Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою , в якій просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 4 021,62 гривень, покликаючись на право регресу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 22 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання призначене на 11:00 год 29 вересня 2021 року не з`явилася. Позивач бере участь у справі через свого представника адвоката Більчука О.О., який скористався правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Відзиву на позовну заяву не подав. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України). За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 23 вересня 2020 року по справі № 464/50/24/20 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Даною постановою встановлено, що відповідач 25 серпня 2020 року о 19.57 год по вул.Сахарова, 7 в м.Львові, керуючи автомобілем марки «Ніссан» номерний знак [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перед зміною напрямку руху та перестроюванням не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, що змусило водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «БМВ» номерний знак [NUMBER] , прийняти вправо, що призвело до наїзду на перешкоду - бордюр. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, [PERSON] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, не залишився на місці пригоди та не повідомив про це підрозділ поліції. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.1.5, 2.3(б), 2.10(а, д), 10.1, 10.3 ПДР України. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки наведена постанова набрала законної сили, тому доказуванню не підлягають факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди з підстав порушення відповідачем правил дорожнього руху з пошкодженням транспортних засобів та залишення місце пригоди. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Ніссан» номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № 135029791 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «САЛАМАНДРА». Указаний випадок ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» визнано страховим (страховий акт № 0029113.10.20/1 від 13 листопада 2020 року та потерпілому [PERSON] за його заявою виплачено 4 021,62 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 8041 від 16 листопада 2020 року. Натомість за положеннями ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником) (ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається із матеріалів справи, 02 січня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК, відповідно до умов якого право вимоги за грошовими зобов`язаннями як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування, зокрема до відповідача перейшло від ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» до ТзОВ «МАРКС.КАПІТАЛ». Указане підтверджується актом прийому передачі документів № 30-04 від 17 листопада 2020 року. З урахуванням наведеного позивач отримав право вимагати в порядку регресу від відповідача як страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишив місце пригоди. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 021,62 грн суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 2 270 гривень. Також, позивачем заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 4 600 грн витрат на професійну правничу допомогу. Вивчивши подані докази в підтвердження понесення таких витрат суд не знаходить підстав для відмови у такому відшкодуванні, оскільки ґрунтуються на положеннях ст.137 ЦПК України, неспівмірності таких не встановлено, адже стороною відповідача відповідне клопотання не заявлено

Outcome: approved