Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.11.2007 року позивач, як позичальником, та Акціонерним комерційним банком «Європейський», як позикодавцем, було укладено договір кредиту №К/047/2101 про надання грошових коштів на споживчі цілі. З 25.03.2009 року і до 02.02.2017 року правонаступником АКБ «Європейський» за договором кредиту №К/047/2101 був ПАТ «КБ «Володимирський», що підтверджується договором про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу боргових зобов`язань) за кредитними договорами. 17.12.2013 року Комсомольським районним судом м.Херсона було ухвалено рішення у цивільній справі №667/4897/13-ц за позовом ПАТ «КБ «Володимирський» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Володимирський» заборгованість за кредитним договором в сумі 174631,38 грн. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 24.02.2014 року вказане рішення залишено без змін. У квітня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області надіслав на адресу позивача повістку про виклик для участі у справі №766/6471/17 за заявою ТОВ «Кредоактив» про заміну сторони виконавчого провадження. При цьому, до повістки було надано копію договору №03/16-2, укладеного 02.02.2017 року ТОВ «Інвест Кредит Капітал» та ТОВ «Кредоактив». Позивач вважає, що спірні договір №43-Л від 20.02.2015 року про передавання в довічне управління непроданих активів і договір №03/16-2 від 02.02.2017 року про відступлення прав вимог, слід визнати недійсними в тих частинах, якими спочатку ПАТ «КБ «Володимирський» передав ТОВ «Інвест Кредит Капітал» в довічне управління право вимоги до позивача за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 17.12.2013 року, а потім ТОВ «Інвест Кредит Капітал» продав ТОВ «Кредоактив» право вимоги. Спірний договір №43-Л від 20.02.2015 року ПАТ «КБ «Володимирський» - ТОВ «Інвест Кредит Капітал» в довічне управління «непроданих активів», в частині, якою у такий спосіб у якості «непроданого активу» було передано в довічне управління право вимоги до позивача, суперечить нормі ч.1 ст.203 ЦК України. Виходячи зі змісту вказаної частини оспорюваного договору, його предметом є передача у довічне управління права вимоги до позивача за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 17.12.2013 року. Тобто, умовами спірного договору ПАТ «КБ «Володимирський» фактично надав ТОВ «Інвест Кредит Капітал» у довічне управління право вимагати від боржника належного та реального виконання рішення суду. Позивач вважає, що договір №43-Л від 20.02.2015 року не відповідає нормам чинного законодавства України та протрушує його права та законні інтереси, як споживача фінансових послуг. Якщо судом за позовом оспорювань частину договору №43-Л від 20.02.2015 року буде визнано недійсною, то слід також визнати недійсною і оспорювану позовом частину укладеного 02.02.2017 року ТОВ «Інвест Кредит Капітал», як продавцем, та ТОВ «Кредоактив», як покупцем, договору №03/16-2 про відступлення прав вимоги, якою відступлено право вимоги до позивача. У зв`язку з цим, позивач просить укладений 20.02.2015 року ПАТ «КБ «Володимирський» і ТОВ «Інвест Кредит Капітал» «договір №43-Л про передавання в довічне управління непроданих активів» - визнати недійсним в частині, якою передано в довічне управління право вимоги до [PERSON] за договором кредиту №К/047/2101 від 27.11.2007 року. Укладений 02.02.2017 року ТОВ «Інвест Кредит Капітал», як продавцем, та ТОВ «Кредоактив», як покупцем, «Договір №03/16-2 про відступлення прав вимоги» - визнати недійсним в частині, якою відступлено право вимоги до [PERSON] за договором кредиту №К/047/2101 від 27.11.2007 року. Ухвалою суду від 08.08.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Представник відповідача - ТОВ «Кредоактив» надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що 27.11.2007 року між [PERSON] та АКБ «Європейський» було укладено договір кредиту №К/047/2101, забезпечений договором поруки від 27.11.2007 року та іпотечним договором від 27.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Антоновою Н.В., зареєстровано в реєстрі за №3450, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. 25.03.2009 року між АКБ «Європейський» та ВАТ «КБ «Володимирський» був укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки. В свою чергу, ПАТ «КБ «Володимирський» звернувся до Комсомольського районного суду м.Херсона із позовом про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 174 631,38 грн., та стягнення понесених судових витрат. В результаті чого, судом внесено рішення по справі №667/4897/13-ц від 17.12.2013 року, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Володимирський» заборгованість за кредитним договором в сумі 174 631,38 грн., та судовий збір в сумі 1746,32 грн. У зв`язку з ліквідацією ПАТ «КБ «Володимирський», усі непродані активи банку, в тому числі актив, який виник з кредитного договору, забезпеченого договором поруки та договором іпотеки, було передано ТОВ «Інвест Кредит Капітал» за договором №43-Л від 20.02.2015 року про передачу в управління непроданих активів. Ухвалою суду від 02.06.2015 року по справі №667/3923/15-ц, замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «КБ «Володимирський» на ТОВ «Інвест Кредит Капітал». В свою чергу, в рамках процедури реалізації активів ліквідованого банку, 02.02.2017 року ТОВ «Інвест Кредит Капітал» здійснено відступлення прав вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки на користь ТОВ «Кредоактив» за договором №03/16-2 від 02.02.2017 року про відступлення прав вимоги. Так, з 02.02.2017 року до нового кредитора перейшли усі, без обмеження, права на всі платежі за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки. На виконання п.2.2 договору №03/16-2 від 02.02.2017 року про відступлення прав вимоги, ТОВ «Інвест Кредит Капітал» було повідомлено усіх позичальників та поручителів/застоводавців/іпотекодавців про відступлення прав вимоги за кредитними договорами по формі, передбаченій додатком 2 до договору №03/16-2 віл 02.02.2017 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.05.2017 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ТОВ «Інвест Кредит Капітал» на ТОВ «Кредоактив». Постановою Херсонського Апеляційного суду від 03.09.2019 року задоволено заяву ТОВ «Кредоактив» про видачу дублікатів виконавчих документів виконання рішення Комсомольського районного суду м.Херсона по справі №667/4897/13-ц від 17.12.2013 року, яким з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Володимирський» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 174631,38 грн. та судовий збір 1746,32 грн. Ухвалою від 26.11.2019 року Херсонського міського суду Херсонської області задоволено заяву ТОВ «Кредоактив» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу, а саме виконавчого листа, виданого 24.07.2014 року Комсомольським районним судом м.Херсона на виконання рішення у справі №667/4897/13-ц від 17.12.2013, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Володимирський» заборгованість за кредитним договором в сумі 174631,38 грн., та судового збору в сумі 1746,32 грн. Отже, обов`язок зі сплати [PERSON] заборгованості у розмірі 174631,38 грн. за кредитним договором від 27.11.2007 року №К/0472101 на користь ТОВ «Кредоактив» встановлений судовим рішенням та не потребує в силу положень ч.2 ст.82 ЦПК України доказуванню. Позивач вважає, що відступлення права вимоги за кредитним договором може відбуватися тільки за договором факторингу. При цьому, він посилається на п.3 ч.3 ст.47 і п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Проте, ці положенні не вказують на заборону відступлення права вимоги за кредитним договором у інший факторинг спосіб. Крім цього, сам позивач визнав, що ознак факторингу у оскаржуваному договорі немає, а отже ліцензії ТОВ «Кредоактив» на цю операцію отримувати не потрібно. Представник відповідача - ТОВ «Інвест Кредит Капітал» надав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач вважає незаконним та просить визнати частково недійсним, зокрема, договір №43-Л від 20.02.2015 року про передавання в управління непроданих активів, що був укладений між ПАТ «КБ «Володимирський», ТОВ «Інвест Кредит Капітал» та Національним банком України у частині, що стосується позивача. Проте, позивач не вказав у чому саме оскаржуваний договір суперечить положенням ст.ст.4, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, позов є необґрунтованим та безпідставним. Також, у позові зазначено, що уступка прав стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової обставини чинним законодавством не передбачена з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у справі №923/945/13 у постанові від 19.08.2019 року. Проте, вказане не відповідає дійсності, оскільки у зазначеній справі Верховний Суд України звертав увагу на те, що сторони оспорюваного договору уступки права вимоги, не змінюючи кредитора у зобов`язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично змінили стягувача на стадії виконання судового рішення. Проте, у даній справі сторони уклали договір, яким замінено кредитора у зобов`язані. Право вимоги перейшли до ТОВ «Інвест Кредит Капітал», а потім до ТОВ «Кредоактив» в результаті ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Володимирський». Таким чином, оскільки за договором управління ТОВ «Інвест Кредит Капітал» є правонаступником ліквідованого ПАТ «КБ «Володимирський», то до нього перейшли права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Також, ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 02.06.2015 року у справі №667/3923/15-ц замінено стягувача з ПАТ «КБ «Володимирський» на ТОВ «Інвест Кредит Капітал» саме на підставі оскаржуваного договору. Отже, обставини можливості заміни стягувача та законність переходу прав вимоги встановлено судовим рішенням. Таким чином, законність та обґрунтованість заміни стягувача встановлена рішенням суду та не потребує доказуванню. Крім того, оскаржуваний договір підписано сторонами 20.02.2015 року, а позов подано у 2019 році, тобто більше ніж через 3 роки. При цьому, всі позичальники повідомлялися про передачу активів в управління, відбувалася заміна стягувача у судовому порядку, а отже позивач знав чи міг знати про укладення такого договору. Представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності щодо вимог у частині договір №43-Л від 20.02.2015 про передавання в управління непридатних активів, що був укладений між ПАТ «КБ «Володимирський», ТОВ «Інвест Кредит Капітал» та Національним банком України у частині, що стосується позивача. Ухвалою суду від 27.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача - ПАТ «Комерційний банк «Володимирський» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача - ТОВ «Інвест Кредит капітал» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача - ТОВ «Кредоактив» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.11.2007 року між [PERSON] та АКБ «Європейський» було укладено договір кредиту №К/047/2101, забезпечений договором поруки від 27.11.2007 року та іпотечним договором від 27.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Антоновою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №3450, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. 25.03.2009 року між АКБ «Європейський» та ВАТ «КБ «Володимирський» був укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона по справі №667/4897/13-ц від 17.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Володимирський» заборгованість за кредитним договором в сумі 174 631,38 грн., та судовий збір в сумі 1746,32 грн. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 24.02.2014 року вказане рішення залишено без змін. У зв`язку з ліквідацією ПАТ «КБ «Володимирський», усі непродані активи банку, в тому числі актив, який виник з кредитного договору, забезпеченого договором поруки та договором іпотеки було передано ТОВ «Інвест Кредит Капітал» за договором №43-Л від 20.02.2015 року про передачу в управління непроданих активів. Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 02.06.2015 року по справі №667/3923/15-ц, замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «КБ «Володимирський» на ТОВ «Інвест Кредит Капітал». 02.02.2017 року ТОВ «Інвест Кредит Капітал» здійснено відступлення прав вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки на користь ТОВ «Кредоактив» за договором №03/16-2 від 02.02.2017 року про відступлення прав вимоги. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.05.2017 року замінено стягувача ТОВ «Інвест Кредит Капітал» у виконавчому провадженні відкритому на виконання рішення Комсомольського районного суду м.Херсона по справі №667/4897/13-ц від 17.12.2013 року щодо погашення заборгованості за кредитним договором №К/047/2101 від 27.11.2007 року правонаступником ТОВ «Кредоактив». Постановою Херсонського апеляційного суду від 03.09.2019 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14.05.2018 року скасовано та постановлено нову. Заяву ТОВ «Кредоактив» про видачу дублікату виконавчого документа задоволено. Видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі №667/4897/13-ц від 17.12.2013 року, яким з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Володимирський» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 174631,38 грн. та судовий збір 1746,32 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.11.2019 року заяву ТОВ «Кредоактив», заінтересовані особи: [PERSON] , Корабельний районний відділ державної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа задоволено. Поновлено строк на пред`явлення виконавчого документа, виданого 24.07.2014 року Комсомольським районним судом м.Херсона, на виконання рішення у справі №667/4897/13-ц від 17.12.2013 року, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Володимирський» заборгованість за кредитним договором в сумі 174 631,38 грн. та судового збору в сумі 1746,32 грн. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Спеціальними нормативно-правовими актами, що регулюють відносини, які виникають зв`язку з ліквідацією банків, станом на день прийняття рішення Національним банком України про ліквідацію стягувача та призначення ліквідатора, є Закон України «Про банки та банківську діяльність» та Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 №369. Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 №46 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу про порушення банківського законодавства», визначено, що процедура ліквідації банку, розпочата до набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», завершується згідно з порядком, установленим законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом. Статтею 96 Закону (в редакції, який діяв до набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») передбачено, що кошти, одержані в результат ліквідаційної процедури, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у відповідній черговості. У разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжита заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів. Питання передачі непроданих активів банку в управління визначеній Національним банком України юридичній особі врегульовано Положенням. Пунктом 13.10 глави 13 розділу VI зазначеного Положення передбачено, що ліквідатор передає юридичній особі, з якою укладено договір про передавання в управління непроданих активів банку ці активи, а також документи щодо подальшого задоволення вимог кредиторів зі рахунок цих активів на умовах, визначених у договорі. Пунктом 13.11 Положення передбачено, що юридична особа, якій передано в управлінні непродані активи банку, який ліквідовано, набуває прав сторони (учасника) у судових справах, якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку. Так, на виконання рішення Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльністю банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем від 10.02.2015 №64 щодо визначення юридичної особи в управління якої будуть передаватись непродані активи банку, 20.02.2015 року між стягувачем, Національним банком України та ТОВ «Інвест Кредит Капітал» (далі - управитель), укладений Договір №43-Л про передавання в управління непроданих активів (далі - договір). Відповідно до договору, 26.02.2015 року управителю передані всі активи стягувача. ТОВ «Інвест Кредит Капітал», як управитель активів стягувача, має право володіти, користуватися і розпоряджатися активами, відповідно до законодавства України та договору, а також бути правонаступником стягувача в справах, однією із сторін яких є стягувача, зокрема, у виконавчих провадженнях. Серед інших активів, згаданими вище, стягувача передано управителю за актом актив, який виник із кредитного договору №К/047/2101 від 17.12.2013 року (далі - кредитний договір), який укладено між стягувачем та [PERSON] (далі - Боржник). Частиною 2 статті 316 ЦК України передбачений особливий вид права власності - право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Статтею 317 ЦК України, передбачено зміст права власності, а саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. Законом чи договором управління майном можуть бути передбачені обмеження права довірчої власності управителя. Згідно ч.5 ст.1033, ч.1 ст.1037 ЦК України управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном з обмеженням права відчужувати майно, передане в управління. Відповідно до положення ст.1029 ЦК України та пункти 1.1, 2.2., 5.1., 9.4 - 9.6, 9.8. договору, за змістом яких управитель здійснює управління активами не в інтересах установника управління (банк), а в інтересах вигодонабувачів - кредиторів банку; активи, що є предметом управління, не повертаються банку, а договір продовжує свою дію і за сторонами зберігаються їх права та обов`язки. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що за договором управління ТОВ «Інвест Кредит Капітал» є правонаступником ліквідованого ПАТ «КБ Володимирський», то до нього перейшли права вимоги до за кредитним та іпотечним договором. Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема п.п.1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №2-н-148/09 від 25.04.2018 року. Відповідно до позиції Верховного суду України у Постанові від 20 листопада 2013 р. у справі №6-122цс13 виходячи зі змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст.378 Цивільного процесуального кодексу України , ст.8 Закону України від 21 квітня 1999 р. №606-XIV «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача . Таким чином, посилання на те, що права вимоги за кредитним договором, за яким вже винесене судове рішення, неможливо відступити є безпідставними. Крім цього, ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 02.06.2015 року у справі №667/3923/15-ц замінено стягувача з ПАТ «КБ «Володимирський» на ТОВ «Інвест кредит капітал» саме на підставі оскаржуваного договору. Отже, обставини можливості заміни стягувача та законність переходу прав вимоги встановлено судовим рішенням. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивачем не зазначено жодної підстави, за якою суд може дійти висновку та вважати недійсними зазначені договори. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. ТОВ «Інвест кредит капітал» та ТОВ «Кредоактив» під час укладення договору відступлення прав вимоги від 02.02.2017 року дотримались вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, а доводи позивача про визнання вказаного правочину недійсними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд вважає позовну заяву про визнання договору про відступлення права вимоги від 02.02.2017 року недійсним, необґрунтованим та такою, що задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи зазначені позивачем обставини та представлені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову. Доказів, які б спростовували наведені висновки суду, матеріали справи не містять. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на їх безпідставність.

Outcome: dismissed