Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він на прилюдних торгах, організованих державним підприємством «САТЕМ», купив трьохкімнатну квартиру, що [ADDRESS], про що 5 жовтня 2016 року приватним нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво. Право власності на квартиру зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно. Відповідачі не бажають виселятись з квартири, тим самим чинять йому перешкоди в користуванні квартирою і наданні доступу до квартири. 18 квітня 2017 року звернувся з листом до відповідачів про звільнення квартири в строк до 26 квітня 2017 року, однак відповідачі з квартири не виселились, доступу до квартири не надають. Посилаючись на викладене, позивач просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю квартирою, що в [ADDRESS], шляхом виселення з квартири і зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і надання вільного доступу до вказаної квартири. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності.\~ Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. [PERSON] - представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] подав на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що реалізація житлової квартири з прилюдних торгів відбулася в рамках примусового виконання ВДВС Костопільського РУЮ виконавчого напису №7871 вчиненого 09.12.2014 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], за заявою кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи». Проте, рішенням Костопільського районного суду від 04.04.2018 року у справі № 564/1718/16-ц, яке залишено без змін апеляційним судом, зазначений виконавчий напис визнано незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивачем не надано підтверджуючих доказів про наявність іншого рівноцінного постійного житла, в яке відповідачі підлягають виселенню та відсутність іншого рівноцінного постійного житла (житлових приміщень) з числа фондів житлового фонду. Враховуючи вищенаведене, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Заслухавши думку представника відповідачів, всебічно, обєктивно, повно дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1-5 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачем на прилюдних торгах, організованих державним підприємством «СЕТАМ», було придбано трьох кімнатну квартиру, про що 05.10.2016 року державним нотаріусом було видано свідоцтво серії НВА927208 та в подальшому зареєстровано за позивачем право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 09 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7871, яким звернено стягнення на квартиру номер 32, що знаходиться за адресою місто Костопіль вулиця Скляна 2. Рішенням Костопільського районного суду від 4 квітня 2018 року\~ в цивільній справі № 564/1728/16-ц виконавчий напис вчинений 09.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №7871 визнано таким, що не\~ підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 2 серпня\~ 2007 року між ПАТ «Промінвестбанк» та [PERSON] Івановчем, [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки\~ №\~ 433/07 для забезпечення виконання кредитного договору №432/07 від 22 серпня 2007 року. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира № 32, яка знаходиться за адресою: вул. Скляна 2 в м. Костопіль, Рівненської області.\~ Відповідно до умов п. 1.3 Іпотечого договору, предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видане Костопільським склозаводом 23 грудня 1998 року та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №15365669, який виданий\~ КП «Костопільске обласне бюро технічної інвентаризації» 25 липня 2007 року. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що в квартирі по вул. Скляна,2/32, м. Костопіль проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм\~ особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Судом встановлено, що в іпотеку передано квартиру, придбану не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому у спірних правовідносинах виселення без надання іншого постійного житла не можливе. Також, в судовому засіданні було встановлено, що іншого житла відповідачі не мають. Оскільки, позивач не ставить питання про виселення відповідачів з наданням їм іншого постійного житла, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири в [ADDRESS]. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмові в позові судові витрати покладаються на позивача. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення витрат по наданню правничої допомоги, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог і в цій частині, у звязку з відсутністю документально підтверджених доказів про здійснення вказаних витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed