Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 57 528 000 грн. за договором позики від 14.01.2010 року та 14 382 000 грн. за договором позики від 22.01.2010 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 14.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у борг 7 200 000 доларів США, що підтверджується розпискою. 22.01.2010 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у борг 1 800 000 доларів США, що підтверджується розпискою. За умовами договорів позики від 14.01.2010 року та 22.01.2010 року кінцевий строк повернення коштів - 01.12.2011 року. Станом на 24.01.2014 року позичальник [PERSON] свої зобов'язання за договорами позики не виконав та залишився винним 9000 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 71 910 000 грн. З 06.01.2014 року він є спадкоємцем [PERSON]. В судове засідання представником позивача надано заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання надала заяву про розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення, просила розстрочити виконання рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 22 січня 2010 року між [PERSON] /позикодавець/ та [PERSON] /позичальник/ укладено в простій письмовій формі договір позики грошових коштів на суму 1 800 000 доларів США зі строком повернення 01 грудня 2011 року. На підтвердження факту отримання в позику 1 800 000 доларів США позивачем в якості доказу надано копію розписки, складеної відповідачем 22.01.2010 року. Крім того, на підтвердження обставин, викладених у позові, позивачем надано копію розписки відповідача, датовану 14.01.2010 року, про отримання в позику від [PERSON] грошових коштів в розмірі 7 200 000 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 01.12.2011 року. [INFO] року [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] є сином [PERSON]. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] відкрито спадкову справу №55437849 від 06.12.2013 року, в подальшому видані свідоцтва про отримання [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем та правонаступником всіх прав та обов'язків померлої 05.07.2013 року [PERSON] Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. За ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Втім, відповідач до теперішнього часу так і не повернув позивачу суму отриманої позики в розмірі 9000000,00 доларів США, що станом на дату звернення з цим позовом становить 71910000,00 гривень за офіційним курсом НБУ (7,99). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); за ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Аналізуючи зібрані по справі докази, на переконання суду, позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України, та, розглядаючи цивільну справу, судом відповідно до закону були встановлені факти та відповідні правовідносини. Судом було встановлено, що факт отримання відповідачем за цим позовом грошових коштів в загальному розмірі 71 910 000,00 гривень від позикодавця підтверджується відповідними розписками від 14.01.2010 року та 22.01.2010 року, самостійно складеними та власноруч підписаними [PERSON]. На даний момент відповідач грошові кошти не повернув посилаючись на скрутне матеріальне становище. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобов'язання за договором позики, допустивши його невиконання, для суду вбачаються правові підстави для поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобов'язання за договором позики. У відповідності до ст.372 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення /хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо/, за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Враховуючи, що питання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду вирішується судом після видачі виконавчого документу та який пред'явлений до виконання, підстав для вирішення даного питання під час ухвалення рішення суду не має, а тому прохання представника відповідача на розстрочку виконання рішення /сплати боргу/ є передчасним. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved