Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що 17 листопада 2014 року між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір банківського строкового вкладу (депозиту) № 300937/70647/5-14 «Класік» у відділенні № 40 АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно з п. 1 договору загальна сума вкладу (депозиту) складає 12935,00 Євро. На виконання п. 1 Договору, позивач вніс, а Банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок № 2630.9.159801.001 у сумі 12935,00 Євро на строк з 17 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року на умовах, визначених Договором-заявою та Основними умовами залучення банківських вкладів у АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до п. 2 Договору, за час користування коштами вкладу протягом вищевказаного строку, Банк нараховує і виплачує Вкладнику проценти за ставкою 13,00 % річних. 06 квітня 2015 року та 22.05.2015 року позивач звернувся до Банку із заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів на вклад шляхом видачі готівки у дату повернення вкладу, але відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, грошові кошти не повернув, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 6988,37 Євро, пеню в розмірі 500,74 Євро, 3% річних в розмірі 25,04 Євро, 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також притягнути до кримінальної відповідальності керівника відділення № 40 Філії «Центральне РУ» АТ « Банк «Фінанси та Кредит» за фактом виявленого вчинення ним злочину за частиною 1 статті 191 Кримінального кодексу України. У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги відмовившись від притягнення до кримінальної відповідальності керівника відділення № 40 Філії «Центральне РУ» АТ « Банк «Фінанси та Кредит», а інші вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладенні у позові, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ст.. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні даного судового засідання заочно про що позивач не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що підтверджується поясненнями позивача та підтверджується письмовими матеріалами справи, 17 листопада 2014 року позивач уклав із відповідачем договір банківського строкового вкладу (депозиту) № 300937/70647/5-14 «Класік» у відділенні № 40 АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно з п. 1 договору загальна сума вкладу (депозиту) складає 12935,00 Євро. На виконання п. 1 Договору позивач вніс, а Банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок № 2630.9.159801.001 у сумі 12935,00 Євро на строк з 17 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року на умовах, визначених Договором-заявою та Основними умовами залучення банківських вкладів у АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до п. 2 Договору, за час користування коштами вкладу протягом вищевказаного строку, Банк нараховує і виплачує Вкладнику проценти за ставкою 13,00 % річних. Пунктом 6 Договору передбачено, що після закінчення строку депозитного договору, вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених п. 5.2 Основних умов. 22 квітня 2015 року позивач відкрив у банку поточний рахунок на імя дружини [PERSON] на який перерахував частину коштів з особистого рахунку. На відкритий поточний рахунок №2620.2.226842.001 у євро згідно анкети-заяви №300937/13334/00-15 від 22 квітня 2015 року на [PERSON] в період з 22.04.2015 р. по 08.05.2015 р. банком було перераховано 6511,82 Євро, про що свідчить додаткова угода до договору про банківський строковий вклад №300937/13334/00-15 від 22 квітня 2015 року за 08.05.2015 року. Залишок на особистому рахунку позивача згідно виписки по особовому рахунку на 08.05.2015 р. склав 6988,37 Євро. Після закінчення місячного терміну позивач знову звернувся із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, але банк грошові кошти не повернув, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Пунктом 6.1.2. Основних умов передбачено, що після закінчення строку, визначеного Договором-заявою та Основними умовами, вкладник має право отримати всю суму Вкладу та нарахованих процентів згідно з умовами Вкладу. Відповідно до п. 6.3.2. Основних умов при припиненні дії Договору банк зобов'язується здійснити розрахунок, повернути Вкладнику суму Вкладу і нараховані проценти на дату повернення Вкладу, та закрити Вкладний рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 1068 ЦК України, банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного документа. Згідно із ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч.5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Отже, вклад позивача відповідно до зазначеного вище договору, підлягає поверненню у валюті, вказаній в договорі, тобто у євро. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума депозитного вкладу в розмірі 6988,37 Євро, 3% річних в розмірі 25,04 Євро, всього стягнути 7013,41 Євро. Стосовно позовних вимог про стягнення пені, суд вважає, що дана вимога суперечить умовам договору. Оскільки неустойка у вигляді пені в якості забезпечення виконання банком грошових зобов'язань за договором банківського вкладу, його умовами не передбачалася, то і правових підстав для її стягнення суд не має. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд враховує, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішені справи в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд враховує, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди, яку він оцінив в сумі 15000,00 грн., тому в даній частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який складає 1 процент від суми задоволених позовних вимог, як передбачено Законом України «Про судовий збір», а саме 7013 євро, що за курсом НБУ станом на час вирішення справи становить 23,32 грн. за 1 євро, тобто 163543,16 грн., тому сума судового збору складає 1635,43 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial