Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. У обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] .У зазначеній квартирі позивача зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Проте фактично за вказаною адресою відповідачі з 2015 року не проживають, оскільки виїхали на постійне місце проживання за кордон. Реєстрація відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні ним квартирою. Добровільно відповідачі з квартири не виселяються. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлялася належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 11.02.2000. Із зазначеного договору судом вбачається, що іншими співвласниками вказаної квартири є [PERSON] , [PERSON] , а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] . У згаданій квартирі відповідачі мають зареєстроване місце проживання. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 317 ЦК України ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Беручи до уваги системний аналіз згаданих вище норм законодавства, суд вважає, що в першу чергу не може втратити право на користування житлом ні власник житла, ні співвласник (в тому числі власник частини житла). Право власності є абсолютним правом і включає в себе за замовчуванням: право на користування, розпорядження, володіння. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відтак з урахуванням вищенаведеного та того, що відповідачі є співвласниками спірного житлового приміщення, суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі ст. 41 Конституції України; ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України;

Outcome: dismissed