Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що в липні 2018 року він вирішив зареєструвати місце проживання своєї онуки в належній йому квартирі [ADDRESS]. 27.07.2018 року за його заявою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради йому було надано інформаційну довідку, з якою було встановлено, що стосовно належної йому квартири в Державному реєстрі існує обтяження у вигляді арешту (архівний запис), зареєстрований 12.04.2007 року за №4788815 реєстратором в особі Першої Дніпропетровської нотаріальної контори на підставі постанови від 05.04.2001 року П'ятої Дніпропетровської нотаріальної контори. В свою чергу, за його заявою П'ятою Дніпровською державною нотаріальною конторою було надано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 05.04.2001 року ВДВС Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська. Після цього, він звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та отримав відповідь про те, що на виконанні у ВДВС Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська перебував виконавчий лист б/н, виданий 04.07.2001 року Красногвардійським районним судом про стягнення з нього коштів в сумі 14987 грн. 84 коп. Пошуком Автоматизованої системи не було виявлено виконавчого провадження станом на 01.11.2018 року, в зв'язку з чим, виконавча служба не мала можливості задовольнити його заяву про зняття арешту з майна. Крім того, за його зверненням Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська повідомив, що цивільні справи, по яким він був стороною в 2001 році в провадженні суду не перебували. За вказаних обставин, посилаючись на безпідставність накладеного арешту та порушення його прав на вільне користування та розпорядження майном, позивач просив скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон запис про арешт квартири. В наданій заяві позивач просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши про підтримання позову. Відповідач явку свого представника до суду не забезпечив. Поряд з цим, надав відзив в якому просив розглядати справу без участі представника відділу. Стосовно заявлених позовних вимог відповідачем було зазначено, що останній не погоджується із доводами позовної заяви. Так, пошуком АСВП не було виявлено виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 04.07.2001 року, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2432/5 від 05.08.2016 року виконавчі провадження, що були завершені до набрання чинності даним наказом, не підлягали перенесенню до системи. Матеріали виконавчого провадження в архіві відділу відсутні та знищені за закінченням строку зберігання. З відповіді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05.12.2018 року, що була надана позивачу не вбачається на якій підставі було зроблено висновок по відсутність справи, стороною якої був [PERSON] В зв'язку з цим, твердження позивача про безпідставність арешту є недоцільними. Водночас посилались на те, що з 2001 року до відділу не надходило ніяких виконавчих документів, боржником у яких був би [PERSON] З огляду на заявлені сторонами клопотання в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України та достатність матеріалів справи та перевірки доводів сторін і прийняття рішення по справі, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви та заперечення, наведені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є одноособовим власником квартири [ADDRESS], що підтверджується наданими копіями договору купівлі-продажу від 15.10.1998 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованої станом на 27.07.2018 року, вбачається, що стосовно належної позивачу квартири в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна існує обтяження у вигляді арешту (архівний запис), зареєстрований 12.04.2007 року за №4788815 реєстратором в особі Першої Дніпровської державної нотаріальної контори на підставі постанови від 05.04.2001 року П'ятої Дніпропетровської нотаріальної контори. За заявою позивача щодо підстав накладення арешту на належну йому квартиру, П'ятою Дніпровською державною нотаріальною конторою було надано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 05.04.2001 року, винесену державним виконавцем ВДВС Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, в рамках примусового виконання виконавчого листа б/н, виданого 04.07.2001 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 14987 грн. 84 коп. На звернення позивача до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, листом від 01.11.2018 року було повідомлено, що на виконанні у ВДВС Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська перебував виконавчий лист б/н, виданий 04.07.2001 року Красногвардійським районним судом про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 14987 грн. 84 коп. Пошуком Автоматизованої системи не було виявлено виконавчого провадження станом на 01.11.2018 року, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строку зберігання. В зв'язку з цим, виконавча служба не має можливості задовольнити заяву про зняття арешту з майна. За зверненням позивача до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] листом від 05.12.2018 року було повідомлено, що цивільні справи, по яким останній був стороною, в 2001 році в провадженні цього суду не перебували. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право на захист власності викладено у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як встановлено під час розгляду справи судом, запис про обтяження у вигляді арешту квартири [ADDRESS], до Єдиного реєстру заборон було внесено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 05.04.2001 року, винесеної державним виконавцем ВДВС Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, в рамках примусового виконання виконавчого листа б/н, виданого 04.07.2001 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 14987 грн. 84 коп. Поряд з цим, з листа Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська вбачається, що цивільних справ у яких стороною був [PERSON] в провадженні суду в 2001 році не перебувало. З постанови державного виконавця від 05.04.2001 року вбачається, що в останній відсутнє посилання на номер виконавчого листа, який повинен відповідати номеру цивільної справи, відсутні відомості про стягувача. Посилаючись у відзиві на те, що виконавче провадження було знищено за закінченням терміну зберігання, відповідач до відзиву не надав будь-яких доказів, які б підтверджували факт перебування останнього на примусовому виконанні. При цьому, у відзиві самим відповідачем зазначається, що з 2001 року до відділу не надходило ніяких виконавчих документів, боржником за якими виступав позивач. Вказані обставини ставлять під сумнів факт наявності будь-яких боргових зобов'язань позивача перед іншими особами, ухвалення з цього приводу судових рішень, видачі на їх підставі виконавчих документів та, як наслідок, правомірності накладення обтяжень щодо майна позивача, які з огляду на дату внесення запису, тривають вже на протязі більш ніж десяти років. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи відсутність факту бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту з майна позивача, підстав пред'явленого позову та положень ч.9 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору, слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved