Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.02.2011 року уклав з відповідачем кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, вказує, що відповідач в порушення умов кредитного договору зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 30.11.2015 року має заборгованість перед позивачем на загальну суму 22 648 гривні 53 копійки, з яких: 4 919 гривень 31 копійка - заборгованість за кредитом, 16 004 гривні 52 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом, 170 гривень 01 копійка - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1 054 гривні 69 копійок - штраф (процентна складова), яку просить стягнути з відповідача, шляхом задоволення його позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив задоволити позов повність з підстав викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак в судовому засіданні 06.06.2016 року проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що він кредит не отримував за вищезазначеним договором, оскільки втратив паспорт, тому суд, приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Згідно зі ст. ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання та згідно ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилається на ту обставину, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 17.02.2011 року уклав з відповідачем кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який складається із заяви (а.с.6) та умов надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою (а.с.7-32). Крім того, позивач посилався на ту обставину, що відповідач не виконує свої зобов'язання за вищезазначеним договором, у зв'язку з чим станом на 30.11.2015 року має заборгованість перед позивачем на загальну суму 22 648 гривні 53 копійки, з яких: 4 919 гривень 31 копійка - заборгованість за кредитом, 16 004 гривні 52 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом, 170 гривень 01 копійка - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1 054 гривні 69 копійок - штраф (процентна складова) у підтвердження чого надав розрахунок заборгованості (а.с.3-5), однак дана обставина повністю спростовується довідкою ПАТ «КБ «Приватбанк» від 04.07.2016 року (а.с.61), відповідно до якої відповідач жодної заборгованості перед банком не має. Також слід зазначити, що відповідно до довідки Подільського РВ ГУ ДМС України в м.Києві від 28.04.2016 року №8/78 (а.с.53) відповідачу було видано паспорт серії [NUMBER] від 03.02.2010 року замість втраченого серії [NUMBER] виданого 13.09.2007 року, у зв'язку з чим докази, надані позивачем, не можуть бути прийняті до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України факту порушення відповідачем умов кредитного договору 17.02.2011 року № б/н, оскільки відсутнє підтвердження його укладення саме відповідачем. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих доказів виникнення зобов'язань у відповідача за вищезазначеним договором та наявності у останнього заборгованості у підтвердження позовних вимог позивачем не надано. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів виникнення зобов'язань у відповідача за вищезазначеним договором та наявності у останньої заборгованості, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договорами № б/н від 17.02.2011 року у розмірі 22 648,53 грн. не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 610-612, 634, 638, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed