Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з вказаним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд : припинити право власності [PERSON] яка є спадкоємицею після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 3/8 частки двокімнатної квартири [ADDRESS], у зв'язку з виплатою їй грошової компенсації за вказану частку ; визнати право власності за [PERSON] на 3/8 частки двокімнатної квартири [ADDRESS], яка раніше належала [PERSON], померлому [INFO], спадкоємицею якого є [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] у зв'язку з виплатою йому грошової компенсації; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], яка раніше належала [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю грошової вартості 3/8 частки в квартирі [ADDRESS] та 1/4 частки в квартирі [ADDRESS], в розмірі 65 537,12 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача надала до суду заяву, за якою підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Раніше відповідач була присутня у судовому засіданні та надавала пояснення по справі. Третя особа відділ опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справі у відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], є власником 5/8 частин квартири [ADDRESS] та 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 29.10.2011 року, виданого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON], № 4502, вбачається, що [PERSON] належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] ( а.с.20). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 29.10.2011 року, виданого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON], № 4498, вбачається, що 3/8 частки квартири [ADDRESS], належить [PERSON], після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с.16) Також, згідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 29.10.2011 року, виданого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON], № 4500, 1/4 частка однокімнатної квартири [ADDRESS] належить [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] ( а. с.27). Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача [PERSON] за [PERSON] зареєстроване 3/4 частки однокімнатної квартири [ADDRESS], з яких: 1/4 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 29.10.2011 року, виданого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON], після смерті його дружини [PERSON], померлої [INFO] та 1/2 частка, як спільна сумісна власність подружжя на підставі договору купівлі продажу від 06.04.2001 року за № 1393 . Також за [PERSON] зареєстровано 3/8 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 29.10.2011 року, виданого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON], після смерті [PERSON], померлої [INFO]. З свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 06 лютого 2012 року, актовий запис 1282, вбачається, що [INFO] помер [PERSON] .( а.с. 59) Відповідач [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] . Заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON] 05.02.2011 року, реєстр № 996 ( а.с.58) . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 29762053 від 29.02.2012 року відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]. 29.02.2012 року заведена спадкова справа № 04/2012 ( а.с. 61). З відповіді приватного нотаріуса одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 46/02-14 від 14.02.2014 вбачається Свідоцтво про право власності на майно померлого [PERSON], померлого,[INFO] , відповідачу [PERSON] не видавалось у зв'язку наявністю заборон зареєстрованих Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 15.12.2011 року ( а.с. 139). Відповідач [PERSON] належним чином спадщину не оформила посилаючись на неможливість оформлення спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] у зв'язку з накладенням арешту. Суд вважає, що відповідач [PERSON] зловживає своїми правами по оформленню спадщини так відсутні перепони в оформленні спадщини. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 12.12.2011 року по справі № 2-6460/2011 року був накладений арешт на 3/8 частини квартири [ADDRESS] та на ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 39) . 15.12.2012 року Четвертою одеською державною нотаріальною конторою внесено відповідні відомості реєстру заборон та відчужень реєстр № 11969757 та № 11969727. 19.09.2012 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з заявою про зняття арешту, з майна яке є предметом спору ( а.с. 76) . Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 26.12.2012 року (а.с. 119) скасований арешт накладений Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2011 року на 3/8 частини квартири [ADDRESS] та на ? частини квартири [ADDRESS]. Копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 26.12. 2012 року з відповідними супровідними документами, відповідач та її представник отримали, для надання особисто в реєстраційну службу одеського міського управління юстиції . Суд вважає, що відповідач [PERSON] зловживає своїми процесуальними правами, навмисно не надає даних про зняття арешту зі спірного майна, не оформлює належним чином спадщину, таким чином перешкоджає позивачу у вирішенні питання про поділ майна в натурі, припинення права власності, визнання права власності . Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що відповідач [PERSON] звернулась до нотаріуса у встановлений законом строк, таким чином вважається що відповідачу [PERSON] належить спадщина після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Таким чином [PERSON] належить 3/8 частини квартири [ADDRESS] та на 3/4 частини квартири [ADDRESS],. які раніше належали [PERSON], померлому [INFO]. Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину , але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем , має подати нотаріусу, в строк шість місяців , заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її . Відповідно до ч. 5 ст. 1258 ЦК України незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно ч. 3. ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як встановлено у судовому засіданні позивач з відповідачем, разом не проживають, мають окремі сім'ї . Відповідач користується та проживає в квартирі [ADDRESS]. Позивач користується, проживає та самостійно сплачує всі витрати на утримання квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та приписку) № 935 від 26.06.2014 року , вбачається , що особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON], відповідач не зареєстрована у вказаній квартирі ( а.с.164). Як вбачається з копії технічного паспорту станом на12.05.2011р. на квартиру [ADDRESS], квартира загальною площею 36,0 кв.м в т.ч. житловою - 17,6 кв.м. складається з однієї житлової кімнати площею 17,6 кв.м, підсобних приміщень: кухні - 7,5 кв.м, санвузол та ванна кімната - 2,6 кв м, коридору 5,7 кв.м, балкон 1,5 кв.м, комори - 0,6 та 0,6 кв.м . ( а.с. 31-33). 1/4 частка вказаної квартири яка належить [PERSON] становить - 9,0 кв.м загальної площі, та відповідно 4,4 кв.м - житлової площі. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 002/2-13 від 18.02.2013 року, проведеною ЧП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім.. Скибинського С.С.» ( а.с.97-115) виділити окремо ? частку квартири [ADDRESS] , неможливо. Таким чином вказана квартира є неподільною, спільне користування цією квартирою неможливе. Суд вважає, що 1/4 частка квартири в праві спільної часткової власності, яка належить [PERSON] є незначною, а також неможливості виділу із спільного майна в натурі, частки квартири яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Суд вважає за можливе припинити право власності [PERSON], шляхом виплати йому грошової компенсації . Ринкова вартість квартири [ADDRESS] відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 002/2-13 становить - 278 723,00 гривень, відповідно вартість 1/4 частки становить 69 680,75 гривень. Цю сума відповідач [PERSON] повинна сплатити [PERSON], який згоден на отримання грошової компенсації. Суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], яка раніше належала [PERSON]. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим , співвласник , який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки лише за його згодою. Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 ст. 358 ЦК України передбачає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Також відповідно до технічного паспорту станом на 21.04.2011 року на квартиру [ADDRESS], вбачається, що в цілому квартира загальною площею 56,2 кв.м в т.ч. житловою - 31,7 кв.м. складається з двох житлових кімнат площею 17,8 кв.м та 13,9 кв. м, підсобних приміщень: кухні - 8,9 кв.м, ванної кімнати - 2,6 кв м, туалету - 1,0 кв.м., коридорів 2,1 кв.м та 7,5 кв.м, балконів 0,6кв.м та 1,8 кв.м . ( а.с. 24-26). 3/8 частки двокімнатної квартири [ADDRESS], які належать [PERSON] становить 21,07 кв.м загальної площі квартири в т.ч. 11,88 житлової площі. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 002/2-13 від 18.02.2013 року, проведеною ЧП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім.. Скибинського С.С.» виділити окремо 3/8 та 5/8 частин квартири [ADDRESS], неможливо. Таким чином вказана квартира є неподільною, спільне користування цією квартирою неможливе. (а.с.97-115) Суд вважає, що 3/8 частки квартири [ADDRESS], в праві спільної часткової власності, яка належить [PERSON] є незначною,спільне проживання разом із відповідачем неможливе, як і виділення вказаної частки, також припинення право власності, шляхом виплати грошової компенсації, не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] Відповідачу [PERSON] належатиме в цілому квартира [ADDRESS] що є істотною обставиною для вирішення спору. Також суд вважає, що у зв'язку з тим , що за [PERSON], померлим [INFO] зареєстроване право власності на 3/8 частки квартири [ADDRESS], а [PERSON] ця частка належить в порядку спадкування, у відповідності до рекомендацій Постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», то необхідно припинити право власності [PERSON] Відповідно до Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суд з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» п.5, роз'яснено , що «вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).» П. 6 вищезазначеного Пленуму ВССУ передбачає , що «незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).» Суд вважає, за можливе визнати право власності за [PERSON] на 3/8 частки двокімнатної квартири [ADDRESS], яка раніше належала [PERSON], померлому [INFO], спадкоємицею якого є [PERSON]. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 002/2-13 становить 360 581,00 гривень, відповідно вартість 3/8 частки становить 135 217,87 гривень. Цю суму позивач [PERSON] повинен сплатити [PERSON] Також згідно роз'ясненням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», п. 1 , якого передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частина 2 цієї ж статті передбачає, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частина 1 ст. 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження майном . Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Пункт 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачає, що загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є справедливість, добросовісність та розумність. Також суд вважає, що у зв'язку з тим, що позивач [PERSON] має право на отримання відповідної грошової компенсації у зв'язку з припиненням 1/4 частку квартири [ADDRESS], а також у зв'язку припиненням права власності на 3/8 частин квартир [ADDRESS], які належать [PERSON] , та необхідності сплаті їй грошової компенсації , ці вимоги є однорідними тому можуть бути зараховані. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однією із сторін. Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 002/2-13 від 18.02.2013 року, різниця вартості часток в спільній частковій власності у зв'язку з припиненням права власності на 3/8 в квартирі [ADDRESS] та на 1/4 частку квартири [ADDRESS], становить 65 537,12,00 гривень ( 135 217,87 грн. - 69 680,75 грн. ). Відповідно квитанції № 5062.226.2 від 16.07.2014 року( а.с.162) позивачем внесено на депозитний рахунок суду, в якості забезпечення позову (грошову компенсацію за частку спільного майна) відповідно до Ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 24.06.2014 року по справі № 1527/2-6460/11 в сумі 65537,12 гривень. Ця сума підлягаю стягненню [PERSON] на користь [PERSON], як різниця грошової вартості 3/8 частки в квартирі [ADDRESS] та 1/4 частки в квартирі [ADDRESS]. Також підлягають задоволенню і позовні вимоги стосовно стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 5 737,67 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 79та ст.88 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі: 94,10гривень, 188,20 гривень та 800,00 гривень, також позивачем сплачено витрати пов'язані із проведенням експертизи в розмірі 4000,00 гривень ( а.с. 129) та сплачені послуги банку в сумі 655,37 гривень( а.с.162) .Разом судові витрати становлять 5737,67 гривень. Відповідно до ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 242 ЦК України передбачено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Outcome: approved