Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання удаваним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання дійсним договору позики, визнання дійсним договору іпотеки земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування останніх уточнених позовних вимог зазначив, що 17 грудня 2012 року він отримав позику від [PERSON] у розмірі 5 950 доларів США на три місяці, яка складалась з позики у розмірі 5 500 доларів США та 450 доларів США, витрачених відповідачем на підготовку документів для купівлі продажу земельної ділянки, так як умовою надання йому цієї позики було укладання з відповідачем договору купівлі-продажу належної йому земельної ділянки, за адресою [ADDRESS] в якості гарантії забезпечення повернення позики, який вони повинні розірвати після повернення ним позики Також умовою надання йому позики була щомісячна сплата 10 відсотків від суми 5 950 доларів США у розмірі 595 доларів США. Таким чином, він повинен був сплатити [PERSON] загальну суму у ромірі 7 735 доларів США . 26 грудня 2012 року вони уклали договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0450 гектарів за адресою [ADDRESS] зареєстрованого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] від 26 грудня 2012 року, в реєстрі 5781, який вони повинні були розірвати після повернення ним позики, що підтверджується розпискою від 26 грудня 2012 року до зазначеного договору купівлі - продажу земельної ділянки, наданою йому [PERSON], яку також підписала його дружина [PERSON], відповідно до якої, купівля продаж спірної земельної ділянки оформлена на [PERSON] для забезпечення повернення позики від 17 грудня 2012 року, який він повинен був повернути [PERSON] в розмірі 7 735 доларів США до 17 березня 2013 року, після чого вони повинні були розірвати зазначений договір купівлі - продажу земельної ділянки від 26 грудня 2013 року. На зворотній стороні розписки на підставі додаткових угод від 17 березня 2013 року та від 17 квітня 2013 року вони домовились про продовження їхніх зобов'язань, та строку повернення позики до 17 червня 2013 року з остаточною сумою позики у розмірі 7 140 доларів США. 17 квітня 2012 року вони знову уклали угоду про продовження додаткової угоди на два місяці до 17 червня 2013 року, в якій він почав записувати суму позики та відсотки, але [PERSON] закреслив ці записи та він на його вимогу, записав остаточну суму в розмірі 7 140 доларів США, яка складається з позики у розмірі 5 950 доларів США та відсотків за два місяця по 595 доларів США. 27 травня 2013 року відповідач змусив його звільнити спірну земельну ділянку посилаючись на те, що він є її власником, а на його зауваження, що в них є домовленість до 17 червня 2013 року про повернення позики та розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки, [PERSON] відповів, що ніяких домовленостей між ними не існує. 10 червня 2013 року ним було направлено листа про повернення позики та розірвання договору купівлі - продажу земельної ділянки. Не отримавши ніякої відповіді він звернувся до суду та просив визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0450 га за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 26.12.2012 року за реєстровим №5781, як укладений з метою приховати договір іпотеки земельної ділянки площею 0,0450 га за адресю: [ADDRESS], для забезпечення договору позики від 17.12.2012 року, визнання дійсним договору позики від 17.12.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на суму 58 353,80 грн. строком до 17.06.2013 року, визнання дійсним, укладеного 26.12.2012 року договору іпотеки земельної ділянки площею 0,0450 га за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], для забезпечення зобов*язань сторін за договором позики від 17.12.2012 року на суму 58 353,80 грн. строком до 17.06.2013 року та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0450 га за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судових дебатах участі не приймав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити в повному обсязі. Третя особа-приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] письмово просила розглядати справу у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 26 грудня 2012 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0450 га, яка розташована на [ADDRESS] на території Амур-Нижньодніпровського району у м.Дніпропетровську (а.с.12-13). В договорі купівлі-продажу зазначено, що продавець свідчить, що на вказаній земельній ділянці житловий будинок та господарські будівлі відсутні. Також в договорі, підписаному сторонами, значиться, що підписання цього договору буде свідчити про одержання мною, продавцем, повного розрахунку за продану нерухомість та відсутність матеріальних претензій до покупця. В судовому засіданні [PERSON] стверджує, що 26.12.2012 року при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки гроші за договором у розмірі 36 000 грн. не отримував. 24.04.2013 року право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] /а.с.48/. Відповідно до ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов*язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку /квартири/ або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 17.03.2013 року [PERSON] написана розписка /а.с.119/ відповідно до якої він зазначив, що несе матеріальну відповідальність за збереження майна на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], договір купівлі-продажу оформлений на [PERSON], та буде проживати на ділянці до 17.04.2013 року Також в судовому засіданні встановлено, що 17.12.2012 року між сторонами, а саме [PERSON] та [PERSON] було укладено, в усній формі, договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 62 000 грн., що знайшло своє підтвердження як в поясненнях позивача [PERSON] так і відповідача [PERSON] 17.03..2013 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було підписано додаткову угоду відповідно до якої сторони домовились про строк повернення позики, спочатку до 17.04.2013 року, а потім 17.04.2013 року продовжили строк виконання зобов*язання до 17.06.2013 року /а.с.118 зворотня сторона/. З боку позивача [PERSON] надано лист від 10.06.2013 року на ім*я відповідача [PERSON] /а.с.10/ відповідно до якого [PERSON] прохав повідомити про місце зустрічі 17.06.2013 року та адресу нотаріуса для розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення суми боргу у розмірі 58 333 грн. 80 коп., але докази відправлення такого листа та докази отримання відповідачем [PERSON] зазначеного листа суду не надано, у зв*язку з чим суд критично відноситься до наданого доказу та приходить до висновку, що відповідач не був належним чином повідомлений про намір позивача щодо повернення суми боргу. Також позивачем [PERSON] надано розписку від 26.12.12 року /а.с.118/, текст якої виконано саме [PERSON], відповідно до якої земельна ділянка оформлена на ім*я [PERSON] для забезпечення зобов*язань за усним договором позики у розмірі 7 735 доларів США строком на три місяця /з 17.12.2012 року до 17.03.2013 року/. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що в розписці саме його підпис та підпис його дружини але з текстом самої розписки він ознайомився лише в суді, розписку такого змісту ні він, ні його дружина не підписували. Яким чином на розписці маються їхні підписи пояснити не може. [PERSON] просить визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0450 га за адресою: [ADDRESS] укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 26.12.12 року, як укладений з метою приховати договір іпотеки земельної ділянки для забезпечення договору позики від 17.12.2012 року. Стаття 235 ЦК України визначає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п.25 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Посилання позивача на те , що спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки є удаваним, оскільки сторони по справі фактично уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, є безпідставними та бездоказовими, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, що спірний договір є удаваним. Тобто, укладаючи удавану угоду, обидві сторони діють умисно, усвідомлюючи, що укладають саме таку угоду. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. У матеріалах справи відсутні докази , що обидві сторони правочину , укладаючи договір купівлі-продажу, намагалися приховати інший договір , який вони уклали фактично. Як зазначалось раніше, договір позики сторони , в усній формі, уклали 17.12.12 року, а 26.12.2012 року сторони уклали саме договір купівлі-продажу земельної ділянки і вважати, що саме 26.12.12 року, при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки, сторони мали намір приховати договір позики не можна, оскільки ці договори укладались навіть в різний час. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині визнання дійсним договору позики від 17.12.2012 року, укладеного між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] на суму 58 353,80 грн. строком до 17.06.2013 року також задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1247 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,-незалежно від суми На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей-ч.2 ст.1247 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Оскільки договір позики від 17.12.12 року укладений між [PERSON] та [PERSON] не відповідає формі, встановленій законом, то зазначений договір не може бути визнаний в судовому порядку дійсним. Позовні вимог в частині визнання дійсним, укладений 26.12.2012 року договір іпотеки земельної ділянки площею 0,0450 га за адресою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], для забезпечення зобов*язань сторін за договором позики від 17.12.2012 року на суму 58 353 грн. 80 коп. строком до 17.06.2013 року також задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Відповідно до ст..3 . ЗУ «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ст..18 ЗУ «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1)для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2)зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3)опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та суперечать діючому законодавству України. Позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0450 га за адресою : [ADDRESS] задоволенню також не підлягають оскільки є безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] укладений 26.12.12 року між [PERSON] та [PERSON] є дійсним та таким, що відповідає діючому законодавству України. На підставі викладеного,

Outcome: approved