Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, наказом в.о. директора Інститут сільського господарства «Причорноморя» Національної академії аграрних наук України від 04 листопада 2016 року №80-ос позивача звільнено з посади директора ДП « Дослідне господарство «Богунівська еліта» з 05 листопада 2016 року, у звязку з закінченням строку контракту. Однак про існування даного наказу позивачу стало відомо лише 14 листопада 2016 року, до цього часу про існування даного наказу, а ні позивача, а ні трудовий колектив підприємства не було повідомлено. Станом на 5,6,7,8 листопада 2016 року позивач продовжував виконувати обовязки директора, потім пішов на лікарняний. Отже позивач вважає, що наказ виданий незаконно та має бути скасованим, у звязку з тим, що відповідно до ч.1 ст.39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, то дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на задоволенні позовних вимог наполягали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не зявився, заяв та клопотань до суду не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин. У судове засідання надійшло клопотання від представника Національної академії аграрних наук України про залучення НААН України в якості третьої особи, у звязку з тим, що рішення по справі безпосередньо стосується прав та обовязків органу управління державним майном та враховуючи те, що керівники дослідних господарств призначаються на посаду та звільняються з посади після погодження з президентом НААН України відповідно до пункту 82 Статуту НААН України. Однак в обґрунтування клопотання суду не було надано статуту академії, також як вбачається з оскаржуваного наказу про звільнення, він був підписаний в.о. директора Інституту сільського господарства «Причорноморя» НААН України, жодних відомостей, про погодження даного наказу безпосередньо з президентом НААН України у суду відсутні. Враховуючи дані обставини, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання про залучення НААН України в якості третьої особи. Приймаючи до уваги згоду позивача та неявку відповідача судом 12 грудня 2016 року відповідно до вимог ст.224 ЦПК України винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до контракту від 05 листопада 2015 року [PERSON] призначено на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Богунівська еліта» Інституту сільського господарства «Причорноморя» Національної академії аграрних наук України по 05 листопада 2016 року, що підтверджується копією даного контракту. Відповідно до п.8.1 контракт припиняється: за згодою сторін, після закінчення терміну його дії, до закінчення терміну його дії з ініціативи Установи та Керівника, з інших підстав передбачених законодавством та цим контрактом. Наказом від 04.11.2016 р. № 80-ос позивача звільнено з займаної посади з 05.11.2016 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту на підставі п.2\~ст.36 КЗпП України. У відповідності з ч. 3\~ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13\~Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів»за № 9 від 06 листопада 1992р. з подальшими змінами та доповненнями, вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8\~ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановлених для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті\~36,\~39-41 КЗпП). Згідно\~ст. 139 КЗпП України\~працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За змістом ч. 1\~ст. 39-1 КЗпП України\~якщо після закінчення строку трудового договору (п. 2 і 3\~ст. 23 КЗпП України) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Судом встановлено, що після закінчення строку дії трудового контракту позивач продовжував працювати на займаній посаді, фактично виконуючи функції директора державного підприємства «Дослідне господарства «Богунівська еліта» Інституту сільського господарства «Причорноморя» Національної академії аграрних наук України Зокрема, це підтверджується копіями наказу №49 №77, видано 07.11.2016 року, наказом №76 від 08.11.2016 року, наказ №45 від 09.11.2016 року за підписом [PERSON] та видатковими касовими ордерами та накладними, виданими в період з 05 листопада до 09 листопада 2016 року за підписом [PERSON] Також підтвердженням того, що [PERSON] продовжував виконувати свої обовязки після 05.11.2016 року є покази свідків, [PERSON], який працює головним агрономом ДП «ДГ «Богунівська еліта» та тимчасово виконує обовязки директора даного підприємства, який пояснив, що після 05 листопада 2016 року [PERSON] продовжував виконувати свої обовязки на посаді директора ДП «ДГ «Богунівська еліта», видавав накази та підписував документи, що стосуються господарської діяльності підприємства, про наказ про звільнення [PERSON] з посади директора не було відомо нікому з працівників підприємства. Відповідно до показів головного бухгалтера ДП «ДГ «Богунівська еліта» [PERSON], [PERSON] про існування наказу про його звільнення був повідомлений лише 14.11.2016 року, оскільки саме в цей день даний наказ надійшов до підприємства, до цього часу він продовжував виконувати обовязки директора, трудова книжка йому не видавалася, кінцевий розрахунок не проводився. Як вбачається з копії наказу про звільнення №80-ос, до ДП «ДГ «Богунівська еліта» він надійшов лише 14.11.2016 року за вхідним №181. Таким чином, суд, під час судового розгляду встановив незаконність наказу про звільнення [PERSON], так як судом встановлено, що трудові відносини не припинено(трудова книжка не видана, розрахунок не проведено), по закінченню строку дії трудового договору трудові відносини фактично тривали та жодна із сторін не поставила вимогу про припинення трудових відносин, отже дія трудового договору вважається продовженою на невизначений строк. У звязку з наведеним, суд дійшов до висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді, що свідчить про поновлення трудового права позивача за захистом якого було спрямовано звернення до суду. У відповідності з ч. 1\~ст. 233 КЗпП України\~\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 1\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом\~ст. 59 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Богунівська еліта» Інституту сільського господарства «Причорноморя» Національної академії аграрних наук України з 05 листопада 2016 р. проведене з порушенням вказаних положень трудового законодавства, а тому позовна вимога про поновлення позивача на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Богунівська еліта» Інституту сільського господарства «Причорноморя» Національної академії аграрних наук України з 05 листопада 2016р., в силу трудового договору, укладеного між відповідачем та позивачем, 05 листопада 2015 р., дія якого продовжилась на невизначений термін на підставі\~ст. 39-1 КЗпП України\~підлягає задоволенню. У відповідності до п. 4 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. З ч.3\~ст.88 ЦПК України\~вбачається, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про поновлення на роботі.\~\~ Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо поновлення на роботі, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved