Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 11.08.2001 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], їхнє сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, вже деякий час не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просив суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказано на те, що він позов підтримує. Відповідач також надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 11.08.2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та про народження дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, проживають вони окремо, наміру зберігати сім'ю не мають, не просять суд надавати їм строк на примирення з метою збереження сім'ї. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити на даний час прізвище -[PERSON], на що вона вказує в поданій письмовій заяві. Судові витрати по справі позивач залишає за собою.

Outcome: approved