Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги вмотивовано тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 3,7518 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Семенівської сільської ради Каховського району Херсонської області, кадастровий номер: 6523584500:05:025:0003 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС № 015400 від 18.08.2004 року. Між позивачем та ТОВ «Алтанол-Агро» 19.04.2020 року укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в спецрозділі за номером 36327129 від 21.04.2020 року виконавчим комітетом Каховської міської ради [PERSON] . Оскільки вказаний договір позивач не підписував та не мав намір його підписувати з відповідачем, то з вказаною позовною заявою він був змушений звернутися до суду. Просить суд скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області Вермієнко І.І., індексний номер 52049802 від 24.04.2020 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6523584500:05:025:0003, площею 3,7518 га, розташованої на території Семенівської сільської ради Каховського району Херсонської області, яке виникло на підставі договору оренди № б/н від 19.04.2020 року, укладеного між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «Алтанол-Агро» (запис в спецрозділі № 36327129). В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача до суду не з`явився, належно сповіщений про дату, місце та час розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 3,7518 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Семенівської сільської ради Каховського району Херсонської області, кадастровий номер: 6523584500:05:025:0003 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС № 015400 від 18.08.2004 року (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, між позивачем та ТОВ «Алтанол-Агро» 19.04.2020 року укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в спецрозділі за номером 36327129 від 21.04.2020 року виконавчим комітетом Каховської міської ради [PERSON] . Вказаний договір позивач не підписував та не мав намір його підписувати з відповідачем ТОВ «Алтанол-Агро» (а.с. 6-9). Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зазначені вище норми права та висновки відповідають висновку Верховного Суду викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, оскільки були порушені його права, як власника земельної ділянки та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, яке виникло на підставі договору оренди № б/н від 19.04.2020 року, укладеного між позивачем [PERSON] та орендарем ТОВ «Алтанол-Агро» підлягає скасуванню. Керючись ст.ст.1, 2, 4, 12,13, 16, 81, 265, 273, 280 ЦПК України, ст.ст. 202-205, 215, 627 ЦК України, суд,

Outcome: approved