Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним\~ позовом до відповідача, в якому просив стягнути з\~ Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект»\~ середній заробіток\~ за період затримки розрахунку при звільненні з 04 серпня 2016 року по 27 січня 2017 року\~ в сумі 24\~643,75 гривень. Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що він працював на підприємстві відповідача . Був звільнений з підприємства , однак при звільненні відповідач не здійснив з ним повного розрахунку та не виплатив заробітну плату . На теперішній час відповідачем належні позивачу кошти не сплачені, попри наявність судових рішень про стягнення заборгованості та відкриті виконавчі провадження . Вважає, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за період з 04 серпня 2016 року по 27 січня 2017 року\~ в сумі 24\~643,75 гривень, виходячи з середньоденної заробітної плати 197,15 гривень. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача позов не визнала. В обґрунтування своїх заперечень зазначила , що позивачем не надано доказів щодо перебування на посаді, виконання своїх обов»язків, як директора філії , відсутні докази розрахунку середньоденної заробітної плати, крім того, через складне економічне становище, накладення арешту на майно підприємства, відповідач не мав можливості здійснити з [PERSON] розрахунок, а тому в даному випадку вина підприємства відсутня . Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, вважає, що позов належить частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Як вбачається з наявних в матеріалах справи рішень Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2015 року у справі 331/4680/15-ц , 20 жовтня 2015 року у справі 331/7184/15-ц, 09 грудня 2015 року у справі 331/8389/15-ц, 19 лютого 2016 року у справі 331/251/16-ц, а також рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року у справі 331/4810/16-ц , позивачка [PERSON] працювала директором філії ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» та при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку , через що позивачка неодноразово зверталася до суду за захистом порушеного права з позовами щодо стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 11-28) Зазначеними рішеннями суду також визначено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] , яка дорівнює 197,15 гривень. На теперішній час остаточний розрахунок з позивачкою не здійснений, рішення судів , якими на її користь стягуто заробітну плату, вихідну допомогу , середній заробіток по 03 серпня 2016 року не виконані. Зазначені обставини відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню . Згідно ч. 1 ст. 117 КЗПП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗПП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144 цс 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені у ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від такої відповідальності. Крім того, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що вина підприємства відсутня у несвоєчасному розрахунку з [PERSON] через накладення арешту на рахунки Державного підприємства Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» та арешт його майна, оскільки в даному випадку вина власника не виключається , а фінансові труднощі підприємства не можно вважати непереборною силою . Оскільки , до теперішнього часу з позивачем остаточного розрахунку проведено не було , з 04 серпня 2016 року по 27 січня 2017 року пройшло 123 робочих дні ( розрахунок наведений позивачем , а саме 125 днів днів, є невірними з огляду на те, що 24.08.16 року, 14.10.2016 року, 02.01.2017 року та 09.01.2017 року були вихідними днями ) , то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за вказаний період складає 123 робочих днів * 197,15 гривень = 24\~249,45 гривень . За таких обставин , суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial