Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 07 квітня 2013 року у м. Харкові померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно: квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 1,8188 га ріллі, розташовану на території [PERSON] сільської ради в межах с. Садове Бобринецького району Кіровоградської області, надану для ведення особистого селянського господарства [PERSON] згідно рішення пятнадцятої сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання №92 від 30 серпня 2012 року. Позивач являється спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, та для оформлення спадкових прав звернувся в Дванадцяту Харківську державну нотаріальну контору. Спадщину на квартиру він оформив, отримавши 19.11.2013 року Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Щодо земельної ділянки площею 1,8188 га, наданої для ведення особистого селянського господарства [PERSON] державний нотаріус 26.01.2015 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що не надано оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, оскільки витягом з Державного земельного кадастру №НВ-3500170942013 від 29.04.2013 року правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку не визначений. Спадкодавець розпочала процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, проте не завершила її, а саме не отримавши правовстановлюючого документа на земельну ділянку. У травні 2015 року позивач звернувся до Червнодолинської сільської ради з відповідною заявою про завершення процедури приватизації вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування. Рішенням №275 тридцять сьомої сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання від 19 травня 2015 року йому відмовлено з тих підстав, що вказана земельна ділянка передана у власність [PERSON] У звязку з тим, що іншим чином, крім судового порядку довести своє право на спадкування права на завершення приватизації у позивача немає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого права та просить суд, визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті 7 квітня 2013 року [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки, площею 1,8188 га ріллі, розташованої на території [PERSON] сільської ради Бобринецького району в межах с. Садове, наданої спадкодавцю для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення №92 від 30 серпня 2012 року пятнадцятої сесії [PERSON] сільської ради шостого кликання та право на одержання на імя позивача свідоцтва про право власності на вищевказану земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляду справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 74). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, до суду надав заяву згідно якої розгляд справи просить провести без його участі. Проти задоволення позову не заперечив (а.с.73). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту «б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Згідно пункту ч. 1 ст. 122 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин тобто 30 серпня 2012 року, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Судом встановлено, що рішенням пятнадцятої сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності [PERSON] сільської ради в межах с. Садове сільськогосподарського призначення у власність громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради» №92 від 30 серпня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано [PERSON] земельну ділянку, площею 1,8189 га ріллі за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства та передано у власність [PERSON] земельну ділянку 1,8188 га ріллі за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.10). 07 квітня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №394095 (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, якам складається із: квартири [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 1,8188 га ріллі, розташованої на території [PERSON] сільської ради в межах с. Садове Бобринецького району Кіровоградської області, переданої для ведення особистого селянського господарства [PERSON] згідно рішення пятнадцятої сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання №92 від 30 серпня 2012 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 07 червня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], що зареєстровано в реєстрі за № 1563, згідно якого усе нерухоме та рухоме майно, що належатиме їй та на яке вона матиме право на момент моєї смерті вона заповідає [PERSON] (а.с.9, 47). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2 ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За змістом ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 цього Кодексу передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи №742/2013 до майна померлої 07 квітня 2013 року [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] шляхом подання 19 листопада 2013 року до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.37). Спадщину на квартиру [ADDRESS] успадкував [PERSON], отримавши 19 листопада 2013 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстрованому в реєстрі за №1-423 (а.с.12). Щодо прийняття спадщини на земельну ділянку в с. Садове Бобринецького району Кіровоградської області, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер №3520887900:54:000:0008, державний нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила у вчиненні нотаріальної дії, про що 26 січня 2015 року було винесено відповідну постанову посилаючись на те, що [PERSON] не надав до нотаріальної контори оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно на вищевказану земельну ділянку, а витягом з Державного земельного кадастру №НВ-3500170942013 від 29.04.2013 року правовстановлюючий документ на цю земельну ділянку не визначений (а.с.11). На замовлення спадкодавця [PERSON] державним підприємством «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, передану у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності [PERSON] сільської ради в межах с. Садове сільськогосподарського призначення на території [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.77-91). Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3500170942013 від 29.04.2013 року наданої на заяву [PERSON] земельній ділянці, площею 1,8188 га для ведення особистого селянського господарства, розташованій в с. Садове Бобринецького району Кіровоградської області, присвоєно кадастровий номер 3520887900:54:000:0008 (а.с.14-16). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №32046507 від 06.01.2015 року вбачається, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3520887900:54:000:0008 не зареєстроване (а.с.17). Таким чином, за життя [PERSON] не встигла отримати правовстановлюючий документ (державний акт) на спірну земельну ділянку та належним чином зареєструвати право власності на земельну ділянку. Позивач звернувся до [PERSON] сільської ради Бобринецького району з заявою про успадкування земельної ділянки [PERSON], однак рішенням тридцять восьмої сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання №275 від 19 травня 2015 року йому було відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка, площею 1,8188 га (кадастровий номер 3520887900:54:000:0008), розташована в с. Садове Бобринецького району Кіровоградської області передана у власність [PERSON] згідно рішення №92 від 30 серпня 2012 року [PERSON] сільської ради (а.с.18). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в разі якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру безоплатної передачі земельної ділянки у власність (приватизації) відповідно до чинного законодавства України, а компетентним органом відмовлено спадкоємцям у завершенні вказаної процедури, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації. На підставі викладеного та враховуючи, що факти, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в суді було документально підтверджено, що [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства проте остання померла, не завершивши розпочату процедуру безоплатної передачі земельної ділянки у власність (приватизації) з отриманням правовстановлюючого документа на земельну ділянку - свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Право на завершення процедури одержання земельної ділянки у власність та правовстановлюючого документу не неї, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача як спадкоємця померлої, а тому суд визнає вимоги позивача обґрунтованими, підтвердженими доказами і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати залишити по фактично понесених сторонами.

Outcome: approved