Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та просив стягнути заборгованість за договором позики, а також проценти відповідно до ст.625 ЦК України. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 02 серпня 2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав, а [PERSON] отримав кошти в сумі 100 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 02 серпня 2018 року, про що свідчить розписка. Відповідач кошти не повернув, його вимога залишена без задоволення. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідачки на його користь борг за договором позики в сумі 100 000,00 грн, а також проценти відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 5375,00 грн та судові витрати. Відповідач відзив на позов не надав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року ( без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд відмови в задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків на підставі положень ст.76-78 ЦПК України, ст.1051 ЦК України. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засідання заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на безтоварність позики та зазначаючи, що на фірмі, де він працював ( власником якої є позивач), таким чином оформлялося забезпечення розрахунків покупців. Разом з тим вказував, що в правоохоронні органи він не звертався та договір не оспорював, а розписка написана ним. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань. Судом установлено, що 02 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, про що свідчать розписка, згідно якої відповідач отримав грошові кошти в сумі 100 000,00 грн строком до 02 серпня 2018 року. Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до якого зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. При цьому суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо природи правочину, оскільки жодних належних та допустимих доказів на своє підтвердження відповідач не надав. Щодо показання свідків на які вказував відповідач, то суд врахував положення ч.2 ст.1051 ЦК України, відповідно до якого, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому суд звертає увагу, що договір є правомірний та не визнаний недійним. У визначений строк борг повернений не був, про що свідчить наявність оригіналу розписки в позивача ( оригінал приєднаний до матеріалів справи). Доказів про виконання цього зобов`язання відповідач не надав та матеріали справи не містять. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1049,1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Отже, сума неповернутої позики складає 100 000,00 грн. Сума процентів, розмір яких визначений відповідно до ст.625 ЦК України за період з 03.08.2018 року по 18.05.05.2020 року становить 5 375,00 грн. Розрахунок позивачем проведений вірно з урахуванням строків користування коштами та періоду прострочення виконання. З огляду на викладене права позивач є порушеними та підлягають поновленню, а вказана сума позики та проценти підлягають стягнення на його користь. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1053,75 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved