Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 27 листопада 2016 року в с. Вільховець Звенигородського району померла його мати [PERSON]. Позивач проживав спільно з матірю та вели спільне господарство до її смерті. Після смерті матері залишилось майно у вигляді домоволодіння, яке розташоване в с. Вільховець Звенигородського району по вул. Свободи. 40. та присадибна ділянка площею 0.25 га біля будинку. Спадщину після смерті матері прийняв позивач шляхом постійного проживання в даному будинку. 13 червня 2017 року [PERSON] звернувся в Звенигородську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння матері та земельну ділянку біля будинку, але йому було відмовлено у видачі його по тій причині, що для цього необхідно надати свідоцтво про право власності матері на даний житловий будинок. Інших спадкоємців крім позивача немає. Даний житловий будинок був побудований в 1965 році житловою площею 32.8 м2, загальною площею 49.9 м2, глинобитні стіни обкладені цеглою, деревяне перекриття, покритий шифером, знос складає 40%, сарай рік побудови 1965, знос 60 %, криниця побудована в 1989 році, знос 30%, літня кухня побудована в 1986 році, знос 40%, гараж побудований в 1986 році, знос складає 40%, погріб побудований в 1940 році, знос 50%. Вартість будинковолодіння на сьогоднішній день складає 184507 гривень. Всі будівлі побудовані до 5 серпня 1992 року, а тому не підлягають здачі в експлуатацію. Позивач [PERSON] просить визнати належність майна, а саме будинковолодіння № 40 по вул. Свободи в с. Вільховець Звенигородського району, що складається з будинку та прибудови 9.0 м2, коридору 4.7 м2, кімнати 14.2м2, кухні 3.4 м2, кімнати 8.6 м2, кімнати 10.0 м.2, загальною площею 49.9 м2, корисною 32.8 м2, та надвірні споруди: сараю, криниці, погріб, гараж, літня кухня, убиральня, огорожа, ворота вартістю всього 184507 гривні, померлій 27 листопада 2016 року [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом а саме: будинковолодіння № 40 по вул. Свободи в с. Вільховець Звенигородського району, що складається з будинку та прибудови 9.0 м2, коридор 4.7м кв, кухні 3.4м кв, кімнати 8.6 м кв, кімнати 10.0м кв., кімнати 14.2 м кв., загальною площею 49.9 м кв., а житловою площею 32.8 м кв та надвірні споруди: сарай, криницю, літню кухню, погріб, гараж, убиральню, ворота, огорожі вартістю 184507 гривень та земельну ділянку площею 0.25 га вартістю 53603,58 грн. в с. Вільховець Звенигородського району Черкаської області, що належав [PERSON], яка померла 27 листопада 2016 року. В судове\~засідання позивач не з'явився. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ст.197 ЦПК України\~вказує, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що матірю позивача є [PERSON], що померла 27.11.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області 29.11.2016 року, актовий запис № 49 (а.с.4). Як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради від 15.06.2017 року № 1350 вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], фактичне місце проживання [INFO], де здійснював догляд за матірю [PERSON] до дня її смерті, яка померла 27.11.2016 року. Проживали разом однією сімєю, вели спільне господарство (а.с.9). Позивач, користуючись правом спадкоємця, звернувся до Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] Як вбачається з довідки [PERSON] сільської ради від 09.11.2017р. згідно з витягу по господарських книг житловий будинок за адресою: с. Вільховець, вул. Свободи, 40, Звенигородського району, Черкаської області належав [PERSON], яка померла 27.11.2017р. Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1965 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, с. Вільховець, вул.. Свободи, 40, хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.06.2017 року: після смерті [PERSON] яка померла 27.11.2016 року, що проживала в [INFO], відкрилася спадщина на майно, що складається з жилого будинку за адресою: с. Вільховець, вул. Свободи, 40, Звенигородського району, Черкаської області та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: с. Вільховець, вул. Свободи, 40, Звенигородського району, Черкаської області. З заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої [PERSON] Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно неможливо в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи (а.с.16). Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. \~\~\~\~За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], і так як оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власниця померла, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в частині визнання права власності на вказаний житловий будинок. Стосовно позовної вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25га, розташованої в с. Вільховець Звенигородського району Черкаської області, суд виходить з наступного. Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі за адресою: вул. Свободи, 40, с. Вільховець, Звенигородського району, Черкаської області відсутня (а.с.13). Відтак, матір позивача не була власницею вказаної земельної ділянки, а лише виготовила на неї технічну документацію. Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України,Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 125 Земельного Кодексу України, визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Разом з тим, померла [PERSON] не набула за життя прав власності на спірну земельну ділянку, державного акту не отримала. Враховуючи наведене суд вважає, що право на спірну земельну ділянку не входить в склад спадщини померлої матері позивача. Відтак суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed