Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом в якому просить визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та раніше було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Народного суду м. Мелітополя від 18.02.1971 року по справі №2-123/71. Позовна заява обґрунтована тим, що він проживає в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 2014 року. Крім позивача за вказаною адресою постійно проживали [PERSON] та [PERSON] та батько позивача - [PERSON] . За ними, на підставі рішення Народного суду м. Мелітополя від 18.02.1971 року по справі №2-123/71, було зареєстровано право власності на ѕ частини житлового будинку. Право власності на іншу ј частину вказаного будинку було визнано вищевказаним рішенням Народного суду м. Мелітополя за [PERSON] , яка ніколи не проживала та ніколи їм не користувалася, ніколи не здійснювала його утримання. Весь час, з моменту початку проживання [PERSON] та [PERSON] вони самостійно ним користувались, ремонтували, добудовували будинок на свій лад та оплачували комунальні послуги. Іващенко [PERSON] , отримавши судове рішення про визнання права власності, домовилася з родичами позивача про те, що в зв`язку з невеликою її часткою в будинку, вона там проживати не буде та отримала від них грошове відшкодування. Однак жодних нотаріально посвідчених угод між ними не укладалось. У зв`язку з тим, що ані [PERSON] , ані будь-якими іншими уповноваженими нею особами, жодних претензій щодо проживання або володіння ј часткою зазначеного будинку не пред`являлось, бабка позивача та його прабабка проживали, користуючись всім будинком та питання про погашення права [PERSON] або визнання за ними права власності у судовому порядку не ставили. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті у даному будинку залишилася проживати [PERSON] , яка продовжила володіння та користування цим будинком, та [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Єдиною особою, що залишилась проживати та володіти зазначеним будинком на законних підставах залишився позивач. У зв`язку зі складнощами щодо встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а також позивачем, право власності у порядку спадкування було визнано за позивачем в судовому порядку. Таким чином, ще з початку 2014 року, позивач володіє житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , доглядає за ним, робить поточний ремонт та сплачує комунальні платежі. Отже, позивач вважає, що існують всі підстави для визнання за ним права власності за набувальною давністю. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просять задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в матеріалах справи відсутні достатні та обґрунтовані підстави для задоволення позову про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, тому проти заявленого позову відповідач заперечує. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. [PERSON] (батько позивача) народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від [INFO] /а.с.18/. [PERSON] (позивач) народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2552 /а.с.18/. [PERSON] (мати позивача) померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області України, актовий запис №463 /а.с.16/. [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №1653 /а.с.17/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.03.2016 року (цивільна справа №320/5332/16-ц) було визнано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування на ѕ часток житлового будинку [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, зазначеного на плані А-1, загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м., сараю Б-1, гаражу В-1, сараю Д-1, убиральні -У, душу - Ф, огорожі №1, водопроводу №3, ями вигрібної №4 /а.с.12-14/. Вказаним рішенням встановлені обставини, за якими позивач, прийнявши спадщину, фактично спадкував і право на отримання у власність майно в порядку набувальної давності. Так, судом встановлено, що спірна ј частина будинку [ADDRESS] було визнано рішенням Народного суду м. Мелітополя за [PERSON] (справа №2-123/71) /а.с.15/. Під час дослідження домової книги встановлено, що [PERSON] у вказаному будинку не проживала та не була зареєстрована /а.с.19-22/. Судом досліджені письмові докази, що свідчать про будування, розроблення документації щодо відводу земельної ділянки під будинком, інші докази з обслуговування будинку, згідно яких вбачається, що обслуговування будинку повністю здійснювалось за ініціативи та рахунок осіб, за якими у спадщину прийняв майно позивач [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Верховний суд в постанові від 16.01.2019 по справі №306/1978/16-ц (61-17261ск18) вказує, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. З матеріалів справи вбачається, що позивач добросовісно, відкрито, у встановлені терміни володіє майном, що обумовлює виникнення права власності за набувальною давністю. При цьому, з рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.09.2016 по справі №320/3552/16-ц встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем не прав на нерухоме майно, але й прав, пов`язаних із цим майном, що у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved