Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитно-заставним договором № DNL0A702004951 від 17.09.2008 року у розмірі 39\~041,40 доларів США, що за курсом НБУ становить 630\~518 грн. 56 коп. та судові витрати по справі в сумі 3 654 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитно-заставного договору № DNL0A702004951 від 17.09.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 10715,62 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.09.2015 року. [PERSON] належним чином не виконувала свої зобовязання: не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсоткам, а також іншим витратам відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 30.01.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 39\~041,40 доларів США, яка за курсом НБУ становить 630\~518 грн. 56 коп., що стало підставою для звернення до суду. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена. Ухвалою суду від 25 січня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог та відмовити в задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі у звязку зі спливом позовної давності за даними вимогами . Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.09.2008 року між відповідачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитно-заставний договір № DNL0A702004951, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10715,62 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.09.2015 року. Відповідно до п.16.1.9 , п.16.6 Договору, період сплати з 10 по 14 число кожного місяця платіж у розмірі 272,32 дол. США для погашення заборгованості за Кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Згідно до п.16.7 Кредитно-заставного договору предметом застави є автомобіль Ideal, модель: СН7111, рік випуску: 2007, тип ТЗ:Легковий комбі В, № кузова/шасі: LKCAA2ACO8H801794, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитно-заставного договору № DNL0A702004951 від 17.09.2008 року заборгованість станом на 30.01.2015 року склала 39\~041,40 доларів США, яка за курсом НБУ 1 дол.- 16,15грн. становить 630\~518 грн. 56 коп., яка складається з наступного: 9109,79 доларів США заборгованість за кредитом; 4339,22 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3635,26 доларів США заборгованість з комісії за користування кредитом; 20083,27 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 15,48 доларів США штраф (фіксована частина); 1858,38 доларів США штраф (процентна складова). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Заперечуючи обставини позову, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки позивач звернувся 25 березня 2015 року до суду за захистом своїх порушених прав, разом з позовною заявою надано розрахунок заборгованості за договором станом на 31.01.2015 року, відповідно до якого відповідач не здійснив черговий платіж 16.03.2010 року, щодо стягнення по пені, то нарахування почали проводитися з 11.05.2010 року, а тому право на захист у позивача виникло саме у цей період. Відповідно до ст. 261 ЦК України строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав по пені сплив 11.05.2011 року, по тілу кредиту, відсоткам та іншим нарахуванням 16.03.2013 року. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності повязується не тільки зі строком дії ( припинення дії) договору, як з певними моментами ( фактами), які свідчать про порушення прав особи ( ст.261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі №6-31 цс15, які згідно зі ст.360-ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. У Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13 вказано, що у випадку, коли умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до п. 14.10 Кредитно-заставного договору нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинно бути виконане відповідною Стороною. Сплата неустойки здійснюється у гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати. Згідно до п.14.11 Кредитно-заставного договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю пять років . Із матеріалів справи вбачається, що кредитно заставний договір був укладений 17.09.2008 року, строк дії договору до 16.09.2015 року, при цьому в останній раз проводилося погашення заборгованості по кредитному договору 22.04.2010 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 25 березня 2015 року. Крім того в листопаді 2012 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Заочним Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2012 року по цивільні й справі №2/0417/9358/2012 за позовною заявою ПАТ КБ ПриватБанк до ПАТ « Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави позовні вимоги позивача задоволені частково. Рішення набрало чинності 17.12.2012 року. Відповідно до ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предмет позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, оскільки позовна давність перервалася то трирічна позовна давність, яка визначена для сплати неустойки (штрафних санкцій) не сплила, а для стягнення заборгованості за кредитом, винагороди, відсоткам та пені встановлено строк пять років, тому суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності. Оскільки боржник [PERSON] відповідач по справі, не виконала зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9109,79 дол. США законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4339,22 дол. США та заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3635,26 дол. США. Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом та комісія є платою за користування грошима, тому вона підлягає стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені нарахованої за неналежне повернення кредиту та сплату процентів в розмірі 20083,27 дол. США. Як вбачається із матеріалів справи, згідно до п.14.2 Кредитно-заставного договору у випадку порушення позичальником зобовязання щодо повернення основної суми Кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше1 гривні за кожен день прострочки. Відповідно пункту 14.3 Кредитно-заставного договору у випадку порушення Позичальником зобовязання щодо повернення основної суми Кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 Договору, Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. ПАТ\~КБ «ПриватБанк» нараховано пеню в розмірі 20083,27 дол. США, а заборгованість по тілу кредиту становить 9109,79 дол. США. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з тим, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Отже, враховуючи, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобовязання, а також, що внаслідок стягнення боргу на загальну суму заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, будуть порушені права [PERSON] суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 20083,27 дол. США до 50000 грн. 00 коп. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення із відповідача штрафів відповідно до договору розмірі 15,48 дол. США ( фіксована частина), 1858,38 дол. США процентна складова. Згідно до п.14.9 при порушені позичальником будь-якого грошового зобовязання за Договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. Отже, умовами зазначеного вище кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобовязання. Приймаючи до уваги неналежне виконання [PERSON] покладених зобов'язань за кредитним договором суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та доцільність стягнення заборгованості за спірним кредитним договором в частині стягнення штрафних санкцій. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: partial