Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з серпня 1987 року по серпень 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано вищевказаний будинок, право власності на який оформлено на відповідача - [PERSON] , угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжям не досягнуто. З огляду на вищевикладене, позивач просить задовольнити вказані вимоги. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі. Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Крім того, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.08.1987 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серією [NUMBER] , виданим 11.08.1987 року міськім відділом РАЦС м.Херсона. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 30.08.2018 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу 05.04.1994 року сторони придбали у власність за спільні кошти житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який був оформлений на [PERSON] . Вказана обставина підтверджуються договором купівлі-продажу, посвідчений 05.04.1994 року державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Гребенюк Т.М. за реєстровим № 2-317, витягом про державну реєстрацію прав №31916782 від 04.11.2011 року та інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №192084847 від 09.12.2019 року. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Такі ж роз`яснення містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу , відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв`язку з викладеним, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд вважає необхідним вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя задовольнити в повному обсязі та визнати право власності за позивачем на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , як спільне майно подружжя, оскільки підстав для відмови в їх задоволенні суд не вбачає. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовій збір в розмірі 768 грн. 40 коп. на користь позивача.

Outcome: approved