Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив про те, що 04 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому ПАТ «УКСИББАНК») та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 11379992000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 84\~000 доларів США, а позичальник зобовязується повернути банку кредитні кошти у строк не пізніше 03 серпня 2018 року та сплатити плату за кредит і комісію у порядку та на умовах визначених договором. В забезпечення умов виконання вказаного договору кредиту, 04 серпня 2008 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір поруки № 221651, за умовами якого поручитель зобовязується перед банком за виконання позичальником всіх його зобовязань перед банком, що виникли із кредитного договору. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. Позивач просив визнати договір споживчого кредиту № 11379992000 від 04 серпня 2008 року недійсним з підстав того, що він укладений всупереч вимогам ст.ст. 4, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не містить достовірного та доступного розрахунку сукупної вартості кредиту, також банком при укладенні договору в іноземній валюті не надано інформації та не вказано у самому договорі методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісії, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що є порушенням Постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року №168. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали по підставам вказаним в позовній заяві та просили позов задовольнити, оскільки вважали, що права позивача, як поручителя також порушуються укладеним кредитним договором. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов, в яких просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що під час укладення спірного кредитного договору № 11379992000 від 04.08.2008 року позичальнику [PERSON] були розясненні всі умови цього договору, вона отримала інформаційний лист відповідно до вимог п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», була попереджена про існування валютних ризиків, які покладались на неї під час виконання зобовязання за кредитним договором. Позивач [PERSON] не є споживачем фінансових послуг, він є лише поручителем, а тому в його випадку не можуть бути застосовані положення Закону України «Про захист прав споживачів». Крім цього, представником відповідача було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, з огляду на те, що спірний кредитний договір був укладений 04.08.2008 року, а позовна заява була подана [PERSON] лише 30 травня 2016 року, тобто з пропуском трьох річного строку позовної давності встановленої ст. 257 ЦК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї не явки в суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, суд приходить до наступних висновків. За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 04 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому ПАТ «УКСИББАНК») та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 11379992000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 84\~000 доларів США, а позичальник зобовязується повернути банку кредитні кошти в строк до 03 серпня 2018 року та сплатити плату за кредит і комісію у порядку та на умовах визначених договором. В забезпечення умов виконання вказаного договору кредиту, 04 серпня 2008 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір поруки № 221651, за умовами якого поручитель зобовязується перед банком за виконання позичальником всіх його зобовязань перед банком, що виникли із кредитного договору. Відповідно до п.7.13 Договору споживчого кредиту вбачається, що перед укладенням цього Договору позичальник ([PERSON]О.) отримала від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживача». Згідно до п.1.2 Договору поруки №221651 поручителю ([PERSON]О.) добре відомі всі умови кредитного договору, за яким він виступає поручителем. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч.1 та ч.3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав [PERSON] документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Визначення сукупної вартості кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року у цивільній справі № 6-1341 цс 15, предметом якої був спір про визнання недійсним кредитного договору. Позивач обґрунтовуючи своє право на звернення до суду з даним позовом, вказує на вимоги ч.2 ст.555 ЦК України, яка передбачає, що поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови що ці заперечення не повязані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Згідно ст. 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, що підтверджується відповідною повісткою про виклик до суду, тобто позичальник не визнає свій борг. Крім цього, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-94 цс13 від 25 грудня 2013 року однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Враховуючи вище викладене, а також те, що позивачем у даній справі не є споживачем кредитних послуг, до суду не надав жодних доказів того, яким саме чином під час підписання кредитного договору та у даний час порушуються будь-які його права, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити. Оскільки судом не встановлено порушених прав позивача, то підстав для застосування строку позовної давності не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed