Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений 26 жовтня 1999 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітніх на той час дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з другої, що зареєстрований Одеською товарною біржею за №25772, стверджуючи, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не є можливим у зв`язку зі смертю батьків: [PERSON] та [PERSON] . Позивач до судового засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник позивача [PERSON] , підтримуючи позовні вимоги, також надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час і місце слухання справи сповіщалась судом відповідно до вимог закону. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені, причину своєї неявки суду не повідомили. Суд за згодою позивачевої сторони ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, вивчив матеріали справи і встановив наступне: 26 жовтня 1999 року між [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітніх на той час дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] « продала », а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] «купили» в рівних частках квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Третьою державною нотаріальною конторою м. Одеси під №1-1031 від 28 лютого 1992 року, зареєстрованого МБТІ м. Одеси 31 березня 1992 року під №34 доп., реєстр 840 стор. 155. Сторони виконали свої зобов`язання за договором: «покупці» отримали квартиру, документи на неї, оформили реєстрацію прав власності на нерухомість (в КП «ОМБТІ» реєстр.№840 стор.101 кн.86 доп .); «продавець» отримала грошові кошти за продану квартиру, що зазначено у п.5 договору. Договір сторони уклали у письмовій формі, зареєстрували на Одеській товарній біржі за №25772 від 26.10.1999 року. На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на договір купівлі-продажу з відповідною відміткою КП «ОМБТІ» про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, технічний паспорт на квартиру, копію громадянського паспорту [PERSON] з відміткою про реєстрацію за адресою [ADDRESS] квартира [NUMBER] ), копію довідки ОСББ «Глушко-15-А» про склад сім`ї від 01.08.2019 р. №40, копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис №1988, вчинений Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис №6216, вчинений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, копію свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] , витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі, інформаційний лист Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса №4852/02-14 від 04.06.2019 року, копію громадянського паспорту [PERSON] , [PERSON] , копії ідентифікаційних кодів. За твердженням позивача [INFO] помер його батько - [PERSON] , [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після смерті батьків відкрилася спадщина. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 1999 року батьки були співвласниками квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та 21 серпня 2019 року звернувся до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса для одержання свідоцтва про право на спадщину ( копія витягу №57295505 від 21.08.2019 р. про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи №64638085 ), проте нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила та своїм листом №4952/02-14 від 21.08.2019 р. роз`яснила, що документ, який підтверджує право власності на спадкове майно, а саме договір купівлі - продажу від 26.10.1999 року за формою не відповідає вимогам законодавства. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню: Судом встановлено, що у 1999 році сторони по даній справі домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, виконали умови договору у повному обсязі, договір оформили в письмовій формі і зареєстрували на товарній біржі, що відповідало вимогам діючого на той час цивільного законодавства. За вимогами сторони, яка виконала умови угоди, така угода може бути визнана судом дійсною, що передбачено ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами. При розгляді справи суд користувався нормами Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, тому як договір купівлі-продажу було укладено та виконано в період дії цього закону.

Outcome: approved