Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 09.08.2013 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифами банку та є договором приєднання. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість в сумі 14286 грн.91 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 396 грн.23 коп.; відсотків за користування кредитом в сумі 9734 грн.16 коп.; пені в сумі 3000 грн. 00 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн.00 коп. (фіксована частина) та в сумі 656 грн. 52 коп. (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором в розмірі 14286 грн.91 коп., а також судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність та клопотання про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобовязальних правовідносинах. Так, між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 09.08.2013 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою відповідача (а.с.5). На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 527 ЦК України регламентує, що боржник зобовязаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. В силу ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. До договору застосовуються правила щодо позики, якщо інше не встановлено договором. Станом на 31.08.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 14286 грн.91 коп., яка складається з тілу кредиту в сумі 396 грн.23 коп.; відсотків за користування кредитом в сумі 9734 грн.16 коп.; пені в сумі 3000 грн. 00 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн.00 коп. (фіксована частина) та в сумі 656 грн. 52 коп. (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 11). Не погоджуючись з позовними вимогами позивача відповідач та його представник надали суду клопотання про застосування строків позовної давності посилаючись на правову позицію стосовно вказаної справи, викладену в постановах Верховного суду України, а саме відносно того, що у випадку якщо в кредитному договорі передбачена можливість вимоги банку дострокового повернення всіх кредитних коштів внаслідок порушення кредитного зобовязання, то в момент настання відповідних порушень банк набуває право звертатися до суду з позовом про повернення всієї суми заборгованості і відповідно змінюється строк виконання кредитного зобовязання в повному обсязі. Зазначає, що з вказаним позовом банк повинен був звернутися ще у жовтні 2013 року (а.с.53-54). Не погоджуючись із запереченнями відповідача, позивач в своїх поясненнях доданих до матеріалів справи, просить задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 09.08.2013 року в повному обсязі, посилаючись на норми цивільного законодавства та умови договору згідно до яких позовна давність за кредитним договором збільшена до 50 років та зазначає, що відповідачем дійсно були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком (а.с.59-61). Так, згідно виписки клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 04.02.2015 року, підтвердженням є виписка з рахунку (а.с.62). Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача в 12.10.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. Вирішуючи питання про стягнення\~\~заборгованості за пенею та комісією в сумі 3000,00 грн., штрафів в сумі 500 грн.00 коп. (фіксована частина) та в сумі 656 грн. 52 коп. (процентна складова) суд виходить з наступного. Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15 року цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи умовами спірного договору, а саме п. 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту (а.с.28 зворотній бік). Пунктом 2.1.1.7.6 цього ж договору передбачено застосування штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання по кожному з грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого клієнт повинен сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (а.с.26). Позивач просить суд стягнути з відповідача одночасно пеню і штрафи за неналежне виконання зобовязань за даним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У відповідності до ч. 3\~ст. 551 ЦК України,\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами, в розумінні ч. 3\~ст. 551 ЦК\~можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] за період з 01.08.2013 року по 18.12.2017 року відповідач 09.07.2014 року вніс платіж в сумі 2000 грн. шляхом поповнення готівкою через відділення Приватбанку в рахунок погашення кредиту, що свідчить про фактичне виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором б/н від 09.08.2013 року (а.с.62). За таких умов, вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 11286 грн. 91 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі в сумі 396 грн.23 коп.; відсотків за користування кредитом в сумі 9734 грн.16 коп.; а також штрафів в сумі 500 грн.00 коп. (фіксована частина) та в сумі 656 грн. 52 коп. (процентна складова). В задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити на наступних правових підставах. Відповідно до ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно розрахунку заборгованості останній платіж був здійснений відповідачем 04.02.2015 року (а.с. 11). Позивач звернувся до суду з позовом 19.10.2017 року вх. № 4021, що підтверджується вхідним штампом на позовній заяві, тобто до спливу строку позовної давності (а.с.2). Згідно платіжного доручення № PROM6B78FN від 26.09.2017 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. (а.с.1). Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд стягує з [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 1\~264 грн. 03 коп. (1 600 грн.00 коп. сплаченого судового збору х 11 286 грн.91 коп. присудженого боргу : 14286 грн.91 коп. заявленого до стягнення боргу = 1 264 грн. 03 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial