Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 3 477,54 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 28.03.2016 р. по. вул.Макіївській в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubisi» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON] Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наслідками даної ДТП. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]), була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 07.09.2015 р. № АЕ/5579012. В зв'язку з чим 22.07.2016 р. позивач через свого партнера «Партнер-Консалт» сплатив на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 3 477,54 грн. Посилаючись на те, що відповідачем, всупереч вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача про ДТП у встановлений 3-дений строк та не надав доказів поважності причин пропуску строку, подає регрес ний позов у розмірі фактично понесених витрат. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що оскільки ДТП сталась 28.03.2016 р. (понеділок), то позивача відповідач повинна була повідомити по 31.03.2016 р., а фактично повідомила лише 04.04.2016 р. Додала, що перебування відповідача у відрядженні в Харкові не є поважною причиною неповідомлення позивача про настання ДТП, оскільки це можна було зробити засобами телефонного зв'язку. Крім того, про настання страхового випадку особи повідомляють позивача навіть із-за кордону. Стверджує, що відповідач не повідомляла позивача за телефоном у день ДТП (28.03.2016 р.). Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, подала письмові заперечення, посилаючись на те, що 28.03.2016 р. відповідач телефоном повідомила диспетчера позивача про ДТП, після чого виїхала у відрядження до Харкова, де перебувала по 01.04.2016 р. (п'ятниця) включно. А тому подала письмову заяву до позивача лише у перший робочий день - 04.04.2016 р. (понеділок). Вважає, що позивачем не підтверджено виплату [PERSON], як постраждалій особі, страхового відшкодування. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши докази у сукупності, приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2016 р. о 08:30 год. в м.Києві по вул.Макіївській, 10, внаслідок порушенням водієм автомобілю марки «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]) [PERSON] вимог ПДР (п.13.1) сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль останньої та автомобіль «Mitsubisi» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON] отримали механічні пошкодження. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно [PERSON], постановою Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. (справа № 756/4645/16-п) відповідача у даній цивільній справі [PERSON] визнано винним у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні встановлено, що на час ДТП автомобіль відповідача «Toyota» (д.н.з. [NUMBER]) згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/5579012 був застрахований у позивача по даній справі - ТДВ СК «Альфа-Гарант»». Згідно наданих документів, [PERSON], як потерпілий у ДТП, повідомив СК «Альфа-Гарант» про ДТП 28.03.2016 р. Оскільки цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем, то ТДВ СК «Альфа-Гарант»» водію автомобіль «Mitsubisi» (д.н.з. [NUMBER]) [PERSON], як потерпілому, позивачем через ТОВ «Партнер-Консалт» було виплачено сума страхового відшкодування в розмірі 3 447,54 грн. Факт виплати даної суми підтверджено позивачем наданими платіжними дорученнями (№ 2793 від 22.07.2016 р., № 25159 від 25.07.2016 р.), а тому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в цій частині. Як вбачається з наданих документів, відповідач, як винна у ДТП, що сталась 28.03.2016 р. (понеділок) особа повідомила позивача про ДТП лише 04.04.2016 р. (понеділок). Відповідно до ст.33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. На підтвердження поважності причин неповідомлення позивача у встановлений законом 3-денний строк відповідачем суду надано посвідчення про відрядження відповідача від 28.03.2016 р. № 2, згідно якого [PERSON], як директор ТОВ «Флагман-Стиль» для проведення переговорів, вибула з Києва 28.03.2016 р. з прибуттям до Харкова 28.03.2016 р., з якого вибула 01.04.2016 р. Суд не погоджується з поважністю причини неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку, яким є ДТП, оскільки [PERSON] мала можливість до 01.04.2016 р., перебуваючи в Харкові, зробити це засобами повідомлення поштового зв'язку, телефоном, факсом або електронною поштою. А відтак не приймає до уваги наданий представником відповідача вищевказане посвідчення про відрядження. Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження своїх доводів про те, що відповідач повідомила позивача про ДТП телефоном ще 28.03.2016 р., сторона відповідача доказів суду не надала. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що поважні причини неповідомлення відповідачем [PERSON] свого страховика - позивача ТОВ СК «Альфа-Гарант» відстуні. Відповідно до ст.38.1 п.п.г' Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно підпункту ґ пункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Отже, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги підтверджену позивачем суму виплати потерпілому, суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач не повідомив страховика на підставі існуючого чинного договору про настання страхового випадку у встановлений законом строк, тому у ТДВ СК «Альфа-Гарант» у межах фактичних витрат, виникло право вимоги до особи, що відповідальна за нанесення збитків, в розмірі, що був виплачений позивачем потерпілому [PERSON], а саме - 3 477,54 грн. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов СК «Альфа-Гарант» підлягає задоволенню, оскільки вимоги є обґрунтованими, засновані на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сума сплаченого позивачем при подачі позову судового збору в розмірі 1 600,0 грн. На підставі ст.ст.993, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст.33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved