Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду 30.12.2013 року із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і свої вимоги обґрунтовує тим, зо в період з 13.11.2012 року по 02.12.2013 року він працював в ТОВ «ЕНЕРГОКАПІТАЛ» та був звільнений за п. 1, ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). У порушення вимог законів про працю відповідач не виплатив йому заробітну плату, сума якої йому невідома, тому він просить суд витребувати довідку про заборгованість заробітної плати, суму яку стягнути з відповідач а на його користь та суму середнього заробітку за час затримки. Під час судового розгляду позивачем 30.01.2014 року була подана заява за вх. № 831 про уточнення позовних вимог, в якій позивач не змінюючи предмет позову зазначив, що відповідачем добровільно виплачена йому заробітна плата, тому він просить стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 7715.96 грн., яка є середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні з 03.12.2013 рок по 16.01.2014 року. В судове засідання позивач не з'явився, проте надав до канцелярії суду 31.01.2014 року за вх. № 884 заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача, в особі Гринащука А.В. у судове засідання не з'явився, проте надав до канцелярії суду 31.01.2014 року за вх. № 883 заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, зазначивши, що уточнені вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки у розмірі 7715.96 грн. визнає у повному обсязі. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач та представник відповідача посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, на які сторони посилались як на підтвердження своїх доводів та заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, у ході розгляду справи, в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно копії трудової книжки позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи бригадиром рудного двору на ділянці шихто підготовки з 13.11.2012 року, звільнившись 02.12.2013 року за за ст. 36 п 1 КЗпП України ( за угодою сторін) відповідно до наказу № 543-к від 27.11.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як роз'яснює ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. При цьому на підставі приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З довідки ТОВ «ЕНЕРГОКАПІТАЛ» вбачається, що на дату звільнення, тобто на 02.12.2013 року середня заробітна плата за час затримки виплат по день фактичного розрахунку - 16.01.2014 року складає суму у розмірі 7715.96 грн., і саме зазначену суму, за зазначений період просить стягнути позивач на його користь з відповідача. Відповідно до роз'яснень абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли ж він у цей день не був на роботі, - на наступний день після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КзпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Одночасно п. 21 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ роз'яснює, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що у всіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями). Так, у відповідності до абз. 3 п. 2 р. 2 зазначеної Постанови у випадках збереження середньої заробітної плати вона обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата (у цьому випадку -день звільнення). При цьому згідно п. 5. р. 4 цього ж нормативно-правового акту нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. При цьому, абз. 1 п 8. р. 4 Постанови КМУ № 100 передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При цьому середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Одночасно абз. 3 п. 8 р. 4 Постанови КМУ № 100 визначає, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже, з огляду на вищенаведене суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «ЕНЕРГОКАПІТАЛ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач звільнився з підприємства 02.12.2013 року, що підтверджено наказом від 27.11.2013 року № 543-к, а фактично отримав заробітну плату 16.01.2014 року, що позивачем не спростовувалось, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2013 року по 16.01.2014 року у розмірі 7715.95 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 229.40 грн. на користь держави.

Outcome: approved