Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому вказав, що перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 18.07.1992 року до 06.10.2003 року. В період шлюбу, поміж іншого, сторонами було придбано нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначав, що зареєстрований у вказаній квартирі, однак не проживає в ній, оскільки відповідач, перебуваючи в іншому шлюбі, проживає там з його сином, теперішнім чоловіком та іншою дитиною, з чим він був згідний. Отримавши в жовтні 2014 року позовну заяву [PERSON] до нього про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням він дізнався про порушення свого права власності, а тому в позові просить визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на ті обставини, які зазначені в поданій позовній заяві. Відповідач та її представник проти позову заперечили, до суду подали заяву про застосування до вимог позивача позовної давності. Надавши оцінку поясненням учасників процесу та наданим сторонами доказам, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено під час розгляду справи та не заперечується сторонами, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.1992 року до 06.10.2003 року. В період шлюбу, сторонами було придбано нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно пояснень наданих позивачем та його представником слідує, що після розірвання шлюбу позивач у вказаній квартирі не проживав, але був там зареєстрований. В спірній квартирі мешкали відповідач, спільний син позивача та відповідача, чоловік відповідача від нового шлюбу та дитина від іншого шлюбу відповідача. В позовній заяві та в своїх поясненнях позивач зазначав, що не заперечував проти того, щоб в спірній квартирі проживала позивачка та члени її сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК Українидо вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач як в позові так і в судовому засіданні зазначав що, в жовтні 2014 року він дізнався про те, що його право власності на спірну квартиру порушено, оскільки відповідач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. Відтак, наголошував на тому, що перебіг строку позовної давності щодо поділу спільного майна розпочався для нього саме з цього часу. Суд, критично ставиться до вказаних доводів позивача та відхиляє їх виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.02.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року, позивача [PERSON] [INFO], позбавлено права на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки вказані судові рішення набрали законної сили, а позов відповідача [PERSON] в частині вимог про визнання позивача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням було задоволено, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що права позивача [PERSON] були порушені шляхом звернення відповідача з позовом. А відтак суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача про те, що про порушення свого права власності він дізнався в жовтні 2014 року після отримання позову [PERSON] до нього про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Зміст зазначених норм матеріального права, у випадку пропуску строку позовної давності, та за умови наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності покладає саме на позивача обов'язок доведення часу, коли він дізнався про порушення свого права та поважності причин пропуску строку позовної давності. Від моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем минуло понад одинадцять років, однак позивач, з урахуванням положень ст.72 СК України та ст.267 ЦК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, а також щодо часу настання строку позовної давності. Відсутня в справі також і заява про поновлення строку позовної давності. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а тому необхідно відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed