Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у шлюбі до 27.06.2008р. В подальшому [INFO] народилася дитина [PERSON] . Дитина потребує лікування в Єгипті та Державі Ізраїль, однак відповідач - батько дозволу на виїзд дитини за кордон не надає. У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] у супроводі позивачки без згоди батька - [PERSON] у вищевказані країни. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом згодний. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 27 червня 2008р. перебувають в офіційному шлюбі. В період шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, бланк серії [NUMBER] . Батько, мати та син проживають за однією адресою : [ADDRESS] . У зв`язку із родовою травмою, яку отримав дитина, вона практично з народження постійно потребує медичного лікування та профілактично-оздоровчих заходів. Неодноразово прооперований з приводу внутрішньої гідроцефалії (вентрикулогіеритокеостомія бокових та 4-го шлуночка). Знаходиться на диспансерному обліку і в невролога, і в нейрохірурга. Дані фактичні обставини підтверджуються копіями виписки №4450 з Обласної дитячої клінічної лікарні м. Одеса, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3951; Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1772 (НІ.О 91.8), виписки №3112 з Відділення нейрохірургії Обласної дитячої клінічної лікарні м. Одеса, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5027, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2857 Одеської обласної дитячої клінічної лікарні. Позивачка хоче поїхати з сином за кордон - до Єгипту та до Держави Ізраїль - для проведення оздоровлення дитини та отримання консультації у вузьких спеціалістів медичної галузі, й можливо навіть - вкрай необхідного лікування. Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із частиною 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1,2 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, шо в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування на території України лише за згодою батьків (усиновлювачів). опікунів та в їхньому супроводі або в супроводів осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України маги і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається із змісту вимог ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За умовами ч.2 ст.4 Закону України «про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57, виїзд з України громадян, які не досягай 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі ст.ст.1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Відтак, враховуючи положення ч.І ст.З Конвенції про права дитини, ч.7. ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Разом з тим, згідно ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Крім цього, відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач позов визнав, суд у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 840,8грн. На підставі висловленого,

Outcome: approved