Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15 листопада 2013 року між ним та ПАТ «[PERSON] Дніпро» було укладено договір банківського строкового вкладу № 26357030669606 «VIP прибутковий», відповідно до п. 1.6. якого та квитанції № 42228 від 15.11.2013 року про зарахування готівки на строковий вклад він передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 53000 Євро строком зберігання до 20.11.2014 року з процентною ставкою 7 % річних. На підставі п. 2.3. Договору банківського строкового вкладу позивач 12.06.2014 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про дострокове розірвання договору банківського строкового вкладу і повернення суми вкладу. Проте відповідачем було відмовлено позивачу в поверненні суми вкладу і нарахованих процентів. Позивач просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 53000 Євро і суму процентів у розмірі 3771 Євро, 3 % річних від суми заборгованості, що складає 6968 грн., інфляційні витрати, що складають 85267,20 грн. 20 коп. та судові витрати. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. До суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти розгляду справи не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України заочно. До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 09.09.2016 року представником відповідача надано письмові заперечення, в яких відповідач не визнає дійсність укладання депозитного договору між позивачем та відповідачем, посилається на те, що спірний договір є нікчемним, а тому є недійсним, оскільки по факту заволодіння начальником Гагарінського відділення ПАТ «[PERSON] Дніпро» грошовими коштами позивача відкрито кримінальне провадження №12014040000000025 за ст. 191 ч.5 КК України. При підписанні квитанції готівкового зарахування на строковий вклад №42228 від 15.11.2013 року начальник Гагарінського відділення банку [PERSON] перевищила свої посадові обовязки, привласнила грошові кошти позивача, до каси банку дані гршові кошти не надходили, тому вимоги слід предявляти саме до неї, а не до ПАТ «[PERSON] Дніпро». У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі, на умовах та в порядку, встановлених договором, а ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦПК України). До відносин банка та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу. У відповідності зі ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦПК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, - які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 03 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифікату; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9. Глави 2 розділу IV Інструкції про проведення касових операцій банками в України, затвердженої постановою Правління Національного банку України 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Отже, виходячи із положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9. глави 2 розділу IVІнструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифікату чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановлених законом, іншими нормативно правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобовязання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника зявляється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку відповідний обовязок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, 15.11.2013 року між позивачем та ПАТ «[PERSON] Дніпро» був укладений договір банківського строкового вкладу № 26357030669606 «VIP-прибутковий», відповідно до п.п. 1.2, 1.6 якого та квитанції про зарахування готівки на строковий вклад від 15.11.2013 року позивач передав банку, а банк прийняв суму в розмірі 53000,00 Євро строком зберігання до 20.11.2014 року з процентною ставкою 7 % річних з виплатою нарахованих відсотків в кінці строку. За п. 3.1.3. Договору банк зобовязаний сплачувати вкладнику проценти за вкладом, повернути суму вкладу у розмірі, порядку та на умовах, встановлених цим договором. Відповідно до п. 3.4.2. вкладник має право на отримання суми вкладу та нарахованих процентів в порядку і на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 2.3. Договору строкового банківського вкладу, вкладник має право звернутися до банку з письмовою вимогою про повернення суми вкладу або його частини до закінчення строку дії вкладу. Сторони прийшли до згоди, що у випадку повернення суми вкладу або його частини до закінчення строку дії вкладу, визначеного в п. 1.3 цього Договору, цей Договір вважається достроково розірваним з ініціативи вкладника. Дострокове повернення частини суми вкладу за цим Договором до закінчення строку дії вкладу прирівнюється до дострокового розірвання цього договору з ініціативи вкладника з наслідками, встановленими п.п. 2.6 цього Договору. Відповідно до п. 2.6. Договору, при достроковому поверненні суми вкладу або частини суми вкладу, [PERSON] здійснює перерахунок нарахованих та/або сплачених процентів на фактичну кількість днів з дати, що передує даті повернення суми вкладу на умовах, передбачених п. 1.5 Договору. Згідно п. 3.4. Договору, вкладник має право на отримання суми вкладу та нарахованих процентів в порядку та на умовах, встановлених Договором; на дострокове повернення суми вкладу на умовах та у порядку, передбачених цим договором. Посилання відповідача на те, що вини банка в даному випадку немає, до каси банку грошові кошти позивача не надходили, суд не приймає до уваги, оскільки начальник Гагарінського відділення банку [PERSON] діяла, як представник банку, яка знаходиться з банком в трудових відносинах та укладала договір депозиту з позивачем від імені банку, а не від свого особистого імені та її особиста кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення жодним чином не стосується правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем в даному випадку. Тому суд приходить до висновку, що банк несе відповідальність за дії своїх працівників та даний договір депозиту не може вважатись, як не укладений. З огляду на викладене та враховуючи, що договір банківського строкового вкладу № 26357030669606 «VIP-прибутковий» був укладений між позивачем та відповідачем та умови зазначеного договору строкового банківського вкладу відповідачем не виконані, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми вкладу в розмірі 53000 Євро, 7 % річних в сумі 3771 Євро, 3 % річних від суми заборгованості в сумі 6968 гривень, інфляційні витрати, що складають 85267,20 гривень підлягають задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6890 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved