Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 03.10.1995 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Кутищенській сільській раді народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 10. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] (повнолітня), та донька [PERSON], [INFO] Вказує, що останній рік він з Відовідачкою не проживає, у них різні погляди на життя, сімейні відносини не покращились, шлюб існує формально, примирення між ним недоцільне, спільно нажитим майном поділяться в добровільному порядку, а тому просить шлюб між ними розірвати та місце проживання неповнолітньої доньки визначити по місцю проживанню її матері. В судове засідання Позивач [PERSON] не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак у матеріалах справи міститься її нотаріально посвідчена заява, в якій вона вказала, що згідна на розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої доньки по її місцю проживання та просила розгляд справи провести у її відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 жовтня 1995 року між Позивачем та Відповідачкою у Кутищенській сільській раді народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 10), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] (повнолітня), та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що Відповідачка не просила суд після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Ткачук». Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, та її батьки проживають окремо, визначається нею самою. Враховуючи те, що неповнолітній [PERSON], [INFO], виповнилось повних 15 років, то відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України вона має право визначити своє місце проживання самостійно. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved