Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2015 року народження, в розмірі 1/ 4 частини доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину , [PERSON] , 2015 року народження. На теперішній час неповнолітня дитина проживає з нею, а відповідач належним чином не виконує обов`язок щодо утримання дитини . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року провадження по справі відкрито. Позивачка позов підтримала, в наданій заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов визнав , не заперечував сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачем розмірі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 листопада 2012 року. У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] , який народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] Неповнолітня дитина наразі проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка взята на облік як внутрішньо переміщена особа , що підтверджується довідкою від 15 листопада 2018 року № 4822. Відповідач надав суду заяву, в якій зазначив, що він згоден виплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у визначеному позивачем розмірі. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Визначаючи розмір аліментів, суд з урахуванням положень СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, та враховуючи те , що дитина проживає з матір`ю, відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, інших утриманців не має, приходить до висновку , що позов слід задовольнити , стягнувши з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1 /4 частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому , суд зазначає, що присуджені аліменти забезпечать належне утримання малолітньої дитини, а також зазначений розмір є таким, що відповідатиме можливостям відповідача надавати матеріальну допомогу. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved