Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором застави від 07 грудня 2011 року у розмірі 100 347 грн., визнати поважними причини пропуску позовної давності. В обґрунтування зазначив, що згідно з договором застави від 07 грудня 2011 року, [PERSON] отримала у нього грошову суму, що підлягає поверненню строком до 07 червня 2012 року у розмірі 4650 доларів США. У відповідності з нормами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На поточну дату курс НБУ становить 21,58 грн. за 1 дол. США, тобто підлягаюча поверненню сума складає 100\~347 грн. [PERSON] умови договору порушила отримані кошти не повернула. Ним пропущено 3-річний строк позовної давності, який сплинув 7 червня 2015 року. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Він не мав реальної можливості своєчасно звернутись до суду з позовом, оскільки на дату спливу строку позовної давності знаходився в зоні АТО, звідки виїхав лише 11.09.2015 року. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий Курєр», заяв про розгляд справи без його участі суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або інші речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 07 грудня 2011 року було укладено договір застави б/н (далі Договір). Згідно умов Договору, відповідач отримав в борг у позивача грошові кошти у сумі 4650 дол. США, термін повернення яких встановлено до 07 грудня 2012 року. Для забезпечення повернення вказаних коштів відповідач передав в залог позивачу майно. Відповідно до п. 2 Договору таким майном є: оверлок поковочний «SHLINFA SF737», вартість якого за домовленістю сторін складає 5000 грн., швейна машина «SUNSTAR», вартість якої за домовленістю сторін складає 2000 грн., петельна машина «PROTEX», вартість якої за домовленістю сторін складає 10\~000 грн., швейна машина «F007W122», вартість якої за домовленістю сторін складає 1500 грн., вишивальна машина «Happy HCD 15012 серійний номер CDA 09864-991, вартість якого за домовленістю сторін складає 50\~000 грн. Майно в період дії цього договору буде знаходитьсь в користуванні позивача. Відповідно до п. 5 Договору вказані в п. 1 даного договору грошові кошти отримані відповідачем у позивача повністю, до підписання договору. Згідно п. 5 Договору, цей договір набирає законної сили з моменту підписання та діє до виконання відповідачем забезпеченого залогом майна зобовязання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови договору та отримані у від позивача в борг кошти у розмірі 4650 дол. США не повернула. Відповідно до курсу НБУ на час звернення з позовною заявою до суду 1 дол. США коштує 21,58 грн., таким чином заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 100\~347 грн. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Частиною 1 ст.546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У чинність ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Що стосується, заяви позивача про визнання поважними причини пропуску позовної давності, то вона не має правового значення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, позовна давність при вирішенні даного спору не може бути застосована, оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності. У звязку з викладеним, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у чинність ст.ст. 526, 530, 549, 610-612, 614, 1046, 1049 ЦК України, згідно яких відповідач, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу позивача (позичальника) зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором. У чинність ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved