є співвласниками квартири, позивач же просить визнати їх такими, що втратили право користуватися нею. Відповідно до ст.150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Крім того ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обовязків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Визнання власників такими, що втратили право користуватися своєю власністю, суперечить всім переліченім нормам законодавства.

Outcome: dismissed