Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача. Посилався на те, що з відповідачем він зареєстрував шлюб 17.04.2004 року. Від цього шлюбу у них є одна неповнолітня донька: [PERSON] , [INFO] . Їх стосунки поступово почали погіршуватися, сторони не підтримують подружніх стосунків протягом останніх двох років та припинили ведення спільного господарства. Основною причиною розпаду їхньої сім`ї стали різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів, нерозуміння одне одного, внаслідок чого між ними виникли неприязні відносини. Він втратив почуття любові до [PERSON] . Окрім того, позивач вказував на те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вони із відповідачем не мають наміру зберегти шлюб. Примирення між ними неможливе. У даний час їх шлюб носить формальний характер, кожен із них фактично живе своїм особистим життям, а тому подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Спору про стягнення аліментів та поділ майна між ними немає. Просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 08.12.2020 року за клопотання відповідача провадження по справі було зупинено та надано сторонам строк на примирення - один місяць. 11.01.2021 року провадження по справі було поновлено. Позивач у судовому засіданні 08.12.2020 року позов підтримав та пояснив суду, їх шлюб розпався. Вони протягом тривалого часу проживають окремо, примирення між ними неможливе. 11.01.2021 року [PERSON] у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві зазначив, що за наданий судом строк на примирення вони не примирились, просить розі варти шлюб та розглянути справу у його відсутності. Відповідач у судовому засіданні 08.12.2020 року позов не визнала. Пояснила суду, що їх шлюб не розпався остаточно та просила надати строк на примирення. У судове засідання 11.01.2021 року [PERSON] не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. З урахуванням положень ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності відповідача. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу 11.01.2021 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, заслухавши вступне слово учасників, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Як було встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі, який між ними зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Луганська 17.04.2004 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 116 (а.с.4). Від цього шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно наданих суду заяв, примиритись вони не бажають, що підтверджує наявність підстав для задоволення позову. За наданий судом термін на примирення сторони не примирились. Суд також враховує роз`яснення, викладені у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до яких рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Враховуючи вище викладене, а також встановлені судом дійсні обставини справи, зокрема взаємини сторін, їх ставлення одне до одного, відсутність фактичного спільного проживання, а також конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать його інтересам. При цьому суд зауважує, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім?я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі наведеного, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved