overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона не мешкає за вказаною адресою з лютого 2013 року у зв'язку з припиненням шлюбних відносин з позивачем [PERSON], а існування реєстрації відповідача порушує його право як власника житла, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за мешканця, який фактично не проживає. В судове засідання позивач не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав заявлені ним вимоги, змінив підставу позову, остаточно просив на підставі ст.405 ЦК України визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона не мешкає за вказаною адресою з лютого 2013 року у зв'язку з припиненням шлюбних відносин з позивачем [PERSON] та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи УДМС України в Херсонській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач зареєстрована за вказаною адресою як колишня дружнина позивача [PERSON] На даний час за вказаною адресою проживає позивач, а відповідач в лютому 2013 року у зв'язку з припиненням шлюбних відносин з позивачем [PERSON] виїхала з вказаного житла, але до теперішнього часу у добровільному порядку за місцем свого постійного проживання не перереєструвалась. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи й відповідачем не спростовуються. Відповідно до вимог ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст.405 ЦК України передбачає визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить необхідним позов задовольнити, оскільки достовірно встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою понад один рік, а її реєстрація за цією адресою порушує права позивача, як власника житла.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 10 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1836, визначити місце проживання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] з матір'ю, за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що сумісне життя з відповідачкою не склалося, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки сторони припинили і вирішили розірвати шлюб. Сумісне життя і збереження сім'ї стали не можливими. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] Щодо місця проживання дитини досягнуто згоди що вона залишається з матір'ю. Позивач в судовому засіданні на позові наполягав. Представник відповідачки в судове засідання з'явився, підтвердив обставини, що досягнуто згоди сторонами щодо проживання дитини, також підтвердив, що відповідачка згодна на розірвання шлюбу. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 10 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі рестраціної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1836. Сумісне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на сімейне життя. Шлюбні стосунки сторони припинили, спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів. Подальше сумісне проживання не можливо. Від шлюбу мають малолітнього доньку - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). На даний момент дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією рішення органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 17.01.2014 р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. 17.06.1989 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], 1990 р.н. та сина [PERSON], 1995 р.н. Спільне життя у сторін не склалося у зв'язку з різними характерами та різними поглядами на життя. Шлюбні відносини фактично припинені з липня 2016 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше проживання та збереження шлюбу неможливе. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти позову. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони вступили у шлюб 17 червня 1989 року, який був зареєстрований Дубровицьким райвідділом ЗАГС Ровенської області, актовий запис № 36. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Сторони на примирення не згодні. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Так, згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, вважають його збереження неможливим, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що родина розпалася, шлюб існує формально та до його збереження сторони не прагнуть. Позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору, а також судові витрати повязані із розглядом справи судом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 05.01.2012 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Умови договору відповідач належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, таким чином загальна заборгованість станом на 31.12.2017 р. становить 112022,72 грн. Розгляд справи проведено без повідомлення сторін в спрощеному позовному провадженні. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2017 року складає 112022,72 грн., з них: заборгованості за кредитом\~6150,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом\~96862,11 грн.; заборгованість за пенею 3200,00 грн.; штраф (фіксована частина)\~500,00 грн.; штраф (процентна складова)\~5310,61 грн. Відповідно до умов кредитування передбачено відповідальність за несвоєчасне внесення платежів у виді пені та штрафу. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням ч.1\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те сааме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею. В решті вимог - відмовити. На підставі ст.ст.\~525,\~526,\~530,\~533,\~551,\~1048-1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору, а також судові витрати повязані із розглядом справи судом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 14.08.2012 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови договору відповідач належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, таким чином загальна заборгованість станом на 14.10.2015 р. становить 18186,06 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав заперечення в якому позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові, просить провести розгляд справи у відсутність представника банку. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» та відповідачем укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14.10.2015 року складає 18186,06 грн., з них: заборгованість за кредитом\~3394,91 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом\~11248,96 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2200,00 грн.; штраф (фіксована частина)\~500,00 грн.; штраф (процентна складова)\~842, 19 грн. Відповідно до умов кредитування передбачено відповідальність за несвоєчасне внесення платежів у виді пені та штрафу. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням ч.1\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом. В решті вимог - відмовити. На підставі ст.ст.\~525,\~526,\~530,\~533,\~551,\~1048-1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору, а також судові витрати повязані із розглядом справи судом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.11.2012 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Умови договору відповідач належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, таким чином загальна заборгованість станом на 31.12.2017 р. становить 46909,26 грн. Розгляд справи проведено без повідомлення сторін в спрощеному позовному провадженні. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2017 року складає 46909,26 грн., з них: заборгованості за кредитом\~3651,95 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом\~37197,60 грн.; заборгованість за пенею 3349,75 грн.; штраф (фіксована частина)\~500,00 грн.; штраф (процентна складова)\~2209,96 грн. Відповідно до умов кредитування передбачено відповідальність за несвоєчасне внесення платежів у виді пені та штрафу. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням ч.1\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те сааме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею. В решті вимог - відмовити. На підставі ст.ст.\~525,\~526,\~530,\~533,\~551,\~1048-1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору, а також судові витрати повязані із розглядом справи судом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20.09.2011 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови договору відповідач належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, таким чином загальна заборгованість станом на 31.01.2018 р. становить 20296,68 грн. Розгляд справи проведено без повідомлення сторін в спрощеному позовному провадженні. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2018 року складає 20296,68 грн., з них: заборгованості за кредитом 1579,85 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17174,13 грн.; заборгованість за пенею 100,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 942,70 грн. Відповідно до умов кредитування передбачено відповідальність за несвоєчасне внесення платежів у виді пені та штрафу. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те сааме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею. В решті вимог - відмовити. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 533, 551, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору, а також судові витрати повязані із розглядом справи судом. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 21.07.2017 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 500605370 про надання особистого кредиту. Умови договору відповідач належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, таким чином загальна заборгованість станом на 14.11.2017 р. становить 104986,79 грн. Розгляд справи проведено без повідомлення сторін в спрощеному позовному провадженні. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані ПАТ «Альфа-Банк» письмові докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір №500605370 про надання кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14.11.2017 року складає 104986,79 грн., з них: заборгованість за кредитом\~98361,49 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом\~2838,20 грн.; заборгованість по комісії 3387,10 грн.; штраф\~400,00 грн. Відповідно до положень ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності із ст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно до норм статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Правовими наслідками порушення зобовязання є сплата неустойки (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України). У відповідності до норм ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно із ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. На підставі ст.ст.525-526, 530, \~549-550,\~610, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved