Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №385/14/08-Пі, відповідно до якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 3 100 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,00 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 лютого 2018 року на умовах, визначених Договором. 25 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 відповідно якої максимальний ліміт заборгованості встановлено в сумі 634 697,41 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 лютого 2023 року. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором, станом на 04.09.2017 року відповідач допустив утворення заборгованості, яка становить: заборгованість за кредитом - 616 913,41 доларів США, що еквівалентно 15 884 523,38 грн.; заборгованість за відсотками - 755 511,98 доларів США, що еквівалентно 19 453 212,58 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 90 934,60 доларів США, що еквівалентно 2 341 419,00 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 196 407,31 доларів США, що еквівалентно 5 057 170,84 грн, разом 1 659 767,30 доларів США, що еквівалентно 42 736 325,79 грн. позивач пред'являє позовні вимоги до відповідача лише в частині, а саме на суму заборгованості за відсотками за останні три роки, що складає 262 191,85 доларів США, еквівалентно 6 751 016,44 грн. Крім того, 11.02.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язання, між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір поруки №04/П-51. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за відсотками солідарно у розмірі 262 191,85 доларів США. В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день і час розгляду справ були належним чином повідомлені. Від представника відповідачів [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності. Заява мотивована тим, що останній платіж за вищезазначеним кредитним договором було здійснено 20.10.2008 року, тому в силу п.4.4. Кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто 0 20.12.2008 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 20.12.2008 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту свої порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише в вересня 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Свої дводи представник підкріпив посиланням на постанови ВСУ від 02 грудня 2015 року №6-249цс15 та від 09 листопада 2016 року за №761/14514/14-ц. Згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновків, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №385/14/08-Пі, відповідно до якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 3 100 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,00 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 лютого 2018 року на умовах, визначених Договором. 25 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 відповідно якої максимальний ліміт заборгованості встановлено в сумі 634 697,41 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 лютого 2023 року. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором, станом на 04.09.2017 року відповідач допустив утворення заборгованості, яка становить: заборгованість за кредитом - 616 913,41 доларів США, що еквівалентно 15 884 523,38 грн.; заборгованість за відсотками - 755 511,98 доларів США, що еквівалентно 19 453 212,58 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 90 934,60 доларів США, що еквівалентно 2 341 419,00 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 196 407,31 доларів США, що еквівалентно 5 057 170,84 грн, разом 1 659 767,30 доларів США, що еквівалентно 42 736 325,79 грн. В рамках даного позову ПАТ «Укрсоцбанк» пред'являє позовні вимоги до відповідачів лише в частині, а саме на суму заборгованості за відсотками за період з 10.09.2014 року по 03.09.2017 року, що складає 262 191,85 доларів США, еквівалентно 6 751 016,44 грн. 11.02.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язання, між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір поруки №04/П-51. Згідно п.1.1 Договору, Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, можливих пень та штрафів у розмірі та у випадках передбачених Договором кредиту №385/14/08-Пі укладеним між Позичальником та Кредитором 11 лютого 2008 року, а також інших витрат Кредитора, що пов'язані з захистом свого порушеного права у разі невиконання/неналежного виконання Позичальником обов'язків за Договором кредиту. Посилаючись на порушення взятих на себе зобов'язань за договором з боку відповідачів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник відповідачів, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності, просив відмовити в задоволенні позову. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Приписами ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач [PERSON] уклавши 11.02.2008 року договір кредиту з ПАТ «Укрсоцбанк» отримав кредитні кошти та зобов'язався їх повернути на умовах та в строки встановлені договором з врахуванням процентів за користування кредитним коштами. ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов'язання за договором виконав, кредитні кошти [PERSON] надав, в той час як останній взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, кредит не повернув, проценти за користування процентними коштами не сплатив. [PERSON] поручившись за виконання [PERSON] взятих останнім зобов'язань, відповідає перед кредитором солідарно з основним боржником, в тому числі і в частині відкшодування заборгованості за відсотками у розмірі 262 191,85 доларів США за період з 10.09.2014 року по 03.09.2017 року. Відповідачі проти суми утвореної заборгованості не заперечували, альтернативного розрахунку суду не надали, як і не надали доказів на спростування вимог позивача. В зв'язку з встановленими обставинами та наведеними вимогами закону, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів заявлені позовні вимоги. Щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви представника відповідачів [PERSON] про застосування строків позовної давності, то суд вказує на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. [PERSON] у своїй заяві зазначає, що останній платіж за вищезазначеним кредитним договором [PERSON] здійснив 20.10.2008 року, що підтверджується розрахунком вимог банку, який є в матеріалах справи, а тому за визначенням пункту4.4 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 20.12.2008 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 20.12.2008 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту свої порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише в вересня 2017 року, тобто зі спливом позовної давності. При цьому представник відповідачів посилається на постанову ВСУ від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15 та на постанову ВСУ від 09.11.2016 року у справі №761/14514/14-ц. Суд не може погодитись з такими висновками відповідачів та їхнього представника. Так, відповідно до відповідно до п.4.4 Кредитного Договору, у випадку не виконання Позичальником зобов'язань, визначених п.п.3.3.2, 3.3.3., 3.3.7-3.3.12 цього Договору, протягом більше п'ятнадцяти календарних днів підряд, або невиконання Позичальником зобов'язань визначених п.п. 3.3.4., 3.3.5 цього Договору протягом більше шестидесяти календарних днів підряд, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим Договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги Кредитора, що випливають з цього Договору. Після сплати Позичальником відповідних сум його зобов'язання за цим Договором вважається припиненим. Разом з тим, 29 червня 2009 року між сторонами кредитного Договору підписано Додаткову Угоду №2 відповідно до п.3 якої, сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених п2.4 Договору, та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник, в свою чергу, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення Кредитора. Відповідно до п.4 Додаткової Угоди№2, інші умови Договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній Додатковій Угоді, при цьому сторони підтверджують за ними свої зобов'язання. Крім того, 03.09.2014 року [PERSON] подав Банку заяву на сплату заборгованості згідно умов Опції 15 в якій він просив здійснити погашення кредитної заборгованості ( в тому числі достроково) в порядку черговості, яка передбачена п.п.2.2 Договору про внесення змін від 03 вересня 2014 року до Договору не відновлювальної кредитної лінії №385/14/08-Пі від 11.02.2008 року в загальній сумі 80,00 доларів США. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми утвореної заборгованості, [PERSON] вносив останній платіж на погашення суми утвореної заборгованості за кредитним договором 01.10.20.2014 року в розмірі 1 000,00 грн. За викладених обставин, твердження представника відповідачів [PERSON] про пропуск позивачем строків позовної давності не знайшов свого підтвердження. [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» протягом 2008-2014 років укладали додаткові угоди з позивачем, чим [PERSON] підтверджував свою обізнаність та розуміння з умовами договору кредиту та визнавав суму утвореної заборгованості. Крім того, рішенням Апеляційного суду Київської області у справі №357/4033/15-ц стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту №385/14/09-Пі від 11.02.2008 року в сумі 9 728 873,15 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави. У вказаному рішенні судом не встановлено підстав для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що підстави для застосування позовної давності відсутні. Позивач належними та допустимими доказами довів заявлені позовні вимоги в той час, як відповідачі не надали суду докази на їх спростування, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідачів суми заборгованості в іноземній валюті то суд зазначає, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду України від 4 липня 2011 року в справі № 3-62гс11 , від 26 грудня 2011 року в справі № 3-141гс11 та від 7 жовтня 2014 року в справі № 3-133гс14 та підтверджена нещодавньою судовою практикою Вищого господарського суду України від 03 серпня 2016 року, справа № 924/1968/15 та Верховного суду України від 08.02.2017 р. у справі № 6-1905цс16. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути судові витрати: 101 270,00 грн. судового збору, по 50 635,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved