Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 21.07.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач виконав умови договору. Однак, позичальник умови договору не виконав, загальна сума заборгованості відповідача перед банком з нарахуванням процентів, штрафів становить, станом на 13.07.2015 року 25875 грн. 26 коп.. Оскільки боржник не виконав свої зобов'язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором в розмірі 25875 грн. 26 коп., та судові витрати по справі в розмірі 258 грн. 79 коп.. В відкритому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. В подальшому представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача, подав до суду, через канцелярію суду письмове клопотання, в якому просив суд розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позову, просив застосувати строки позовної давності. В подальшому відповідач в судове засідання не з»явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників судового процесу, оглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Так, судом встановлено, що 31.07.2008 року між позивачем ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого з усіма правами та обов»язками являється ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. За умовами договору позивач виконав умови договору, що підтверджується копією заяви та надав позичальнику вказаний кредит. Відповідно до заяви позичальника, банком перерахована сума кредитного ліміту 3000 грн. 00 коп., з базовою процентною ставкою 24 відсотки на рік на залишок заборгованості, з щомісячною комісією 3,5 %. Відповідно до п. 3.1 умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і строк дії вказаний в заяві і в пам»ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк заключають договір про надання банківських послуг. Датою заключення договору являється дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви. Відповідно до п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору являється прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п 3.4 умов та правил надання банківських послуг, клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту, відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунок інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів в касах банків, фінансових установах через банкомати, та здійснення інших операцій, передбачених домовленостями сторін і законодавством України. Відповідно до п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою», за несвоєчасне виконання боргових зобов»язань(використання простроченим кредитом та овердрафтом) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються тарифами. Відповідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов»язань за цим договором. Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов»язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевикористанню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Суд звертає увагу на те, що позивачем, згідно розрахунку заборгованості за договором, нараховано штраф фіксована частина, в розмірі 500,00 грн., хоча умовами та правилами надання банківських послуг передбачений штраф в розмірі 250,00 грн.. Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов»язань. Позичальник зобов'язувався повернути в повному обсязі одержаний кредит та сплатити проценти, та інші платежі, нараховані за обслуговування кредиту. В суді також було встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Наведене підтверджується розрахунком кредиторської заборгованості, який проведено позивачем. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Оскільки відповідач має заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, суд вважає, що кредитне зобовязання він виконує не належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунку позивача заборгованість за договором, станом на 13.07.2015 року становить 25 879 грн. 26 коп.( заборгованість за кредитом 2737 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 12823 грн. 72 коп.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 8610 грн. 00 коп.; штрафи, відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова - 1208 грн. 54 коп.). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказує на пропуск строків позовної давності позивачем, адже останній платіж за кредитом було здійснено 01.10.2008 року. Таким чином, коли позивач не отримав наступний платіж відповідача (30.11.2008 року), у нього виникло право на звернення до суду з вказаним позовом, однак, позивач звернувся до суду лише 27.07.2015 року, що підтверджується відповідним штампом на конверті відділення поштового звязку. Відповідно до ч.2 ст.255 ЦК України, письмові заяви та повідомлення, здані до установи звязку до закінчення останнього строку, вважаються таким, що здані своєчасно. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності суд виходить з такого. Повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, а тому, у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116 цс 13). Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року №6-14 цс 14, встановлено, що суди мають враховувати, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. До суду не надано докази того коли закінчився строк дії картки та коли вона була видана. Як зазначено в п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов»язань. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також, що після закінчення строку дії договору позивач не видавав відповідачу грошових коштів та нової платіжної картки, а відповідач свої зобов»язання за вказаним договором не виконав. Вказане відповідає і правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року № 6-103 цс 14. Судом встановлено, що позивач, знаючи про порушення умов договору з боку відповідача, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області лише 27.07.2015 року, хоча трьохрічний строк звернення до суду у позивача сплинув ще 30.11.2011 року. Про поновлення пропущеного строку для звернення до суду представник позивача не клопотав. Проаналізувавши зазначене, слід дійти висновку, що позивачем строк звернення до суду з вказаним позовом пропущено, і тому слід застосувати позовну давність до даного позову, що тягне за собою відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України понесені витрати на сплату судового збору в сумі 258 грн. 79 коп., суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed