Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме жилим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. На підставі договору купівлі-продажу позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS] спільна частка якої належала [PERSON]. З початком проведення антитерористичної операції на території Донецької області, в травні 2014 року, Відповідач переїхав до нового місця проживання і наразі він перебуває в Росії, там живе, працює та має наміри отримати російське громадянство, однак пообіцяв знятися з місця реєстрації. У зв'язку з цим, Відповідач надав довіреність, на підставі якої його можна було б зняти з реєстрації. Але зняти його з реєстрації наразі неможливо, бо для цього Відповідачу потрібен військовий квиток, якого Відповідач загубив, а без цього квитка відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Дачненської сільської ради Мар'їнського району Донецької області не може зняти Відповідача з місця його реєстрації проживання. Кількість зареєстрованих в Квартирі людей позначається на сплаті за спожиті комунальні послуги, бо ці послуги нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих людей в квартирі. З приводу зняття з реєстрації місця прооживання Відповідача [PERSON] звернувся до відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Дачненської сільської ради Мар'їнського району Донецької області за роз'ясненнями про зняття з реєстрації місця проживання Відповідача, де мені пояснили, що наразі у них не має правових підстав зняти з реєстрації місця проживання Відповідача і порадили вирішити це питання в судовому порядку. Позивач у судове засідання не з'явилася, на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, клопотань не заявляє. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Тому, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи підставність та обґрунтованість позовних вимог, суд звертає увагу, що питання про втрату членом сім'ї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких угод, зокрема договору найму, між сторонами не укладався та спір нежитлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З наведенного положення закону можна виділити такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім'ї власника житла та проживати разом з ним. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України не є членом сім'ї позивача власника спірного домоволодіння, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався, однак позивач надала згоду на проживання відповідача в належній їй квартирі. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 КонституціїУкраїни передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджаєтьс ясвоїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-якідії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що на ствердження вибуття наймача або членів його сім'ї на постійне проживання в інше жиле приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення5 трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що відповідач за адресою: [ADDRESS], що підтверджено акту депутату Курахівської міської ради Донецької області, виданого 06.07.2017 року за підписом депутата міської ради на підставі показів свідків. [PERSON] мешкає у Російськй Федерації. Враховуючи вказане, судом встановлено факт відсутності [PERSON] в спірному житловому приміщенні на праві мешкання строком понад один рік з огляду на наведені вище докази. Виходячи з положень абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки суд за не вправі вчиняти дії, які визначені зазначеним законом та відносяться до компетеннції органів реєстрації. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved