Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що за час шлюбу з [PERSON] ними було придбано домоволодіння [ADDRESS] . [INFO] дружина позивача [PERSON] померла. Позивач спадщину прийняв фактичним шляхом, оскільки на день смерті дружини проживав в належному їм домоволодінні. Також в даному будинку зареєстровані відповідачі, які до членів його сім`ї не належать, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають. Відповідно до рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року відповідач [PERSON] проживає на території Російської Федерації. Відповідач [PERSON] , який є її сином, проживає разом з нею. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідачів в його помешканні є перешкодою в реалізації ним прав власника будинку, а тому з відповідним позовом звернувся до суду. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] . Судові витрати залишити за ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Оскільки від них не надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи та неповідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: згідно договору купівлі-продажу від 29.03.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с.7,8). Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.09.2005 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). Відповідно до довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради №163 від 07.05.2021, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою [ADDRESS] до дня своєї смерті ( [INFO] ). На день смерті вказаної особи, за даною адресою також були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно довідки квартального комітету №1 «Міська лікарня» від 14 травня 2021, [PERSON] дійсно проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Також за цією адресою проживала до дня своєї смерті [INFO] та була зареєстрована [PERSON] - дружина (а.с.11). На підставі ст. 72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у належному на праві власності позивачу [PERSON] будинку [ADDRESS] , однак за вищевказаною адресою не проживають на протязі 16 років, відповідач [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, що підтверджується рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року (а.с.12,13). А тому суд вважає обґрунтованими вимоги власника житлового приміщення щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що знаходиться за вище вказаною адресою. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 72, 150 ЖК України, ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved