Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Центральна, 9, с.Рогове Новопсковського району Луганської області, яке залишилось після [PERSON], померлого 24.11.2009. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.11.2009 помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Центральна (колишня Радянська), 9, с. Рогове Новопсковського району Луганської області. Він як син померлого є спадкоємцем першої черги за законом, спадкоємців, які мають обовязкову частку у спадщині, немає, заповіт на користь третіх осіб відсутній. Його рідний брат відмовився від своєї частки у спадщині на його користь в 2010 році. Позивач зазначає, що спадщину після батька він фактично прийняв, так як подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зараз він бажає реалізувати своє право на спадщину отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, однак не може цього зробити, так як відсутні правовстановлюючі документи на нього, тому нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У звязку з чим він змушений звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 13.12.2018. 13.12.2018\~в підготовчому\~судовому засіданні\~оголошено перерву\~до 16.01.2019\~у звязку\~з витребуванням\~доказів. 16.01.2019 ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 14.02.2019. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування судового засідання технічним засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2009 року в с. Рогове Новопсковського району Луганської області помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД № 225547, виданим 26.11.2009 Рогівською сільською радою Новопсковського району Луганської області. \~ \~ \~ \~Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Центральна (Радянська), 9, с. Рогове Новопсковського району Луганської області, яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 87,40 кв. м, житловою площею 48,80 кв.м., рік забудови -1963, літньої кухні, трьох сараїв, гаражу, погрібу, навісів, огорожі, ринкова (оціночна) вартість якого згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна складає 48236,00 грн.; земельної ділянки №131, кадастровий номер 4423387000:09:004:0019, площею 3,6863 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Рогівської сільської ради Новопсковського району Луганської області; земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перше Травня», с.Рогове Новопсковського району Луганської області розміром 1,48 в умовних кадастрових гектарах. Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії І-ЯК №330084, виданим 28.06.1967 Заайдарівською сільською радою Новопсковського району Луганської області; . Як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON] позивач у встановлений законом строк 01.12.2009 звернувся до Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де 14.12.2009 була заведена спадкова справа №48618800, (номер у нотаріуса 423/2009), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №22424543 від 14.12.2009. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач спадщину, яка відкрилася після смерті батька [PERSON], померлого 24.11.2009, прийняв. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №423/2009 до майна померлого 24.11.2009 [PERSON] встановлено, що на частину спадкового майна, а саме: земельну ділянку та земельну частку (пай) позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказані обставини підтверджуються свідоцтва ми про право на спадщину за законом серії ВРК 371240 та ВРК 371239 від 24.05.2011, зареєстрованими в реєстрі за №785 та № 783 відповідно. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернувся до Новопсковської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак постановою нотаріуса від 23.08.2018 про відмову вчинення нотаріальних дій позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій по оформленню спадкових прав після померлого 24.11.2009 [PERSON], а саме видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 9, розташований за адресою: вул. Центральна, с. Рогове Новопсковського району Луганської області, з посиланням на відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця [PERSON] на вказаний будинок. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті батька, однак не може цього зробити так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно житловий будинок. З приводу належності домоволодіння за адресою: вул. Центральна (Радянська), 9, с.Рогове Новопсковського району Луганської області, [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований в 1963 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», враховуючи, що до січня 1966 року реєстрація будинків в сільській місцевості була відсутня, то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Відповідно до Інструкції, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки №413 від 12.09.2018, виданої Рогівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, згідно запису в погосподарській книзі № 2 Рогівської сільської ради головою домоволодіння № 9 по вул. Центральній (Радянській) в с. Рогове Новопсковського району Луганської області був [PERSON]. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, підтверджено право власності померлого [PERSON] на домоволодіння за адресою: вул. Центральна (Радянська), 9, с. Рогове Новопсковського району Луганської області. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, подружжя, батьки. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ Оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька [PERSON], спадкоємці, які мають обовязкову частку у спадщині, відсутні, позивач має право отримати у спадщину зазначене вище домоволодіння. Таким чином, є всі достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння за позивачем. За таких обставин, враховуючи інтереси позивача, а також те, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 352,40 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved