Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з [PERSON], як спадкоємця [PERSON] на користь [PERSON] 71937 грн. та судові витрати, мотивуючи тим, що 25.06.2008 року [PERSON] та [PERSON] домовились між собою щодо умов укладання в майбутньому договору купівлі-продажу 1/2 частини належній їй квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В підтвердження цього 25.06.2008 року [PERSON] передав гроші [PERSON], що підтверджується розпискою. Згідно з розписки, [PERSON] отримала від [PERSON] гроші на суму в розмірі дев'ять тисяч доларів США. Тим самим отримавши повний розрахунок за відчуження належної їй частини квартири. Однак, право власності [PERSON] на той момент не було нотаріально оформлено з вини відповідача, який належним чином не підготував документи для відчуження. Так як [PERSON], не став власником квартири [ADDRESS] отже, зобов'язання [PERSON], згідно з розписки від 25.06.2008 року залишились невиконаними. Тому сума в розмірі - дев'ять тисяч доларів США на думку позивача підлягає поверненню [PERSON] в повному обсязі, так як [PERSON] помер [INFO], а після його смерті позивач прийняв спадщину, то грошові кошти в розмірі 71937 грн. просить стягнути на його користь. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення відповідача. Суд, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного, як встановлено і підтверджується наявними у справі доказами, відповідно до копії розписки від 25.06.2008 року [PERSON] та [PERSON] домовились між собою щодо умов укладання в майбутньому договору купівлі-продажу 1/2 частини належній їй квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., в підтвердження цього 25.06.2008 року [PERSON] передав гроші [PERSON] в розмірі сорок п'ять тисяч гривень, що еквівалентно дев'яти тисячам доларів США. Згідно рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16 липня 2008 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 20.02.2012 року рішенням апеляційного суду Херсонської області було скасовано дане рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16 липня 2008 року. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30 вересня 2009 року було припинено право власності [PERSON], на належну йому ? частину вказаної квартири, визнано за [PERSON] право власності на цю частину квартири. За наслідком перегляду вказаного рішення ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 14 вересня 2012 року вказаний позов було залишено без розгляду. 16.10.2009 року [PERSON], як власник спірного майна на той момент продав квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за договором купівлі-продажу, що зареєстровано на електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 16.10.2009 року за тридцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят дев'ять гривень, про що свідчить копія договору, яка міститься в матеріалах справи. Рішенням Суворовського районного суду від 20 червня 2013 року спірне нерухоме майно витребуване на користь [PERSON], вказане рішення набрало законної сили. Таким чином [PERSON] на даний час є власником квартири [ADDRESS], що також не заперечувалось сторонами по справі. [INFO] [PERSON] померла, відповідно до свідоцтв про смерть виданого 24.01.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 435, після її смерті була заведена спадкова справа №19/13, єдиним спадкоємцем померлої першої черги є її чоловік [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 03.08.2013 року № 34748090 виданого приватному нотаріусу [PERSON] Після його смерті позивач прийняв спадщину, що підтверджується заявою про прийняття спадщини від 03.08.2013 року та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. В судовому засіданні, допитаний в якості свідка [PERSON], пояснив суду , що йому відомо про те, що грошові кошти дійсно передавались та укладався попередній договір купівлі-продажу. Представником позивача, в судовому засіданні пояснено, що оригінал розписки він надати не може, так як у позивача її не має. Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. На думку суду, в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі коштів на виконання нікчемного правочину в розмірі 45 тисяч гривень, що на той момент еквівалентно 9 тисяч доларів США, оскільки рішення суду, яким встановлювався факт передачі коштів на виконання правочину скасоване, мотивами скасування вказаного рішення стали посилання зокрема на не укладення вказаного правочину і відповідне не створення прав та обов'язків для сторін. Разом з тим оригінал розписки від 25.06.2008р. на підтвердження факту передачі коштів в розмірі 45 тисяч гривень, в даному судовому процесі позивачем не наданий. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 06.11.09р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема п.12 вказує, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Отже, суд також не може прийняти до уваги надані в судовому пояснення свідка. За таких обставин позовні вимоги не можна визнати законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed