Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором на виконання робіт в розмірі 2061 грн. 35 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладених між позивачем та відповідачем договорів на виконання робіт, відповідач не виконує своїх зобов'язань, в результаті чого виникла вказана сума заборгованості. В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01 січня 2015 року між сторонами був укладений договір на виконання робіт, відповідно до якого відповідач доручає, а позивач бере на себе зобов'язання виконати роботи по забезпеченню схоронності та зберігання майна відповідача. Термін дії договору з 01 січня 2015 року по 31 січня 2015 року. Відповідно до п. 2.1. договору, за виконану роботу відповідач сплачує позивачу винагороду у розмірі 1 220,00 грн. за домовленістю. 31 січня 2015 року сторони погодились, що позивачем відповідно до умов договору від 01 січня 2015 року були виконані наступні роботи: роботи по забезпеченню схоронності та зберігання майна відповідача. Робота виконана в повному обсязі та у встановлений строк. Вартість робіт становить 1 220,00 грн. Відповідач жодних претензій до позивача не має, про що складено акт приймання-передачі виконаних робіт. Також, 01 лютого 2015 року між сторонами був укладений договір на виконання робіт, відповідно до якого відповідач доручає, а позивач бере на себе зобов'язання виконати роботи по забезпеченню схоронності та зберігання майна відповідача. Термін дії договору з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року. Відповідно до п. 2.1. договору, за виконану роботу відповідач сплачує позивачу винагороду у розмірі 1 462,00 грн. за домовленістю. Пунктом 4.1. договору передбачено, що договір може бути розірвано за погодженням сторін, або відповідачем в односторонньому порядку у разі відсутності потреби у виконанні робіт. Так, 25 лютого 2015 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору про виконання робіт з зберігання майна, відповідно до якої сторони прийшли згоди, що договір між відповідачем та позивачем про виконання робіт з зберігання майна вважається розірваним з 25 лютого 2015 року на підставі п. 4.1. договору у зв'язку з відсутністю потреби у виконанні робіт. 25 лютого 2015 року сторони погодились, що позивачем відповідно до умов договору від 01 лютого 2015 року були виконані наступні роботи: роботи по збереженню майна. Робота виконана в повному обсязі та у встановлений строк. Вартість робіт становить 1 315,80 грн. Відповідач та позивач жодних претензій один до одного не мають, про що складено акт приймання-передачі виконаних робіт. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Мелітополь» № 133 від 16 березня 2015 року зобов'язання по договору з позивачем складає 2 061,35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частина 1 ст. 846 ЦК України передбачає, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved