overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зазначивши, що 29 вересня 1990 року між ними було зареєстровано шлюб. Від спільного життя вони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між ними взаємоповаги та взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя. В теперішній час вони з відповідачем однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження родини вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього засобами електронного зв'язку надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, від представника відповідача надійшла заява, в якій вони просять розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги визнають повністю. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. 29 вересня 1990 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1462. Від спільного життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, в теперішній час сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зазначивши, що 29 лютого 2008 року між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Причиною розпаду сімї є відсутність між ними взаємоповаги та взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя. З вересня 2017 року вони з відповідачем остаточно припинили шлюбні відносини. Подальше спільне проживання та збереження родини вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, від неї в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову позивачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. 29 лютого 2008 року між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 112 /а.с.6/. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] /а.с.7,8/. Причиною розпаду сімї стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з вересня 2017 року, на теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Питання про утримання дітей сторони вирішуватимуть у встановленому законом порядку. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зазначивши, що 30 вересня 2011 року між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Причиною розпаду сімї є відсутність між ними взаємоповаги та взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя. В теперішній час вони з відповідачем остаточно припинили шлюбні відносини, за однією адресою не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження родини вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову позивачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. 30 вересня 2011 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 862 /а.с.4/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Причиною розпаду сімї стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Шлюбні відносини між сторонами фактично, на теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Питання про утримання дитини сторони вирішуватимуть у встановленому законом порядку. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття доньки, зазначивши, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки, яка проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. В судове засідання позивач не з'явилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. З 2003 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Згідно довідки ДНЗ «Мелітопольський професійний ліцей» № 12 від 28 травня 2014 року [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з нею мешкає її донька [PERSON], [INFO]. Таким чином, дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча є працездатним, та має можливість надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 29 травня 2014 року і до досягнення донькою повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 525 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття сина, зазначивши, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який проживає разом з ним та повністю знаходиться на її утриманні. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просив зменшити грошову суму стягуваних аліментів з 525 грн. на 500 грн., просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. 21 листопада 1987 року між сторонами Терпіннівською сільською радою народних депутатів Мелітопольського району Запорізької області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 44. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В теперішній час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Згідно довідки Мирненської селищної ради № 76 від 07 лютого 2014 року [PERSON], [INFO], проживає разом з сином [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча є працездатною, працює оббивальником меблів в ТДВ «Мелітопольмеблі», та має можливість надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 17 лютого 2014 року і до досягнення сином повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до повноліття доньки. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, однак просить прийняти до уваги, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. З 16 січня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження записаний відповідач по справі. Відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопад 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки голови квартального комітету № 56 від 04 грудня 2016 року, [PERSON] проживає разом зі своєю донькою [PERSON], за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Пушкіна, буд. 341А. Отже, малолітня дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки надає, але не в необхідному розмірі. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище відповідача, а також матеріальне становище позивача, наявність у відповідача утриманців, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття сина. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Відповідач у судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та в звязку з неявкою відповідачки, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Відповідно до свідоцтва про народження серія І-ЖС № 048625 від 28.03.2001 року, сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с. 9/. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ЖС № 036465 від 13.12.2007 року шлюб між сторонами було розірвано /а.с. 8/. На теперішній час малолітня дитина час проживає разом з батьком. Таким чином, неповнолітня дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідачка добровільно не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, хоча є працездатною та зобовязана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2014 року і до досягнення сином повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 08.12.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг грошову суму в розмірі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч гривень) з поверненням в строк до 15 травня 2014 року. Однак, після спливу обумовленого строку відповідач грошові кошти не повернув та почав взагалі ухилятися від розмови з позивачем, уникати зустрічі з ним. Таким чином, сума заборгованості складає 25000,00 гривень. Позивачка просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 25000,00 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього в мате ріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутності, напо лягає на заявлених позовних вимогах. Проти заочного розгляду справи не запе речує . Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідан ня відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини нея вки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наяв них у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра ви . При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Се вастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового за сідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд спра ви за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвален ня заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра ви. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо зобов'язанням встановлений строк (термін його виконання) , то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що 08.12.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг грошову суму в розмірі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч гривень) з поверненням в строк до 15 травня 2014 року./а.с.6/ На сьогоднішній день, жодних доказів сплати вищезазначеного боргу до суду не надходило. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 25000,00 грн. законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Також, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 25,00 грн. підлягають задоволенню, згідно квитанції позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 250,00 грн./а.с.1/ На підставі викладеного ст. 526, 530, 549, 1054,

Outcome: approved