Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 13.11.1993 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, який 01.12.2003 року розірваний рішенням суду. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS]. У цій квартирі, крім нього з сином, також зареєстрована відповідачка, яка проживає за іншою адресою. Квартира набута ними під час шлюбу за спільні кошти, отримані шляхом продажу належних їм квартир: його квартири [ADDRESS] та квартири відповідачки [ADDRESS]. Отримані кошти у сумі 94792 грн. 46 коп. вони інвестували в будівництво спірної квартири шляхом укладення відповідачкою 21.06.2001 року з ВАТ трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього договору інвестування будівництва №431006. На теперішній час відповідачка не визнає його права власності на частку у спільному майні та перешкоджає йому у користуванні спірною квартирою. Враховуючи наведене, позивач просить ухвалити рішення яким визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ним та відповідачкою право власності на ? частину спірної квартири за кожним, як на частку в спільній сумісній власності подружжя; виділити йому у користування кімнату прощею 12,2 кв.м, відповідачці кімнату площею 17,8 кв.м, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та балкон залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачка в судовому зсіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та підтвердила, що спірна квартира є спільною сумісною власністю її та позивача, оскільки придбана за час шлюбу за кошти, отримані від продажу їх квартир. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 13.11.1993 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2003 року шлюб між ними розірвано. 20 квітня 2006 року розірвання шлюбу зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 08.02.2002 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Вказаний правовстановлюючий документ зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України, яка діяла на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Такі самі положення закріплені і в ч.1 ст.60 СК України. Як пояснив позивач, що визнано відповідачкою, квартира [ADDRESS] придбана сторонами за спільні кошти, отримані від продажу раніше належних їм квартир, під час перебування у шлюбі. Таким чином судом встановлено, що спірна квартира набута сторонами за час перебування у шлюбі та відповідно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене та визнання позову відповідачкою, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем та відповідачкою права власності на ? частину спірної квартири за кожним в порядку поділу майна подружжя підлягають задоволенню Оскільки судом задовольняються вищезазначені позовні вимоги саме у зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку, що спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя, окремому задоволенню вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя не підлягають. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо виділення позивачу у користування кімнати площею 12,2 кв.м, відповідачці кімнати площею 17,8 кв.м, з залишенням у спільному користуванні сторін кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та балкону виходячи з наступного. Відповідно до довідки форми № 3 від 08 червня 2011 року, виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Білоозерне», в спірній квартирі, крім сторін, зареєстрований та проживає неповнолітній син сторін [PERSON], [INFO]. Спірна квартира має дві житлові кімнати площею 12,2 кв.м та 17,8 кв.м. Позивач в судовому засіданні просив виділити йому в користування кімнату площею 12,2 кв.м, посилаючись на те, що вона є найменшою, а відповідачці та сину залишити у користуванні кімнату площею 17,8 кв.м. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім того, відповідно до ст. 50 ЖК України не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що визначення порядку користування квартирою, про який просить позивач, призведе до порушення житлових прав неповнолітньої дитини сторін, яка має право користуватися спірною квартирою нарівні зі своїми батьками - власниками квартири. Також, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 1700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial