Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання за нею права власності на домоволодіння та приватизовані присадибні земельні ділянки, посилаючись на те, що взимку 2013 року їй стало відомо, що [PERSON] має намір продати домоволодіння з присадибними земельними ділянками, розташоване по [ADDRESS], які належать їй на праві приватної власності та підтверджується виготовленою на її ім'я технічною документацією, в зв'язку з чим, 20 лютого 2013 року вона уклала із [PERSON] угоду купівлі-продажу належного їй на праві приватної власності житлового будинку з господарськими спорудами та приватизованих земельних ділянок, на яких він розміщений, розташованого по [ADDRESS], при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння та присадибних земельних ділянок, зокрема, щодо ціни, передачі житла у власність, виготовлення документів на домоволодіння та присадибні земельні ділянки, оформлення договору в нотаріальній конторі за спільні кошти. На підтвердження укладеної угоди 20 лютого 2013 року нею було сплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON]. Після сплати нею грошей, вона від [PERSON] отримала ключі і документи на належне їй домоволодіння та земельні ділянки, зробила у ньому ремонт та стала в ньому проживати, безперешкодно користуватись присадибними земельними ділянками, обробляючи їх, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформила, так як померла [INFO] року, при цьому її єдиною спадкоємицею, яка подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом є її донька - [PERSON], якій достовірно відомо про укладену між нею та її покійною матір'ю угоду купівлі-продажу та яка не заперечує щодо визнання за нею права власності на домоволодіння та земельні ділянки належні її матері. Позивач вважає, що зі своєї сторони вона виконала всі покладені на неї обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості домоволодіння та земельних ділянок, безперешкодно користуються будинком та земельними ділянками, а у зв'язку з неможливістю [PERSON] та її доньки - відповідача по справі [PERSON] з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між нею та її матір'ю укладено, однак нотаріально його посвідчити не має можливості, тому вона звернулась з даним позовом до суду. Представник позивач - адвокат [PERSON], що діє на підставі угоди про представництво клієнта адвокатом від 27 жовтня 2014 року (а.с. 4, 5), будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву (а.с. 32), згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач, будучи належними чином повідомленою про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву (а.с. 30, 31), згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення, згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що взимку 2013 року позивачці [PERSON], [INFO] (а.с. 6) стало відомо, що [PERSON] має намір продати домоволодіння з присадибними земельними ділянками, розташоване по [ADDRESS], які належать їй на праві приватної власності та підтверджується виготовленою на її ім'я технічною документацією (а.с. 11, 12, 21, 22, 23-245, 26), в зв'язку з чим, 20 лютого 2013 року позивачка уклала із [PERSON] угоду купівлі-продажу належного їй на праві приватної власності житлового будинку з господарськими спорудами та приватизованих земельних ділянок, на яких він розміщений, розташованого по [ADDRESS], при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння та присадибних земельних ділянок, зокрема, щодо ціни, передачі житла у власність, виготовлення документів на домоволодіння та присадибні земельні ділянки, оформлення договору в нотаріальній конторі за спільні кошти. На підтвердження укладеної угоди 20 лютого 2013 року позивачкою було сплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON] (а.с. 8). Після сплати грошей, позивачка від [PERSON] отримала ключі і документи на належне їй домоволодіння та земельні ділянки, зробила у ньому ремонт та стала в ньому проживати, безперешкодно користуватись присадибними земельними ділянками, обробляючи їх, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформила, так як померла [INFO] року (а.с. 7), при цьому її єдиною спадкоємицею, яка подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом є її донька - [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10, 31), якій достовірно відомо про укладену між позивачкою та її покійною матір'ю угоду купівлі-продажу та яка не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на домоволодіння та земельні ділянки належні її матері. Позивач вважає, що зі своєї сторони вона виконала всі покладені на неї обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості домоволодіння та земельних ділянок, безперешкодно користуються будинком та земельними ділянками, а у зв'язку з неможливістю [PERSON] та її доньки - відповідача по справі [PERSON] з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між нею та її матір'ю укладено, однак нотаріально його посвідчити не має можливості, тому позивач звернулась з даним позовом до суду (а.с. 1, 2-3, 29). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК України. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором, при цьому якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідною для їх обслуговування. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт неможливості нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачами, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved