Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 08.02.2008р. було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 1000,00грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 31.07.2016р. в сумі 27 675,61грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 5 472,16грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 15 625,76грн., заборгованості за пенею та комісією - 5 021,71грн., штраф (фіксована частина) - 250,00грн., штраф (процентна складова) - 1 305,98грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить його задовольнити, додатково пояснив, що між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання позичальника до публічного договору, який складається з Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг. На виконання умов кредитного договору Банк видав позичальнику картку «Універсальна» № 4149605336823380, на якій первісно було встановлено кредитний ліміт 1000,00грн. В подальшому розмір кредитного ліміту змінювався як в бік збільшення, такі і зменшення. Строк дії картки був визначений по 12/2009р., тобто картка діяла до 31.12.2009р. включно. На новий строк картка не перевидавалась. Відповідач користувався карткою, останнє погашення кредиту по картці було вчинено 09.07.2009р. Строк дії картки не слід ототожнювати зі строком дії договору. Строк дії договору визначений п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не заявила про припинення дії договору, він вважається пролонгованим на той самий строк. На даний час жодна із сторін не заявила про припинення дії даного договору, тому він є чинним і обов'язковим для виконання, в силу цього відповідач зобов'язаний повернути Банку кредит, нараховані проценти та штрафні санкції. Вважає, що строк позовної давності не сплинув. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю, надали суду письмові заперечення та додатково пояснили, що позивачем не був наданий оригінал кредитного договору, що ставить під сумнів факт його укладання сторонами, однак факт отримання кредитної картки та користування нею на протязі 2008-2009р. [PERSON] не оспорює. Достовірно він не пам'ятає, коли здійснив останній раз повернення кредитних коштів, не заперечує, що це могло бути в зазначену представником позивача дату. Саму картку у нього було заблоковано банкоматом, коли саме не пам'ятає. Після цього звертався до Банку, але питання так і не було вирішено, нову картку не отримував. Вважають, що на даний час сплинув строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту, просять застосувати при розгляді даної справи строк позовної давності, який повинен обчислюватися з 01.01.2010р., і в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув с уму позики, він зобов'язаний сплатити її відповідно до ст.625 цього кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд встановив, що між сторонами 08.02.2008р. було укладено кредитний договір б/н шляхом приєднання позичальника [PERSON] до публічного договору, який складається з Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг. Так, згідно Заяви відповідача від 08.02.2008р., яка є складовою кредитного договору, він отримав кредитну картку «Універсальна», «30 днів пільгового періоду» [NUMBER], з кредитним лімітом 1000,00грн., відсотковою ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості. Згідно скріншоту кредитної картки [NUMBER] строк її дії становить 12/09. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», «30 днів пільгового періоду», повернення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами в розмірі 7% річних від заборгованості, але не менше 50грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до п.6.5,6.6 Умов та Правил надання банківських послуг, які разом з Заявою, Пам'яткою клієнта та Тарифами є складовою договору про надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за користування ним, по перевитрачанню кредитного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором; у випадку невиконання обов'язків за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту. Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформувала іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Відповідно до п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначений на лицевій стороні Карти (місяць і рік) карта діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії, якщо раніш не надійшла письмова заява клієнта про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до п.5.2 Правил користування платіжною картою погашення кредиту - поповнення картрахунку утримувача картки здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Відповідно до п. 5.3 Правил строки та порядок погашення по кредиту по платіжним карткам з встановленим мінімальним платежем наведені в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною Договору. Відповідно до п.5.7 Правил користування платіжною картою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній Банком частині у випадку невиконання держателем своїх боргових зобов'язань та інших обов'язків по даному Договору. Згідно наданого суду розрахунку заборгованість відповідача перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 31.07.2016р. становить 27675,61грн., і складається з заборгованості за кредитом - 5472,16грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 15625,76грн., заборгованість за пенею та комісією - 5021,71грн., штраф (фіксована частина) - 250,00грн., штраф (процентна складова) - 1305,98грн. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушив умови укладеного з позивачем кредитного договору від 08.02.2008р., оскільки не виконував свого зобов'язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, останній раз особисто здійснив платіж 01.12.2008р., а 09.07.2009р. останній раз було здійснено погашення кредиту шляхом списання суми з іншої картки відповідача в цьому ж Банку, до теперішнього часу кредитні кошти відповідач позивачу не повернув, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Суд враховує, що сторони в судовому засіданні фактично не заперечували факту укладання такого договору, хоча представник відповідача і вказав на те, що позивач не надав суду на підтвердження укладання кредитного договору його оригіналу, а надані копії документів не є належними і допустимими доказами. Однак суд вважає, що в даному випадку мало місце укладання кредитного договору шляхом приєднання відповідача [PERSON] до публічного договору, який складається із Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, що відповідає вимогам ст.633, 634 ЦК України. Копії вказаних документів надані суду і суд вважає їх належними та допустимими. При цьому, суд враховує, що сам відповідач [PERSON] не оспорював, що отримував кредитну картку, користувався нею протягом 2008-2009р., що також підтверджує наявність кредитних правовідносин між сторонами. Крім того, суд враховує, що відповідач [PERSON] не оспорював того, що здійснював погашення кредиту, але можливо неповністю, що в свою чергу, могло призвести до виникнення заборгованості. Сам факт виникнення заборгованості та її розмір, на думку суду, підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку, відкритого за карткою [NUMBER], які надані позивачем. Вказані докази є належними та допустимими, відповідач та його представник розрахунок заборгованості позивача не спростували. В той же час при вирішенні справи суд виходить з того, що під час судового розгляду відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заявили про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. За висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин із використанням платіжної картки як засобу надання/отримання кредитних коштів, викладених в постанові №6-14цс14 від 19.03.2014р., яка є обов'язковою для застосування судами в силу ст. 360-7 ЦПК України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна правова позиція сформульована в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справах №6-116цс13, № 6-120цс13, справа №6-20цс14, справа №6-61цс14 від 19 березня 2014 року, справа №6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, справа № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, справа №6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, справа №6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, справа №6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, справа №6-31цс15 від 3 червня 2015 року, справа №6-154цс15 від 30 вересня 2015 року, справа №6-1295цс15 від 7 жовтня 2015 року. Судом встановлено і підтверджено належним чином, що укладений між сторонами кредитний договір передбачав щомісячне погашення кредитних коштів рівними платежами і застосування кредитної картки як засобу надання/отримання кредиту. Строк дії кредитної картки, виданої Банком відповідачу на виконання умов кредитного договору, був визначений по 12/09, тобто закінчився 31.12.2009р. Після закінчення вказаного строку нова картка Банком не перевипускалась, позичальнику не видавалась, що в судовому засіданні сторонами не заперечувалось. Також судом встановлено, що до закінчення строку дії картки - 31.12.2009р. кредитні кошти відповідачем банку повернуті не були, що підтверджується випискою з особового рахунку, згідно якої станом на 31.12.2009р. заборгованість по кредитній картцістановила 8636,20грн. Суд вважає, що у зв'язку з порушенням відповідачем свого обов'язку по сплаті щомісячних платежів (даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду), позивач мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, а щодо вимог про повне повернення кредитних коштів - з моменту закінчення строку дії картки. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України. Такими чином, перебіг 3-річного строку позовної давності за вимогами про повне повернення кредитних коштів та інших передбачених договором платежів в даному випадку почався з 01.01.2010р. і скінчився 01.01.2013р. З даним позовом позивач звернувся до суду 14.09.2016р., тобто поза межами встановленого законом строку позовної давності, поважних причин пропуску цього строку не зазначив і їх не обґрунтував. При постановленні рішення суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що на даний час договір є чинним в силу автоматичної пролонгації відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг і тому строк позовної давності не пропущений, оскільки, як вже вказувалось строк позовної давності у правовідносинах із застосуванням платіжних карток починається з моменту закінчення строку дії картки, а не з моменту закінчення строку дії договору. Також суд не приймає до уваги посилання представника позивача на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 02.12.2015р. у справі № 6-249цс15, від 29.06.2016р. у справі № 6-188цс16, оскільки в цих постановах суд дійшов певних висновків, виходячи з аналізу інших умов інших кредитних договорів з іншими установами банків. Обставини даної справи не є тотожними з тими, що були предметом розгляду Верховним Судом України у вищевказаних справах. Крім того, при постановленні рішення суд враховує, щовідповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а також у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що після початку перебігу строку позовної давності - 01.01.2010р. відповідач до теперішнього часу ніяких платежів на повернення кредитних коштів не здійснював, що могло б свідчити про визнання ним свого боргу і відповідно переривання строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про пропуск позивачем 3-річного строку позовної давності, на застосуванні якого просить відповідач, що у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed