Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.11.2013 р. о 21.50 год. в районі будинку №22 по вул. Першотравневій в м. Н.Каховка, Херсонської області, гр. [PERSON] керуючи автомобілем «Ford Focus Trend Sport» реєстраційний номер [NUMBER], скоїв наїзд на його доньку [PERSON], [INFO], яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. Враховуючи зазначене, позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на поховання в сумі - 22100, 32 грн, а також відшкодувати моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн. У судове засідання позивач не з*явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. На підставі ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2013 р. близько 21.50 год. в районі будинку №22 розташованого по вул. Першотравневій в м. Нова Каховка, Херсонської області, мав місце наїзд автомобіля Ford Focus Trend Sport» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], [INFO] на пішохода [PERSON], [INFO] У наслідок даної дорожньо-транспортної події пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. 23.12.2014 р. старшим слідчим ВР ДТПП СУ УМВС України в Херсонській області Мельниченко А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12013230000000786 від 10.11.2013 р. за фактом дорожньо-транспортної події, у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON], [INFO] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: об'єктивної сторони, яке передбачає недотримання (порушення) вимог ПДР України. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вiдповiдно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вiдповiдно до ч. 1 вказаної статтi, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Ч. 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, [PERSON] який заподiяв шкоду [PERSON], керуючи транспортним засобом джерелом пiдвищеної небезпеки, має вiдшкодувати завдану шкоду незалежно вiд наявностi вини. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 i 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслiдком дії джерела пiдвищеної небезпеки, незалежно вiд наявностi вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Пунктом 4 зазначеної постанови встановлено, що Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, в випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, саме вiдповiдач має довести, що шкода потерпiлому була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тiльки в цьому випадку вiн може бути звiльнений вiд відповідальностi за завдану джерелом пiдвищеної небезпеки шкоду. З наданих суду доказів, а саме: платіжних документів, вбачається, що позивачем було витрачено на поховання доньки [PERSON], поминального обіду, придбання та встановлення пам'ятника грошові кошти на загальну суму - 22100 грн. 32 коп. Статтею 2 Закону України « Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у звязку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Оскiльки [PERSON] до суду не було надано жодного доказу, який свiдчив би завдання шкоди [PERSON] в результатi наявностi в її дiях умислу або в результатi непереборної сили, суд вбачає всi пiдстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] заподiяної останньому внаслiдок ДТП матерiальної шкоди. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. [PERSON] заявлена вимога про стягнення з вiдповідача на свою користь компенсації за заподiяну в результатi ДТП та гибелі своєї доньки [PERSON] моральну шкоду в розмiрi 100 000 грн. Суд вважає встановленим та беззаперчним той факт, що в результатi дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було завдано значного болю i душевних страждань. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує тяжкі наслідки, які настали внаслідок дорожньо-транспортної події, а саме смерть [PERSON]; глибину та тривалість моральних страждань позивача, яка полягає у непоправному горі, безповоротній втраті самої рідної і найдорожчої людини, його доньки, і всіх своїх надій, повязаних з донькою, яка загинула у молодому віці, так як саме з моменту цієї жахливої трагедії позивач поніс душевні страждання та втратив нормальні життєві зв'язки, на відновлення яких необхідний час і здоров'я. З врахуванням викладених обставин суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 50 000 гривень, яка на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних обставин не може вважатися завищеною чи надмірною. Відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по кожній із задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial