Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 40 437,88 гривень, судові витрати по справі в розмірі 404,38 грн., зазначивши, що 28.08.2013 року [PERSON], керуючи мотоциклом Хонда VТ 1100, д/н [NUMBER], рухався по вулиці Ломоносова у м. Мелітополі та у районі будинку 290 по вулиці Ломоносова скоїв наїзд на нього, у той час як він переходив проїжджу частину вулиці Ломоносова. З приводу вказаного ДТП було Мелітопольським МВ ГУМВС України у Запорізькій області було відкрито кримінальне провадження та проведено досудове розслідування. 28 грудня 2013 року слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України у Запорізькій області була винесена постанова про закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. У результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток тазу та інші тілесні ушкодження, з якими він був госпіталізований до травматологічного відділення Мелітопольської міської лікарні № 1, де проходив курс лікування. Деякий час він знаходився на лікування у Запорізькій обласній клінічній лікарні, де проходив подальший курс лікування. У теперішній час він знаходиться на реабілітації у домашніх умовах. У період лікування ним було придбано лікарські засоби на суму 7651,76 грн., на проведення лабораторних досліджень - 20,10 грн.; сплата страхових внесків - 3085 грн.; придбання імплантатів - 15 072 грн.; придбання бензину для переїзду з м. Мелітополь до м. Запоріжжя - 1973,89 грн. Крім того, у період часу з вересня 2013 року по березень 2014 року він знаходився на лікарняному та йому було нараховано утримання у сумі 24 111 гривень, а тому різниця між лікарняним утриманням та можливими нарахуваннями заробітної плати за вказаний період складає 12 635,13 гривень. Таким чином, загальна сума спричиненої матеріальної шкоди складає 40 437,88 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом від 10.09.2011 року в рекомендованому поштовому повідомленні, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 28.08.2013 року приблизно о 20 годині 40 хвилин водій [PERSON], керував мотоциклом HONDA VT 1100 C27 SHADOW, Д/Н [NUMBER], рухався по вулиці Ломоносова в м. Мелітополі Запорізької області, зі сторони бульвару 30-річчя Перемоги в напрямку вулиці Чкалова. Водій [PERSON], рухаючись на зелений сигнал світлофора, виявивши небезпеку для руху, якою для нього явився пішохід [PERSON], який відновив рух з середини дороги і рухався а заборонений сигнал світлофора, не маючи технічної можливості запобігти ДТП, застосував гальмування та своїми одностайними діями уникнути наїзду не зміг, та в районі будинку 290 по вулиці Ломоносова м. Мелітополь здійснив наїзд на пішохода [PERSON] Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2013 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12013080140004023 від 29 серпня 2013 року, закрито зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України /а.с. 6/. Судом встановлено, що у результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Відповідно до виписки з медичної картки хворого № 15171 травматологічного відділення [PERSON] у результаті ДТП отримав наступні тілесні ушкодження: перелом таза по типу Мальгеня, перелом латерального мищелка правого стегна /а.с. 9/. Згідно чеків, які маються у матеріалах справи, позивачем було витрачено на лікування та придбання ліків 7 671,86 грн. /а.с. 20, 22-50/. Затрати на придбання імплантатів складає 15 072 грн. /а.с. 13-15/. Крім того, згідно довідки № 1-4-28 від 01.04.2014 року, виданої дочірнім підприємством «Запорізькій обдлавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Філія «Мелітопольський райавтодор», різниця між сумою нарахованих лікарняних та можливою нарахованою заробітної платою [PERSON] складає 12 635,13 грн. /а.с. 8/. Також, судом встановлено та підтверджується чеками та накладними, які маються у матеріалах справи, що позивачем було витрачено 1 973,89 гривен на придбання бензину для переїзду з м. Мелітополя до м. Запоріжжя /а.с. 11/. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала, у зв'язку із пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному розмірі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною 1 вказаної статті, однозначно вказується, що джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов'язана із використання транспортного засобу. У відповідності до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Що стосується позовних вимог про відшкодування страхових внесків у розмірі 810 гривень, то вони не підлягаю задоволенню за наступними підставами. Відповідно до квитанції від 12.09.2013 року на суму 600 гривень та від 04.09.2013 року на суму 210 гривень, які маються у матеріалах справи, то зазначені грошові кошти позивачем були сплачені у якості благодійного внеску /а.с. 21/. Згідно тлумаченню поняття благодійність, то це - добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги. Отже, зазначений платіж є добровільною пожертвою позивача, а тому не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню 39 627,88 грн. (40 437,88 грн. - 810 грн. = 39 627,88 грн.). Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму судового збору в сумі 404,38 грн. /а.с. 1/.

Outcome: partial