Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.07.2008 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 50000 доларів США, які зобовязався повернути протягом року або на першу вимогу, про що склав відповідну розписку. 12.08.2008 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі еквівалентній 45000 доларів США, які зобовязався повернути на першу вимогу, про що склав відповідну розписку. Позивач зазначив, що неодноразово звертався із вимогами до відповідача про повернення боргу згідно розписки від 23.07.2008 року та розписки від 12.08.2008 року, однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, отримані в борг грошові кошти не повернув. Позивач просить стягнути в національній валюті України гривні за офіційним курсом валют встановленим Національним банком України на день ухвалення судового рішення із відповідача суму боргу у розмірі - 187957,02 доларів США, з яких: -за розпискою від 23.07.2008 року: 50000 доларів США сума основного боргу (позики); 48961,27 доларів США - проценти від суми позики (боргу), що нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України; 119,19 доларів США - 3% річних від простроченої суми, що нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України; -за розпискою від 12.08.2008 року: 45000 доларів США сума основного боргу (позики); 43769,26 доларів США - проценти від суми позики (боргу), що нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України; 107,30 доларів США - 3% річних від простроченої суми, що нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та судовий збір у розмірі 6890 грн. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 23.07.2008 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 50000 доларів США, які зобовязався повернути протягом року або на першу вимогу. Факт отримання коштів в борг підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою. 12.08.2008 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у сумі еквівалентній 45000 доларів США, які зобовязався повернути протягом року. Факт отримання коштів в борг підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою. Позивачем предявлено відповідачу вимогу про повернення боргу згідно розписки від 23.07.2008 року та розписки від 12.08.2008 року, яка була надрукована на 15 сторінці в офіційному друкованому виданні газеті «Урядовий курєр» від 03.09.2016 рік №165 (5785). Станом на дату розгляду справи оригінал розписки від 23.07.2008 року та оригінал розписки від 12.08.2008 року перебуває у позивача, що за правилом ст. 545 ЦК України свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частина 1 ст. 1049 ЦК України визначає, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів (Правова позиція ВСУ у справі №6-1967цс15). Судом встановлено, що розписка від 23.07.2008 року та розписка від 12.08.2008 року містить умову про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та зобов'язання їх повернути за вимогою позивача. Отже, зазначені розписки є належними доказами, що підтверджують боргове зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що строк повернення позики згідно розписки від 23.07.2008 року та розписки від 12.08.2008 року, визначений моментом пред'явлення вимоги позивача. Позивачем предявлено відповідачу вимогу щодо виконання зобовязань згідно розписки від 23.07.2008 року та розписки від 12.08.2008 року, яка була надрукована на 15 сторінці в офіційному друкованому виданні газеті «Урядовий курєр» від 03.09.2016 рік №165 (5785), однак відповідач у встановлений законом строк своїх зобов'язання не виконав. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Після закінчення строку повернення суми боргу, тобто після 03.10.2016 року, відповідач борг згідно розписки від 23.07.2008 року та розписки від 12.08.2008 року, не повернув чим порушив умови договору. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими. Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України визначено, що якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Верховний Суд України у справі №6-63цс14, зробив правовий висновок, відповідно до якого не зазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Із матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу в боргу згідно розписки від 23.07.2008 року грошові кошти у розмірі 50000 доларів США та розписки від 12.08.2008 року грошові кошти у сумі еквівалентній 45000 доларів США. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. Станом на 06.04.2017 рік, Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 2715.7009 грн. за 100 доларів США, відтак сума основного боргу відповідача перед позивачем становить: згідно розписки (договору позики) від 23.07.2008 року 1357850,45 грн., що еквівалентно 50000 дол. США (2715.7009/100*50000); згідно розписки (договору позики) від 12.08.2008 року 1222065,40 грн., що еквівалентно 45000 дол. США (2715.7009/100*45000). У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З розписки від 23.07.2008 року та розписки від 12.08.2008 року випливає, що сторони розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлювали, таким чином розмір процентів повинен визначатися згідно приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України відповідно до якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи наявний розрахунок (станом на 01.11.2016 рік) щодо нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних згідно розписки від 23.07.2008 року, відповідно до якого розмір нарахованих позивачем процентів на рівні облікової ставки НБУ за період із 30.04.2008 року по 01.11.2016 рік склав 48961,27 дол. США, розмір нарахованих 3% річних за період із 04.10.2016 року по 01.11.2016 рік, склав 119,19 дол. США та розрахунок (станом на 01.11.2016 рік) щодо нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних згідно розписки від 12.08.2008 року, відповідно до якого розмір нарахованих позивачем процентів на рівні облікової ставки НБУ за період із 30.04.2008 року по 01.11.2016 рік склав 43769,26 дол. США, розмір нарахованих 3% річних за період із 04.10.2016 року по 01.11.2016 рік, склав 107,30 дол. США. Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних згідно розписки від 23.07.2008 року та розписки від 12.08.2008 року, вважає їх вірними, а вимоги про їх стягнення із відповідача в національній валюті України гривні за офіційним курсом валют встановленим НБУ станом на 06.04.2017 рік правомірними та такими, що узгоджуються із правовою позицією ВСУ розкритої у справі №6-79цс14 та п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі». Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню: -згідно розписки від 23.07.2008 року проценти нараховані згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України за період із 30.04.2008 року по 01.11.2016 рік у розмірі 48961,27 дол. США, що за офіційним кусом НБУ на 06.04.2017 рік складає 1329641,65 грн (2715.7009/100*48961,27); 3% річних за період із 04.10.2016 року по 01.11.2016 рік, у розмірі 119,19 дол. США, що за офіційним кусом НБУ на 06.04.2017 рік складає 3236,84 грн (2715.7009/100*119,19); -згідно розписки від 12.08.2008 року проценти нараховані згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України за період із 30.04.2008 року по 01.11.2016 рік у розмірі 43769,26 дол. США, що за офіційним кусом НБУ на 06.04.2017 рік складає 1188642,18 грн (2715.7009/100*43769,26); 3% річних за період із 04.10.2016 року по 01.11.2016 рік, у розмірі 107,30 дол. США, що за офіційним кусом НБУ на 06.04.2017 рік складає 2913,95 грн (2715.7009/100*107,30). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає ст. 16 ЦК України. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю. Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 6890 грн.

Outcome: approved