Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом за текстом якого просив визнати за ним право власності на транспортний засіб «Daewoo Lanos» 2008 року випуску, д/н [NUMBER]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що сторони 06.03.2010 року уклали попередній договір купівлі-продажу на виконання якого відповідач передала позивачу вказаний транспортний засіб, для чого буда видана відповідна довіреність строком дії на три роки, а позивач в свою чергу сплатив на користь позивача грошові кошти в розмірі 1800,00 дол. США, та зобовязався у майбутньому виконувати всі обовязки боржника за кредитним договором №05006029542, за кошти якого було придбано такий автомобіль, - сплатити залишок заборгованості. В подальшому позивач прийняв у своє володіння вказаний автомобіль, виконував умови попереднього договору до повного погашення заборгованості за кредитним договором №05006029542, здійснював повсякденну експлуатацію та ремонт спірного транспортного засобу, однак відповідач із настанням строку укладення основного договору купівлі-продажу, своїх зобовязань не виконала та до тепер ухиляється від укладення такого договору, а тому позивач просив задовольнити позов та визнати за ним право власності на транспортний засіб. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги та обставини позову визнала, проти їх задоволення не заперечувала. З викладеного, зважаючи на наявність достатніх відомостей про фактичні взаємини сторін, суд розглянув справу за відсутності її учасників. Відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України, у випадку, коли відповідач визнає заявлені до нього вимоги, суд, за наявності правових підстав на таке, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та надалі суду пояснення суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Так, сторони у простій письмовій формі уклади попередній договір купівлі продажу автомобіля [NUMBER], відповідно до умов якого відповідач зобовязалась передати позивачу та [PERSON], у власність вказаний автомобіль після виплати такими особами всіх належних платежів за кредитним договором №05006029542, за кошти якого було придбано вказаний автомобіль відповідачем, та в звязку з яким автомобіль було обтяжено забороною відчуження. Одночасно з тим позивачем було передано відповідачу грошові кошти у іноземній валюті 1800,00 дол. США у якості оплати автомобіля [NUMBER] на користь відповідача, про що було складено відповідну розписку. В подальшому автомобіль перебував у користуванні позивача, останній ним повсякденно користувався та здійснював обслуговування, сплачував поліси обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сплачував та виплатив повністю залишок заборгованості за кредитним договором №05006029542. Вказані обставини підтверджуються доліченими до матеріалів справи копіями виданої відповідачем довіреності щодо користування автомобілем, копіями полісів, та копією листа ПАТ «Альфа-Банк», яке відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Просто Фінанс» та ПАТ «Альфа Банк», набув всіх прав та обовязків кредитора за кредитним договором №5006029542 від 15.07.2008 року, за яким 14.02.2014 року банк просив Начальника РЕВ№1 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області зняти обтяження з спірного автомобіля у звязку з повним погашенням заборгованості. Разом з тим суспільні відносини з приводу переходу прав власності на транспортні засоби врегульовані ЦК України та Порядком державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою Кабінету міністрів України від 07 вересня 1998 року №1338. Право власності на автомобілі, автобуси, а також самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди підлягає державній реєстрації. Так, у\~ст. 346 ЦК України\~передбачено підстави припинення права власності, в тому числі, і відчуження власником свого майна. Відповідно до ч. 3\~ст. 347 ЦК України, у разі у разі відмови від права власності на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Матеріали справи містять відомості про державну реєстрацію прав власності на автомобіль Daewoo Lanos д/н: ВН2872СА, за [PERSON] (копія технічного паспорту №ВНС 148817). Суду не надано доказів того, що до органу, який здійснив реєстрацію права власності на спірний автомобіль, надходила заява власника про відмову від права власності на цей автомобіль, тому, відповідно до ч. 3\~ст. 347 ЦК України, право власності відповідача на автомобіль не припинилося. Довіреність, посвідчена 06.03.2010 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] за реєстровим № 207, за якою [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] користуватися, керувати та розпоряджатись належним їй автомобілем не є підставою для виникнення у позивача права власності на автомобіль, оскільки\~\~при оформленні довіреності перехід права власності не відбувається. Відповідно до\~ст. 237 ЦК України\~\~одна сторона (повірений) отримує\~\~лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю. Отже, видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Між тим, суд не може визнати вказаний попередній договір - укладеним договором купівлі-продажу автомобіля, оскільки в судовому засіданні, з наданих матеріалів справи, не встановлено будь-яких об'єктивних причин, що ускладнювали чи робили б неможливим укладення між сторонами такого договору до звернення позивача до суду з даним позовом та перереєстрації права власності на автомобіль в органах ДАІ. Щодо наданої до суду розписки то вона підписана лише відповідачем, підтверджує отримання останньою грошових коштів та не може підміняти письмового договору купівлі-продажу, оскільки не містить ознак такого договору, передбачених\~ст. 655 ЦК України. Відповідно до пункту 1 вищевказаних Правил встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів; розділом «Державна реєстрація транспортних засобів», визначено документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. При цьому, відповідно до ч. 2 п. 8 Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є зокрема, - договори та угоди,укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому\~\~порядку документи,\~\~що встановлюють право власності на транспортні засоби. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладені договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Виходячи з викладеного суд додатково зазначає про те, що за своєю правовою природою попередня угода купівлі-продажу не є документом, на підставі якого відбувається перехід прав власності, натомість вона тягне за собою укладення основної угоди купівлі-продажу. Таким чином вимога позивача про визнання за ним прав власності на майно у звязку з виконанням ним умов такої угоди вбачається не належним способом захисту порушеного права. На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позову. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed