Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 11.12.2012 року по 25.02.2016 року він працював на посаді водія у Хмелівському відділенні ТОВ «Гадячсир», що стверджується відповідними записами в його трудовій книжці. За період роботи із жовтня 2015 року по лютий 2016 року з вини підприємства, виникла заборгованість по виплаті йому заробітної плати. 25 лютого 2016 року його було звільнено з роботи за згодою сторін. На час звільнення загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на лютий 2016 року становила 15572,84 грн. В квітні 2016 року йому було виплачено заборгованість за жовтень 2015 року в сумі 2265,79 грн і станом на 05.04.2016 року загальна заборгованість по заробітній платі складає 13307,05 гривень. Добровільно виплатити йому заборгованість по заробітній платі та інших належних до сплати сум адміністрація підприємства відмовляється. Зважаючи на вищевикладене він звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 13307,05 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 7558,38 грн. , 1000 грн. моральної шкоди, та судові витрати, які складаються з вартості наданої йому правової допомоги в сумі 500 гривень.. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, але надав суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності, завлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечував. ( а.с.27). В судове засідання відповідач втретє не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується його підписом в поштових повідомленнях. ( а.с.19,26) Враховуючи викладене, зважаючи на неявку в судове засідання відповідача по справі суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ч.1-2 ст.224 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Із запису в трудовій книжці вбачається, що [PERSON] 20.04.1982 року прийнятий на роботу в ТОВ «Гадячсир» з 11.12.2012 року на підставі наказу № 253-КГ від 11.12.2012 року, звідки був звільнений наказом №37-ка від 25.02.2016 року згідно п.1 ст..36 КЗпПУ (за згодою сторін з відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 5-6). Згідно розрахункового листа за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року загальна сума заборгованості по заробітній платі ТОВ «Гадячсир» перед [PERSON] складає 15572,84 гривні. ( а.с.8). У даній справі між сторонами виник спір із приводу порушення відповідачем законодавства про оплату праці з передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України підстав. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що станом на день звільнення заборгованість із заробітної плати становила 15572,84 гривні, протягом квітня 2016 року частина заборгованості виплачена і станом на 05.04.2016 року заборгованість складає 13307,05 гривень, яка підлягає стягненню із відповідача. Обчислюючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню у звязку із затримкою виплати при звільненні, суд враховує вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року з наступними змінами, п.20 Постанову Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та виходить з наступного. Враховуючи , що відповідачем не надано суду заборгованості по зарплаті та середньоденний заробіток суд бере до уваги розмір середньоденної заробітної плати обрахований позивачем на підставі свого заробітку за останні два місяці роботи в ТОВ «Гадіячсир», який складає 279,94 гривні . Кількість робочих днів затримки виплати належних сум при звільненні по день звернення до до суду складає 27 робочих днів ( 27 х 279,94 = 7558,38 гривні (середній заробіток за час затримки виплати сум належних при звільненні). Позовна вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 1000 гривень задоволенню не підлягає, з огляду на те, що позивач звільнився за угодою сторін, в обгрунтування зазначає, що змушений був шукати інших джерел доходу, однак доказів на підтвердження суду не надав. Згідно ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представник відповідача [PERSON] згідно калькуляції , долученої до матеріалів справи, фактично витратив поза судовим засіданням, а саме на складення позовної заяви , 1 годину 20 хвилин, тому вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню. Крім того відповідно ч.3 ст. 88 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 ( пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: partial