Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідачів [PERSON] в її інтересах та яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що комісією КП « ЖЕО № 2 » ПОР встановлено, що у кімнатах [ADDRESS] зареєстровані, але з січня 2018 року не проживають [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] . Відповідачами не використовується житло за призначенням. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року поновлено відповідачу [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2019 року, скасоване заочне рішення та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача щодо витребування доказів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що 24.07.2020 року здійснено комісійних вихід за адресою [ADDRESS] , у ході якого встановлено, що в даних жилих приміщеннях є ознаки тривалого невикористання їх за призначенням, відсутність приладів опалення- радіаторів , приладів для приготування їжі, особистих речей. Це все зафіксовано в акті та фото світлинах. Крім того, відповіді, що надійшли на виконання ухвали суду, також підтверджують не проживання відповідачів у даному приміщенні, відсутність їх в Україні. Заперечення надані відповідачами вважає безпідставними. Просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, надали суду заперечення щодо заявлених позовних вимог, просили проводити розгляд справи в їх відсутність. У своїх запереченнях зазначили, що відсутня заборгованість по комунальним платежам, має місце переплата, що підтверджує користування відповідачами спірним житловим приміщенням. Позовні вимоги є безпідставними та не доведені належними доказами. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Управління майном комунальної власності міста Янченко Я.В. вважає , що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. Акцентував увагу, що неповнолітній [PERSON] не навчався та не навчається у м. Полтаві, документований паспортом за межами країни. Відповідачі є такими, що втратили зв`язок з даним житловим приміщенням. Представник третьої особи Виконавчого комітету Київської районної у місті Полтава ради, як орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги відносно неповнолітнього [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки відсутні дані щодо місця проживання даної особи. В іншій частині щодо вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. Суд, заслухавши представника позивача, представників третіх осіб, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що рішенням двадцятої сесії Полтавської міської ради шостого скликання « Про питання житлово-експлуатаційних підприємств Полтавської міської ради » від 16.03.2012 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі КП « ЖЕО № 2 » ПОР. ( а.с. 5). Окремі ізольовані кімнати № 85,86,86А в даному будинку не приватизовані, належать до комунальної власності територіальної громади м. Полтави. Відповідно пункту 2.6 та пункту 5.4.2 Статуту, затвердженого рішенням одинадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 16.06.2017 року предметом діяльності та обов`язком КП « ЖЕО № 2 » ПОР є забезпечення утримання та схоронності житлового фонду. ( а.с. 6- 10). Згідно довідки № 2156 від 10 червня 2019 року у кімнаті [ADDRESS] зареєстровані відповідачі : [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , правомірність поселення яких позивачем не заперечується та не оспорюється. Як установлено в судовому засіданні, фактично відповідачам для проживання виділені кімнати 85,86,86А та дані житлові приміщення відносяться до фонду житла для тимчасового проживання . Згідно актів від 26.04.2019 року та 04.06.2019 року відповідачі з січня 2018 року в спірних кімнатах не проживають. (а.с.13-14). Актом від 24 липня 2020 року встановлено, що комісія здійснила вихід за адресою [ADDRESS] та провели відкриття вхідних дверей та опломбування вказаних кімнат. На момент відкриття були наявні такі речі: фото речей додається. Наявні ознаки тривалого невикористання приміщення. Кімнати опечатано 24 липня 2021 року. Відповідно наданих до акту фото світлин зафіксовано: відсутність радіаторів опалення, пусті меблі, безлад. У кімнатах відсутній одяг, предмети гігієни та інші речі, що свідчать про проживання осіб в ньому, приміщення потребує ремонту. Загальний стан приміщення не свідчить про проживання відповідачів у ньому, використання його за призначенням як житлового. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача щодо витребування доказів. На виконання ухвали суду надійшли відповіді: -Головне управління ДПС у Полтавській області повідомило, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України, станом на 29.12.2020 року, інформація про суми виплачених доходів [PERSON] , [PERSON] за період з 01.01.2018 року по 30.06.2019 року в центральній бази даних ДРФО відсутні; -Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повідомило, що 18.04.2019 року [PERSON] документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон, орган видачі Посольство України в Італії. -Департамент охорони здоров`я та соціального розвитку Полтавської міської ради повідомив , що відповідачі не укладали декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з жодним із комунальним центрів первинної медико-санітарної допомоги. -Управління освіти і науки Полтавської міської ради повідомив , що [PERSON] не навчався/ не навчається у закладах середньої освіти міста Полтави. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16 (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий же висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 279/4963/17 (провадження №61-4262св20). Підстав для відступу від вказаних висновків не вбачається, оскільки саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин і така практика Верховного Суду є сталою та не змінювалась. Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, суд, приймає до уваги, що зазначені вище докази відповідають ст. ст. 76-80 ЦПК України та є достатніми для задоволення позовних вимог. Суд приймає до уваги ту обставину, що стан кімн. 85,86,86 А, буд. [ADDRESS] ,який зафіксований на фото світлинах , не відповідає стану житлового приміщення, яке використовується відповідачами за призначенням, відсутні необхідні речі та предмети, що свідчать про користування даним житловим приміщенням. Відповідачі у своїх запереченнях, що надійшли до суду не зазначають, що спірні кімнати були опечатані та змінені замки, таким чином, останнім взагалі не відомо про такі дії, що свідчить про не використання останніми даного нерухомого майна як житлового. Ті докази, які були витребувані судом за клопотанням представника позивача також підтверджують факт не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні. Крім того, відповідачі в своїх запереченнях не надали належних доказів, що позивач перешкоджає їм користуватися спірним житловим приміщенням чи будь-які інші докази на спростування викладених позивачем обставин . Сам по собі факт сплати комунальних платежів не може слугувати беззаперечною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] , проте понад рік у спірних кімнатах не проживають, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved