Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 14 лютого 2014 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір №1662, відповідно до якого він вніс до каси кредитної спілки депозит на суму 70000 грн. на строк з 14 лютого 2014 року по 14 серпня 2014 року з виплатою відсотків у розмірі 19 % річних. Вказував на те, що з середини травня 2014 року двері за адресою місця знаходження кредитної спілки були зачинені, про нову адресу місцезнаходження кредитної спілки його як вкладника повідомлено не було, у зв'язку з чим він звертався з заявою в правоохоронні органи. З того часу він жодних повідомлень та грошових коштів від відповідача не отримував, останніх своїх зобов'язань за договором належним чино мне виконує. Вважає, що такі дії відповідача порушують його права, у зв'язку з чим він звернувся до суду з позовом та просив, стягнути з відповідача на його користь суму депозиту в розмірі 70000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги уточнив та просив стягнути саме 70000 грн., та вказані вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином двічі був повідомлений судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 14 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №1662 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (а/с 4). Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка діє на основі статуту, що не суперечить законодавству України. Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про фінансові послуги та Державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитна спілка є фінансовою установою з надання фінансових послуг, а грошовий вклад є фінансовою послугою, що надається споживачам кредитної спілки. Згідно з абз.3 ст.21 цього Закону кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Виходячи з положень ст.ст. 626-629, 631 ЦК України, укладений між сторонами договір є цивільно-правовою угодою, в якій сторони на власний розсуд визначили зміст їх прав і обов'язків, які є обов'язковими до виконання сторонами протягом строку, визначеного договором. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Так, як вбачається зі змісту договору член кредитної спілки [PERSON] вніс а внесок на депозитний рахунок спілки, а спілка прийняла внесок на умовах строковості, зворотності та платності в сумі 70000 грн. на строк з 14 лютого 2014 року по 14 серпня 2014 року зі сплатою 19 % річних. Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 14.02.2014 року (а/с 6). Згідно із вимогами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною 7 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що повернення обов'язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, провадиться в порядку, передбаченому статутом кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З дослідженої у судовому засіданні квитанції від 14.02.2014 року, вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором виконав. Як видно з п.2.8 Договору, спілка зобов'язалася повернути члену кредитної спілки суму внеску, а також не сплачені проценти на внесок в день, визначений в якості закінчення строку внеску. За змістом ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Всупереч наведеній нормі Закону, відповідачем будь-якими доказами доводи позивача щодо неповернення йому суми депозитного вкладу у розмірі 70000 гривень спростовані не були. За таких обставин, приймаючи до уваги ту обставину, що на депозитні договори, які укладаються кредитними спілками поширюються положення Цивільного кодексу України про банківський вклад, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. За таких обставин судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved