Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.02.2013 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Від спільного життя у них є син [PERSON] , [INFO] , а тому додатковим рішенням суду від 07.02.2013 року з нього на користь [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 600 грн. на місяць до досягнення ним повноліття. Після розірвання шлюбу син проживав із матір`ю і він надавав матеріальну допомогу на його утримання. З жовтня 2016 року син прийняв рішення перейти проживати до нього, і з цього часу він повністю утримує його. Відповідач участі в утриманні спільного сина не приймає. З 01.09.2019 року син сторін навчається в Горохівському аграрному коледжі та проживає в м.Горохів у найманій квартирі, яку він оплачує. Покликаючись на викладені обставини, просить суд припинити виконання додаткового рішення Луцького міськрайонного суду від 07.03.2013 року у справі №161/742/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 600 грн. та стягнути з [PERSON] на утримання сина аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали із підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З пояснень учасників справи та матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.01.2003 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2013 року був розірваний (а.с. 7). В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.2004 року. Батьками дитини згідно зазначеного свідоцтва є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно додаткового рішення Луцького міськрайонного суду від 07.02.2013 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 14.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Судом було встановлено, що дитина на той час перебувала на утриманні матері, батько дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надавав (а.с. 8). 27 березня 2013 року за даним рішенням Луцьким міськрайонним судом [PERSON] був виданий виконавчий лист та переданий нею на виконання до органу ДВС. Згідно постанови державного виконавця Коренги А.А. Першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 13.08.2015 року зазначений виконавчий документ був повернутий стягувачу за її заявою (а.с.25). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20.12.2019 року Луцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. ). Статтею 273 СК України встановлено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, до звернення до суду з даним позовом ні позивач, ні відповідач до суду із заявами про зміну розміру аліментів чи звільнення від їх сплати, не зверталися. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена позиція висловлена у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У разі відсутності домовленості кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини» (ратифікована Постановою ВРУ № 798-ХІІ від 27.02.1991року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При винесенні рішення, суд керується ст.13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. З пояснень сторін, їх представників, матеріалів справи судом встановлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] навчається на І курсі агрономічного стаціонарного відділу Горохівського коледжу ЛНАУ І-ІІ рівня акредитації, термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року, що стверджується довідкою Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету від 06.09.2019 року за №0481 (а.с. 15). У зв`язку з навчанням дитина 5 днів на тиждень проживає на орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу у м.Горохів. Неповнолітній [PERSON] зареєстрований за місцем проживання матері в [ADDRESS] (а.с. 27). На вихідні дні дитина приїжджає до батька, за місцем проживання якого знаходяться його речі. У вихідні дні дитина відвідує також матір, яка, на даний час, має іншу сім`ю. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому(гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Отже, на даний час місцем проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є м.Горохів, в якому він проживає на період навчання. В судовому засіданні встановлено також, що [PERSON] навчається на бюджетній формі навчання та отримує стипендію близько 1 тис. грн., орендовану квартиру в розмірі 350 грн. оплачує батько, він надає кошти на щоденні витрати, купує продукти, одяг, взуття. Мати [PERSON] щомісячно перераховує на банківський рахунок сина кошти на його утримання, купує продукти, одяг, взуття. Жодного доказу, що позивач в більшій мірі приймає участь в утриманні сина, останній суду не надав. Суд зазначає також, що витрати на утримання сина, на які вказує позивач, а саме: на лікування, розвиток здібностей, хоббі, проїзд є додатковими витратами на дитину, розмір участі в яких, у разі спору, визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 185 СК України). Суд приймає до уваги також, що згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році встановлений прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. За наведених обставин, оскільки під час судового розгляду встановлено, що обоє батьків в однаковій мірі приймають участь в утриманні дитини, яка фактично з жодним з них постійно не проживає у зв`язку з навчанням у іншому місці, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення аліментів в користь позивача на утримання сина, відсутні. Разом з тим, суд вважає, що позов в частині звільнення [PERSON] від сплати аліментів за додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.03.2013 року на користь [PERSON] на утримання сина підлягає до задоволення, оскільки на даний час неповнолітній син сторін з матір`ю не проживає, що має істотне значення та дає підставу для звільнення батька від сплати аліментів. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в частині звільнення [PERSON] від сплати аліментів, в решті вимог відмовити. На підставі ст.ст. 150, 180-184, 192 СК України,

Outcome: partial