Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Технологічні продукти» на права власності належить 17/50 частин літ. Л, Л2\~ інв. № 3,4, загальною площею 2055,7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , що складається з наступних приміщень: частина приміщень № 1- тамбур № 1, площею 2.2 кв.м. зал №2 площею 45.7 кв.м., кімната персоналу № 3 площею 14.8. кв.м., коридор № 4 площею25.7 кв.м., санвузол № 5 площею 19.6 кв.м., кімната прийому їжі № 6 площею 44.1 кв.м., моторне відділення № 7 площею 68.4 кв.м., склад № 8 площею 109.3 кв.м., станція технічного обслуговування № 9 площею 1100.1 кв.м., коридор № 40 площею 34.6 кв.м., кімната підбору фарби № 41 площею 13.7 кв.м., сходова клітина № 42 площею 16.5 кв.м., приймальня № 43 площею 68.4 кв.м., кабінет № 44 площею 11.6 кв.м., кабінет № 45 площею 11.8 кв.м., коридор № 46 площею 3.8 кв.м., туалет № 47 площею 3.3. кв.м., туалет № 48 площею 1.5 кв.м., комора № 49 площею 2.1. кв.м., туалет № 50 площею 1.7. кв.м., туалет № 51 площею 1.5 кв.м., вузол обліку води № 52 площею 4.6 кв.м., вмивальник № 53 площею 3.4 кв.м., кабінет № 54 площею 11.1 кв.м. кабінет № 55 площею 11.7 кв.м., кабінет № 56 площею 11.5 кв.м., кабінет № 57 площею 11.3 кв.м., кабінет № 58 площею 11.9 кв.м., кабінет № 59 площею 12.0 кв.м., сходова клітина № 60 площею 8.8 кв.м., кімната № 61 площею 4.6 кв.м., коридор № 62 площею 59.6 кв.м., сходова клітина № 63 площею 11.5 кв.м., кабінет № 64 площею 12.1 кв.м.. коридор № 65 площею 17.9 кв.м., кімната підбору фарби № 99 площею 14.0 кв.м., сходова клітина № 100 площею 17.3 кв.м., кімната № 101, площею 65.6 кв.м., оглядова площа № 102 площею 8.8 кв.м., допоміжна кімната № 103 площею 14.3 кв.м., комора № 104 площею 12.2 кв.м., коридор № 105 площею 2.7 кв.м., санвузол № 106 площею 3.1 кв.м., санвузол № 107 площею 2.0 кв.м., душ № 108 площею 2.9 кв.м., душ № 109 площею 9.3 кв.м., санвузол № 110 площею 2.3 кв.м., коридор № 111 площею 0.8 кв.м., коридор № 112 площею 3.4 кв.м., роздягальня № 113 площею 44.6 кв.м., коридор № 114 площею 36.3 кв.м., кабінет № 115 площею 11.8 кв.м., кабінет № 116 площею 11.9 кв.м. Право власності на 17/50 частин літ. Л, Л2 інв. № 3,4, розташованої за адресою: [ADDRESS] було визнано на підставі Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2011р. справа №10/5009/600/11. Позивач зазначає, що в нього існує потреба у виділенні належних йому приміщень у самостійні об`єкти нерухомого майна для здійснення своїх господарських цілей, що зумовлено відсутністю порозуміння з відповідачами відносно спільного володіння, користування та розпорядження приміщеннями, що знаходяться у спільній (частковій) власності. Позивач наразі позбавлений можливості відчужити та розпоряджатися власним майном, зокрема передати нерухоме майно в іпотеку, заставу та інше. Позивач, посилаючись на вищевикладене та на висновок експерта щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 07.07.2021 р., згідно з яким об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення № 1 загальною площею 2021,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , є відокремленим, має окремий вихід і може бути виділене в натурі, просить виділити у самостійні об`єкти нерухомого майна 17/50 частин літ. Л, Л2 інв. № 3,4, - вищевказані приміщення за адресою: [ADDRESS] в одне самостійне приміщення загальною площею 2021,1 кв.м. 19.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 05.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 02.11.2021 сторони не з`явилися, у зв`язку із відсутністю даних про повідомлення відповідача ТОВ «Скамер» про дату, час і місце розгляду справи, судове засідання було відкладено на 16.11.2021. Представник позивача адвокат Кацило Н.М. 04.10.2021 надала заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до письмової заяви від 04.10.2021 відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить суд розглянути справу за її відсутності. Крім того, [PERSON] вказала в заяві, що її прізвище до укладання шлюбу [PERSON] , що підтверджено доданою до заяви копією свідоцтва про шлюб (а.с. 62-63). Відповідач [PERSON] 04.10.2021 надала заяву про розгляд справи без її участі, просить винести рішення на розсуд суду. Зі змісту цієї заяви відповідача та наданих до неї письмових доказів, зокрема, копії паспорту та довідки про присвоєння ІПН № [NUMBER] , вбачається, що позивач помилково зазначив відповідача [PERSON] як [PERSON] . Відтак, суд вважає за можливе в судовому рішенні зазначити правильне написання прізвища відповідача 2 як [PERSON] (а.с. 68-70). Також відповідач [PERSON] в своїй заяві вказала, що належну їй частину нежитлових приміщень за вказаною адресою вона отримала в спадок від свого чоловіка [PERSON] , що підтверджено доданими до заяви копією свідоцтва про смерть [PERSON] , копією довідки приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2020 р. (справа № 336/6846/19) - (а.с. 71, 72, 75-76). Представник відповідача ТОВ «Скамер» згідно із заявою від 15.11.2021 проти задоволення позовних вимог не заперечує, розгляд справи просить провести без їх участі (а.с. 104-105). Відповідачі [PERSON] , ПП «ЄФС», ТОВ «Два-Холдінг», будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили. В силу ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Матеріалами справи\~встановлено,\~що на\~підставі рішення\~Господарського суду\~Запорізької області\~від 18.03.2011\~(справа\~№ 10/5009/600/11)\~за позивачем\~- Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Технологічні\~продукти» було визнано право власності на 17/50 частин літ. Л, Л2 інв. № 3,4, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 2055,7 кв.м. (а. с. 17-26 ). Також зі змісту вищевказаного рішення господарського суду та з доданої до позовної заяви в якості письмового доказу копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивач та відповідачі є співвласниками приміщення за адресою: [ADDRESS] , та їм на праві спільної часткової власності належать інші відповідні частини цього нежилого приміщення (а. с. 27-29). Відповідно до висновку експерта щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 07.07.2021, об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення № 1 загальною площею 2021,1 м 2 за адресою: [ADDRESS] , є відокремленим, має окремий вихід і може бути виділене в натурі (а.с. 9-16). Відповідно до згаданого вище рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2011 (справа № 10/5009/600/11) загальна площа приміщень, що перебуває у власності позивача складає 2055,7 кв.м. (а.с.\~25), проте загальна площа приміщень, що знаходяться у власності позивача, у висновку експерта складає 2021,1 кв.м. оскільки експертом не вказано в експлікації нежитлових приміщень приміщення - коридор № 40 площею 34,6 кв.м (а.с. 12-14). Позивач безпосередньо у тексті позовних вимог також не вказує це приміщення і просить здійснити виділ нерухомого майна загальною площею 2021,1 кв.м. Суд, дослідивши письмові докази, що наявні в матеріалах справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1\~статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а за змістом частини 1 статті 317 цього Кодексу зміст права полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм\~майном. Положеннями статті 355 ЦК України визначено: майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на\~праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором \~або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути\~фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2011 (справа № 10/5009/600/11) за позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Технологічні продукти» було визнано право власності на 17/50 частин літ. Л, Л2 інв. № 3,4, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Цим же судовим рішенням було визнано право власності відповідачів на інші відповідні частини вказаного нежитлового приміщення (а. с. 17-26 ). З доданої до позовної заяви в якості письмового доказу копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивач та відповідачі є співвласниками приміщення за адресою: [ADDRESS] , та їм на праві спільної часткової власності належать відповідні частини цього нежилого приміщення (а. с. 27-29). Виходячи зі змісту статті 356 ЦК України, необхідно брати до уваги, що право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Тобто, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю. Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із\~майна, що є у спільній часткові власності. Частиною 2 статті 364 ЦК України визначено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (якщо річ є неподільною ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно частин 3, 4 статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, в разі неможливості укласти письмовий договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, співвласник має право вирішувати це питання у судовому порядку, виходячи з наступного. За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь\~які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По даній цивільній справі позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Технологічні продукти» в якості письмового доказу надано висновок експерта щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 07.07.2021, в якому вказано, що об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення № 1 загальною площею 2021,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] , є відокремленим, має окремий вихід і може бути виділене в натурі (а.с. 9-16). Оскільки відповідачі не заперечують проти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Технологічні продукти», а вищевказаний висновок експерта від 07.07.2021 не оспорюється відповідачами та узгоджується з приписами статті 364 ЦК України щодо права і можливості співвласника (позивача ТОВ «Технологічні продукти») на виділ у натурі у самостійні об`єкти нерухомого майна 17/50 частин із майна, що є у спільній часткові власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Технологічні продукти» про виділення приміщень у самостійні об`єкти нерухомості, ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved