Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд визнати за [PERSON], як за спадкоємицею за заповітом, право власності на нерухоме майно: земельну ділянку кадастровий номер: 6323255000:03:000:0368, яка належала [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачем в позові зазначено наступне. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина на нерухоме майно: земельну ділянку кадастровий номер: 6323255000:03:000:0368. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON]. Оскільки інші спадкоємці за заповітом відсутні, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач в судове засідання, призначене на 21.08.2014 року, не прибув, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до суду надав заяву з проханням слухати справу без його участі (а.с. 34). Представник відповідача: Коломацької селищної ради Харківської області, у судове засідання, призначене на 21.08.2014 року, не прибув, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до суду надав заяву з проханням слухати справу без його участі та визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 26). Представники третіх осіб в судове засідання, призначене на 21.08.2014 року, не прибули, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, до суду надали заяви з проханням слухати справу без участі їх представників (а.с. 27, 32). Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідків або сторін відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, а визнання прийняттю, з наступних підстав. З матеріалів справи судом вбачається, що вказана справа є справою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на майно, яке залишилось після смерті тітки позивача. Судом встановлено, що тітка позивача: громадянка [PERSON], померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09 січня 2013 року Відділом ДРАЦС по м. Харкову Реєстраційної служби Харківського МУЮ, про що був зроблений відповідний актовий запис № 447 (а.с. 10). Відповідно до фактичних обставин справи, [PERSON] на момент смерті володіла земельною ділянкою в межах земель Коломацької селищної ради Харківської області, кадастровий номер: 6323255000:03:000:0368, загальною площею 4.43 га, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку (а.с. 9), копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0068723 від 18.12.1997 року (а.с. 8), Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (14-16) та Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 17). Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], право власності на земельну ділянку кадастровий номер: 6323255000:03:000:0368, набула [PERSON] на підставі заповіту померлої від 14.03.2002 року, посвідченого секретарем Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області та зареєстровано в реєстрі за № 65 (а.с. 11). Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.ст. 1231-1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи умови заповіту та приписи ст.ст. 1268 ЦК України, суд приходить до висновку, що право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер: 6323255000:03:000:0368 загальною площею 4.43 га, входить до складу спадщини після смерті [PERSON], а єдиним спадкоємцем за заповітом є [PERSON]. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. На виконання приписів п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 суд з'ясував обставини, визначені вказаною нормою. Судом встановлено, що у спадковій справі Другої Харківської державної нотаріальної контори, заяви позивача про відмову від спадщини не міститься (а.с. 12). Крім того, з листа Другої Харківської державної нотаріальної контори від 11.07.2014 року № 01-16/1537 відомо, що позивач звернувся до відповідної нотаріальної контори з питання оформлення спадщини, але існували певні перешкоди, що зумовили його звернутись до суду з даним позовом (а.с. 13). За таких умов, судом встановлено наявність невизнаного права позивача, а тому таке невизнання підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, письмових заперечень щодо поданого позову до суду не надав, тобто використав свої процесуальні права як особи, яка бере участь у справі, на власний розсуд. Крім того, визнання позову відповідачем не суперечить вимогам ч. 2 ст. 11 ЦПК України та не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Враховуючи, що позивач: [PERSON] фактично прийняла спадщину, що не суперечить матеріалам справи, інших спадкоємців на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті її тітки не має, а тому позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат за результатами розгляду справи, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно з ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що фактично спір щодо визнання права власності на спадкове майно між особами, які беруть участь у справі відсутній, а тому судові витрати при ухваленні судом рішення позивачеві не відшкодовуються. Враховуючи викладене,

Outcome: approved