Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до судового наказу від 19.12.2018, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, з нього стягуються аліменти на утримання трьох дітей. Вказує, що з вересня 2017 року він здійснює догляд за своєю матір`ю [PERSON] та отримує компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює (не вчиться) і здійснює догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80 річного віку, яка за 6 місяців до моменту звернення ним до суду склала 190,08 грн. Позивач зазначає, що інших джерел доходу він не має, тому об`єктивно не має можливості сплачувати щомісячно аліменти на утримання своїх трьох дітей у визначеному в судовому наказі розмірі. За вказаних обставин, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання трьох дітей відповідно і пропорційно до його доходів, а саме не більше, ніж 75 % від його середньомісячного доходу на всіх трьох дітей, що становить 24 гривні на місяць та визначити новий розмір аліментів та обов`язок сплати нового розміру аліментів з моменту набрання законної сили судовим наказом, тобто з 19.12.2018 (а.с. 1, 15). Відповідач [PERSON] , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, подала суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що дійсно з відповідача стягуються аліменти за вказаним судовим наказом та заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню станом на 28.02.2019 складала 12 889,50 грн. Зазначила, що відповідач не вживає заходів щодо погашення заборгованості, аліментів не сплачує, натомість звернувся до суду із вказаним позовом з метою ухилення від сплати аліментів. Також відповідачка вказала, що позивач регулярно їздить на роботу за кордон до Польщі і має відповідний заробіток. Під час перебування в Україні він проживає з сім`єю в селі, а свою частку житла в м. Вінниця здає в оренду для проживання без відповідного договору. Заявленими вимогами позивач фактично просить зменшити розмір аліментів з частки зі всіх видів доходів на тверду грошову суму, але при цьому спосіб стягнення аліментів може бути змінено лише за позовом одержувача аліментів. Також відповідач вказала, що позивач має у власності частину будинку та частину земельної ділянки, які отримав у спадщину, що має бути враховано при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів. Тому відповідачка просила витребувати відомості про перетин кордону позивачем та належність йому на праві власності відповідного нерухомого майна, та за наслідками розгляду справи просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 26 - 28). Позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України, подав суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказав, що Вінницьким міським судом при винесенні судового наказу судом не досліджувалися та не були враховані його стан здоров`я та матеріальне становище, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини. Зазначив, що відділ ДВС, не знаючи розміру доходу позивача, стягував з нього аліменти у розмірі 1/2 частки середньої заробітної плати для цієї місцевості. Також позивач вказав, що проживає та веде спільне господарство зі своєю сім`єю, та він по можливості добровільно бере участь у фінансовому забезпеченні родини та дітей. Зазначив, що твердження відповідачки про те, що він регулярно їздить на заробітки до Польщі та здає частку свого житла в оренду не відповідають дійсності та не доведені доказами. Наголошує, що не працює та не навчається, оскільки це є головною умовою отримання ним виплат в управлінні соціального захисту населення (а.с. 35). Відповідно до заяви про зміну позовних вимог позивач змінив заявлені ним позовні вимоги та просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання дітей, до мінімального гарантованого розміру на одну дитину, а також звільнити його повністю від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась з моменту вступу в законну силу судового наказу від 19.12.2018 і до набрання рішенням суду за даним позовом законної сили (а.с. 40). За результатами розгляду заявлених в підготовчому засіданні клопотань судом було відмовлено в прийнятті до розгляду та повернуто [PERSON] заяву про зміну позовних вимог, відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про витребування копій матеріалів виконавчого провадження, а також відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів, оскільки сторони не заперечували обставин, на підтвердження яких просили витребувати вказані ними докази, а також не довели неможливості самостійно надати суду вказані документи (а.с. 42). Відповідно до повторно поданої заяви про зміну позовних вимог, позивач змінив заявлені ним позовні вимоги та просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання дітей, до мінімального гарантованого розміру на одну дитину, а також звільнити його повністю від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась з моменту вступу в законну силу судового наказу від 19.12.2018 і до набрання рішенням суду за даним позовом законної сили (а.с. 57). Ухвалою суду від 26.06.2019 прийнято до розгляду змінені позовні вимоги позивача та позовну заяву залишено без руху, позивачу [PERSON] надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 73 - 74). Відповідно до поданої заяви, що подана на усунення недоліків позовної заяви, позивач змінив заявлені ним позовні вимоги та просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання дітей, до мінімального гарантованого розміру на одну дитину з 01.01.2019 по 30.06.2019 - 1013, 50 грн, з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 1059 грн на кожну дитину, а також звільнити його повністю від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась з моменту вступу в законну силу судового наказу від 19.12.2018 і до 01.07.2019 загальною сумою 29 913, 5, та було доплачено судовий збір за додатково заявлену позовну вимогу (а.с. 77). Ухвалою суду від 02.07.2019 продовжено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів (а.с. 81). Представник відповідача [PERSON] подав відзив на подані заяви про зміну позовних вимог, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що фактично позовна вимога позивача про зменшення розміру аліментів є позовною вимогою про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, при цьому позивач не наділений правом такої вимоги. Також зазначив, що надані позивачем докази не підтверджують, що спірна заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Також вказує, що позивач постійно проживає з сім`єю, виїжджає на кількамісячні заробітки за кордон, а за його хворою матір`ю насправді доглядає сестра позивача (а.с. 89 - 93). Позивач подав відповідь на відзив, у якому вказав, що в його позовних вимогах відсутня вимога про зміну способу стягнення аліментів, та підставами для зменшення розміру аліментів є стан його здоров`я, наявність у нього непрацездатної матері та необхідність догляду за нею, а також його матеріальне становище, викликане тим, що він змушений доглядати за своєю хворою матір`ю та при цьому не має права ніде працювати та/або навчатися. Зазначив, що призначення йому допомоги не вимагає постійного проживання за місцем проживання його матері, хоча з квітня 2019 року постійно проживає з матір`ю. Також вказав, що надані представником відповідача довідки не підтверджують того, що він перебував в Польщі на роботі, оскільки надана інформація не свідчить про отримання ним додаткового заробітку чи зміни матеріального стану (а.с. 95). Ухвалою суду від 29.08.2019 до участі в справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Староміський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 106). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити змінені позовні вимоги, зменшивши розмір стягнення з нього аліментів до вказаного ним розміру та звільнити від сплати заборгованості за аліментами. Пояснив, що позбавлений можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який був встановлений судовим наказом, оскільки при його винесенні не враховувалися відомості про доходи позивача, стан здоров`я, сімейні обставини. З квітня 2019 року він постійно проживає з матір`ю та здійснює за нею догляд, оскільки вона потребує такого догляду, тому отримує мізерні доходи у вигляді компенсаційних виплат, але державним виконавцем аліменти нараховуються не з розміру його доходів, а з середньої заробітної плати по регіону. Таке нарахування ним не оскаржувалося, оскільки позивач вважає, що саме даним судовим провадження вирішить питання щодо розміру аліментів та існуючого боргу зі сплати аліментів. Він дійсно має на праві власності частину квартири в м. Вінниця та частину земельної ділянки, з використання якої іноді отримує дохід від продажу городини, та вважає, що добровільно утримує дітей шляхом купівлі їм одягу, оплати додаткових занять, забезпеченням сировини для опалення будинку, однак доказів надання такої допомоги не має. Заборони працювати він не має, але не може знайти роботу, яка б влаштовувала його в оплаті праці, а саме надавала можливість забезпечити оплату послуг з догляду за матір`ю та можливість сплачувати аліменти. Він дійсно їздив за кордон у вказаний в наданій відповідачем довідці час, але не з метою заробітку, а на лікування за запрошенням друзів, які оплатили всі його витрати. За час виконання судового наказу він жодного разу не сплатив аліментів, оскільки вважає, що такими діями визнає нарахований йому борг зі сплати аліментів. Його доходи щомісяця становлять близько 200 грн., тому він проживає також за кошти з пенсії його матері, а діти проживають на кошти його колишньої дружини, яка могла б отримувати допомогу як малозабезпечена сім`я, але дружина отримує достатній дохід, тому в наданні такої допомоги за його зверненням було відмовлено. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні заявлених вимог, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, що на даний час змінився його матеріальний стан на стільки, що він позбавлений можливості з об`єктивних причин сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а також що він дійсно не отримує ніяких доходів. Вважає, що суд не може змінювати спосіб стягнення аліментів з визначеної частки в доходах на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, як того фактично просить позивач, оскільки аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина. Вимога про звільнення його від заборгованості зі сплати аліментів є безпідставною, оскільки фактично позивач не погоджується з порядком та розміром нарахованого боргу, водночас сам розрахунок боргу він не оскаржує. За весь час стягнення з позивача аліментів він жодного разу аліментів не сплатив, хоча має у власності нерухомість та їздив за кордон на заробітки, але коштів на утримання дітей не надає взагалі, за що притягувався до адміністративної відповідальності за ухилення від сплати аліментів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, державний виконавець Гаврилюк Ю.К. в судовому засіданні пояснила, що за винесеним судовим наказом було відкрито відповідне виконавче провадження в лютому 2019 року, про що був обізнаний позивач у справі та регулярно звертається до неї з приводу даного виконавчого провадження та отримуваних ним доходів, але за наявною офіційною інформацією, що надана на її запити, такі доходи позивача не звільняють його від сплати аліментів на утримання його дітей, тому нею нараховуються аліменти згідно чинного законодавства у відповідному розмірі, однак позивач аліментів не сплачує взагалі, пояснюючи тим, що не має змоги сплачувати аліменти, та жодних дій державного виконавця ним не оскаржувалося. В подальшому представник третьої особи до судового засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до копії судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 19.12.2018, з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку, починаючи з 11.12.2018 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 2). З наданих позивачем копій довідок вбачається, що він дійсно перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради та з 04.09.2017 по 26.03.2019 отримував компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за особою похилого віку [PERSON] , [INFO] , зокрема з вересня 2017 року по березень 2019 року отримав виплату на загальну суму 573, 07 грн, та з 27.03.2019 по теперішній час отримує компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги особі похилого віку [PERSON] , [INFO] , а саме отримав виплату на загальну суму, зокрема за період з березня по вересень 2019 року, 1 209, 38 грн. (а.с. 3, 115,116, 119, 120, 121). З копій довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 07.03.2018 №10145 та довідки Квартального комітету «Лівобережний» від 06.03.2019 №316 вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю, племінником та сестрою (а.с. 4, 5). Відповідно до копії повідомлення Вінницького РУПСЗН від 13.03.2018, соціальну допомогу за заявою відповідачки [PERSON] не призначено з тих підстав, що середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї (а.с. 5). Станом на 28.02.2019 позивач мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 12 889, 50 грн, а станом на 30.06.2019 має заборгованість в сумі 30 188,00 грн, що вбачається з розрахунків заборгованості по сплаті аліментів. Згідно вказаних розрахунків, протягом лютого - червня 2019 року, позивач аліментів не сплачував взагалі (а.с. 29, 37, 39, 79). Листом Староміського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 27.03.2019 позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] роз`яснено право відповідача [PERSON] звернутись до правоохоронних органів із заявою про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей) (а.с. 30). З довідок Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02.10.2018 та 14.05.2019 встановлено, що до складу сім`ї відповідачки [PERSON] входили: чоловік - [PERSON] , який є позивачем, та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які знаходились на утриманні обох батьків та станом на 14.05.2019 знаходяться на повному утриманні матері (а.с. 51, 52). [PERSON] дійсно є матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.117) та потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування, що вбачається з рішення Лікарсько-консультативної комісії Центру первинної медико-санітарної допомоги №5, яке діє безтерміново (а.с. 41, 58). За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, позивач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають на праві спільної власності земельні ділянки, цільове призначення яких: для індивідуального садівництва та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 53, 54). Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України у витязі від 15.05.2019, позивач [PERSON] у період з 01.01.2017 по 14.05.2019 перетинав державний кордон України 8 разів (в`їзд та виїзд), зокрема був відсутній в Україні з 11.01.2017 до 25.02.2017, з 05.02.2018 до 22.02.2018, 04.04.2018 до 23.06.2018, з 05.12.2018 до 26.02.2019 (а.с. 71, 94). Згідно з копії довідки № 323 КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Вінниці», позивач [PERSON] перебуває на диспансерному обліку ЦПМСД № 3 (а.с. 96). В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про відстрочення виконання судового рішення, в задоволенні якої було відмовлено (а.с. 97 - 98, 100). За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, позивач [PERSON] за період з 1 кварталу по 2 квартал 2019 року отримував доходи з таких джерел: Департамент соціальної політики Вінницької міської ради - державна та соціальна матеріальна допомога (607, 28 грн), Окружна виборча комісія з виборів президента України - дохід за цивільно-правовим договором (910,53 грн) (а.с. 114). З довідки Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05.09.2019 вбачається, що позивач [PERSON] з квітня 2019 року не проживає зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 118). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також, згідно положень ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У розумінні статті 81 ЦПК України та ст. 192 СК України мається на увазі необхідність саме позивачу доводити обставини, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Визначаючись з наявністю підстав для зменшення визначеного судовим наказом від 19.12.2018 розміру аліментів суд враховує, що позивач є працездатною особою, не довів належними та допустимими доказами наявність об`єктивних обставин, які перешкоджають йому працювати, водночас відповідач як одержувач аліментів заперечує проти стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, та наявність підстав для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відповідачем не доведено. Та визначений судовим наказом розмір аліментів відповідає як нормам чинного законодавства, так і встановленим обставинам. При цьому, посилання позивача на свій стан здоров`я, наявність у нього непрацездатної хворої матері та необхідності догляду за нею, у зв`язку з чим він не має права ніде працювати та/або навчатися, суд оцінює критично. Так, за інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України у витязі від 15.05.2019, позивач був відсутній в Україні протягом тривалого часу, та об`єктивно не міг здійснювати догляд за матір`ю, яка потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування. Також відповідно до «Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558, однією з умов призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, є надання непрацюючою фізичною особою, яка надає соціальні послуги, висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров`я дозволяє постійно надавати соціальні послуги. Таким чином, позивачем жодним чином не обгрунтовано, що його стан здоров`я погіршився на стільки, що перешкоджає йому сплачувати аліменти на утримання його дітей у визначеному судом розмірі, та при цьому дозволяє постійно надавати соціальні послуги та виїжджати за кордон на тривалий час. Надана позивачем медична довідка не містить відомостей про призначене позивачу лікування чи необхідність нести витрати на лікарські засоби, та відповідно не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Також в матеріалах справи містяться відомості Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких позивач отримував дохід за цивільно-правовим договором від Окружної виборчої комісії з виборів президента України, тобто не мав перешкод для працевлаштування за цивільно-правовим договором та отримання відповідного доходу, крім компенсаційних виплат. Тобто отримання позивачем відповідних виплат як особі, що здійснює догляд за матір`ю похилого віку, не є перешкодою для його працевлаштування, а відсутність працевлаштування є лише умовою для отримання таких виплат. Будь-яких об`єктивних перешкод для працевлаштування позивачем не доведено, та за умови наявності в батька дітей матері похилого віку, потреби дітей та їх право на отримання відповідного забезпечення з боку обох батьків не зменшуються. Шляхом здійснення догляду за матір`ю та відсутністю працевлаштування з метою отримання відповідних компенсаційних виплат позивач фактично самоусунувся від матеріального утримання власних дітей, що є його обов`язком. Таким чином, суд вважає, що наведені позивачем обставини не є достатньою підставою для зміни існуючого розміру аліментів. Суд враховує, що згідно матеріалів справи, позивач має трьох дітей, кожному з яких вже є понад 3 роки, відповідно право на утримання від позивача мають три особи, та враховуючи їх рівне право на утримання, за умови не перевищення 1/2 частини доходів позивача, на які може бути звернуто стягнення, кожна дитина має право на 1/6 частину доходів позивача, що відповідає встановленому судовим наказом розміру, а саме 1/2 частина доходів на утримання трьох дітей, при цьому зберігається гарантоване право дітей на отримання мінімально можливого розміру аліментів. Враховуючи наявні обставини справи, суд вважає існуючий розмір аліментів не завищеним, обґрунтованим та таким, що відповідає ст. 182 СК України, азміна розміру аліментів на утримання дітей в сторону зменшення необґрунтовано та безпідставно погіршить матеріальне становище дітей та унеможливить забезпечення їх належного рівня життя, необхідного для розвитку дітей. Окрім того, зявляючи вимогу про звільнення від сплати заборгованості з моменту набарання законної сили судовим наказом і до 01.07.2019, позивач обгрунтовує її такими ж обставинами, а саме його станом здоров`я, доглядом за матір`ю та відсутністю працевлаштування. Водночас позивачем не доведено, що ним вживалися будь-які заходи щодо утримання його неповнолітніх дітей, аліменти не сплачувалися взагалі, при цьому суд також враховує, що за умови наявності в позивача на праві власності нерухомого майна, недоведення вжиття розумних та можливих заходів до працевлаштування, а також заборони до працевлаштування в зв`язку з наявністю матері, що потребує догляду, разом з якою зареєстровані не тільки позивач, а й його сестра та племінник, тобто недоведення також відсутності можливості у здійсненні догляду за нею іншими особами. Тому суд вважає, що у позивача відсутні такі обставини, що мають істотне значення, які дають підстави для звільнення його від сплати існуюючої заборгованості за аліментами. При цьому порядок та відповідність законодавству здійсненого розрахунку заборгованості за аліментами судом не встановлюється, оскільки не входить до предмету доказування за даним позовом. Враховуючи викладене та перш за все інтереси дітей, їхнє право на належний рівень життя, а також враховуючи те, що позивач не довів належними й допустимими доказами невідповідність встановленого судовим наказом розміру аліментів обставинам, що мають значення та підлягають до врахування при визначенні розміру стягуваних аліментів, погіршення майнового стану та стану здоров`я, що унеможливлює з об`єктивних причин сплату ним аліментів в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання трьох дітей та не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, а також, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у нього у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, суд дійшов до висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача було звільнено лише від сплати судового збору за вимогою про зменшення розміру аліментів, на підставі Закону України «Про судовий збір», судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, слід залишити за позивачем, та судові витрати відповідача, а саме: витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн, які підтверджені належним чином, згідно договору про надання правової допомоги, акту наданих послуг до даного договору та квитанцій про оплату отриманих послуг, що відповідає ст. 137 ЦПК України (а.с. 136 - 139), стягнути з позивача на користь відповідача. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved