Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного 22.08.2006 року кредитного договору між ЗАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON],остання отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. 04.12.2012 року позичальник [PERSON] померла, після її смерті [PERSON], відповідач по справі, прийняв спадщину, до складу якої входять у тому числі кредитні зобовязання померлої. Далі зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору утворилась заборгованість в загальному розмірі 16\~063,24 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого було невідоме суду, викликався в суд через оголошення у пресі. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся і через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору № ZPVCRX00960032 від 22.08.2006 року між ЗАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», найменування якого змінено рішенням зборів акціонерів від 30.04.2009 року на ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 1100,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 22.08.2007 року. Крім того, сторони згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») домовилися і про сплату визначених в останніх пені та штрафів за порушення виконання грошових зобовязань. 04.12.2012 року [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть. При цьому заборгованість за вищевказаним договором станом на 23.09.2016 року склала 16\~063,24 гривень, що підтверджується доданим до позову розрахунком із зазначенням всіх складових виниклої заборгованості та їх розмірів: 838,02 гривень заборгованість за кредитом, 5749,30 гривень заборгованість за відсотками, 147,60 гривень заборгованість з комісії, 9328,32 гривень заборгованість з пені. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Частина 1 ст. 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 23.05.2016 року позивачем було отримано відповідь від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], в якій зазначено, що відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті позичальника, отже відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять у тому числі і кредитні зобовязання позичальника. За ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Зважаючи на те, що з відповіді приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] слідує, що відповідачу після смерті [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно у м. Запоріжжі, а розмір заявлених позовних вимог становить лише 16063,24 гривень, у суду не виникає сумнівів щодо того, що відповідач-спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги позивача-кредитора повністю, і це не виходить за межі вартості майна, одержаного у спадщину. Перелічені обставини суду підтверджені: копією вищезазначеного кредитного договору з додатком, розрахунком позивача заборгованості відповідача, правовстановлюючими документами позивача. Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved