Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.03.2015 року [PERSON] було надано кредит у сумі 20294,40 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 20.10.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 25027,92 гривень, яка складається з наступного: 17918,62 грн. заборгованість за кредитом; 2638,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4470,66 грн. заборгованість за пенею та комісією; 0,00 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою суду від 03.01.2017 року відкрито провадження у справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою суду від 23.05.2018 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду. 14.11.2018 року відповідач надав до суду письмові заперечення, згідно якого позов є незаконним та необґрунтованим, підлягає залишенню без задоволення. Відповідач перебуває на військовій службі з 06.10.2014 року, є учасником бойових дій у складі Національної гвардії України. Згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Листа Нацбанк України від 02.09.2014 року №18-112/48620, Листа Міністерства оборони України від 21.08.2014 року №322/2/7142 відповідач звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, штрафів (пені) за несвоєчасну сплату платежів по кредиту, комісії по кредиту. Саме тому, Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.03.2015 року з [PERSON] та нібито отримання ним кредиту у розмірі 20294,40 грн. є такою, що протирічить діючому законодавству України. Сам факт підписання цієї угоди є безпідставним і незаконним. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Відповідач вважає, що всі доводи позивача, які містяться в його позовній заяві є безпідставними, а сама позовна заява є необґрунтованою. Просив залишити без задоволення позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк». 07.03.2019 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов є незаконним та необґрунтованим, підлягає залишенню без задоволення. Відповідач перебуває на військовій службі з 06.10.2014 року, є учасником бойових дій у складі Національної гвардії України. Згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Листа Нацбанк України від 02.09.2014 року №18-112/48620, Листа Міністерства оборони України від 21.08.2014 року №322/2/7142 відповідач звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, штрафів (пені) за несвоєчасну сплату платежів по кредиту, комісії по кредиту. Саме тому, Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.03.2015 року з [PERSON] та нібито отримання ним кредиту у розмірі 20294,40 грн. є такою, що протирічить діючому законодавству України. Сам факт підписання цієї угоди є безпідставним і незаконним. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Відповідач вважає, що всі доводи позивача, які містяться в його позовній заяві є безпідставними, а сама позовна заява є необґрунтованою. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві, просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.03.2015 року [PERSON] було надано кредит у сумі 20294,40 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно п.1.1.1 Генеральної угоди, сторони погодили по договору зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 4946,46 грн, комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн. та штраф на 2406,52 грн. Заборгованість по договору -1 з дати підписання Генеральної угоди складає 21754,42 грн., що визначено п.1.1.2 Генеральної угоди. Згідно п.2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 20294,42 грн. на строк 36 місяців, з 12.03.2015 року по 31.03.2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказаній в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 736,28 грн., для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості з кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.03.2018 року. Пунктом 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість з кредиту, починаючи з 32-го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 7352,98 грн. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з Генеральною угодою, Умовами та правилами, що передбачено п. 2.5 Генеральної угоди. Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди при порушені позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Таким чином, добровільно погодженими умовами Генеральної угоди сторони визначили, що внаслідок домовленості про реструктуризацію заборгованості за кредитним Договором - 1 та кредитним Договором - 2 узгоджений розмір заборгованості позичальника перед Банком становить 21754,42 грн та передбачили порядок її погашення шляхом сплати обумовленої суми кредиту. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд виходить з того, що Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526,1054 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі №199/4115/16-ц від 27 травня 2019 року. З огляду на викладене, на підставі ст.ст.1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у письмовий формі укладений кредитний договір, умови якого відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим права кредитора підлягають судовому захисту. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 12.03.2015 року, зі змісту якого вбачається, що її розмір становить 25027,92 гривень, з яких: 17918,62 грн. заборгованість за кредитом; 2638,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4470,66 грн. заборгованість за пенею та комісією; 0,00 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Дослідивши умови укладеного між сторонами кредитного договору, розрахунок заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення відсотків, штрафу та пені задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з Указом Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 17.03.2014 року на території України було запроваджено особливий режим. Зі змісту посвідчення серії [NUMBER] , виданого 26.05.2015 року Головним управлінням національної гвардії України, [PERSON] є ветераном війни-учасником бойових дій. Як вбачається з довідки №1042 від 11.05.2018 року, виданої військовою частиною [NUMBER] , [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 06.10.2014 року по теперішній час. Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховуються за період з 12.03.2015 року по 20.10.2016 року. В період з 06.10.2014 року по теперішній час відповідач перебуває на військовій службі. Таким чином, відповідач безпосередньо приймає участь в антитерористичній операції. Наявні у справі докази підтверджують факт участі відповідача у антитерористичній операції та наявність у нього статусу учасника бойових дій. Безпосередня участь [PERSON] у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду дає підстави для висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія пункту 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто норми щодо не нарахування йому процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій за невиконання своїх зобов`язань і пені за кредитним договором з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Тобто вимога про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, штрафу та пені не може бути задоволена. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17918,62 грн. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378,00 гривень.

Outcome: partial