Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що 01.03.2015 року між ним та ПАТ «Акцент-Банк» була укладена заява позичальника №ABH0RX135080165 на отримання строкового кредиту на часткову оплату товару - вікна/двері конструкція 1600/1490. При цьому предметом застави в заяві був визначений сам товар. Згідно з п.п. «а» п. 9 заяви банк кредитні кошти позичальника зобов'язався перерахувати на поточний рахунок ФОП «[PERSON].» [NUMBER] у ПАТ «А-БАНК», МФО 307770, код ЄДРПОУ [NUMBER]. Погашення кредиту за графіком мало відбуватись шляхом щомісячних платежів рівними частинами по 800 гривень протягом п'яти місяців. Перший платіж для погашення кредиту був зроблений 17.03.2015 року. Договір на виготовлення та монтаж ПВХ конструкцій (пластикових вікон на балкон) BO №352L (номер замовлення 124) від 01.03.2015 року був укладений з [PERSON], який діяв на підставі довіреності від ФОП «[PERSON].», але довіреність не була надана. По домовленості з [PERSON] авансовий внесок в сумі 4 000 гривень мав бути внесений у березні та квітні 2015 року. Перша частка в сумі 2 000 гривень була передана йому 06.03.2015 року. В подальшому у період з 01.04.2015 року по 17.04.2015 року на телефонні дзвінки [PERSON] та його працівники не відповідали, офісне приміщення було зачинено. 20.04.2015 року позивач звернувся до Київського відділення ПАТ «Акцент-Банк» з повідомленням про ці обставини та просив надати інформацію про те, чи була перерахована сума кредиту 4 000 гривень на рахунок ФОП «[PERSON].», а також зазначити контактні дані та місце знаходження ФОП «[PERSON].» для з'ясування стану виконання замовлення по договору BO №352L від 01.03.2015 року. Одночасно позивач попередив банк, що до встановлення зв'язку з продавцем ФОП «[PERSON].» подальше погашення кредиту тимчасово призупиняє. 05.05.2015 року позивач направив [PERSON] заяву про розірвання договору, а 21.05.2015 року подав заяву до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві про шахрайські дії з боку [PERSON] та [PERSON] Для подальшого запобігання шахрайству з боку клієнта банку ФОП «[PERSON].» позивач про шахрайські дії повідомив банк на електронну адресу та заявою від 19.06.2015 року. Позивач зазначає, що безпосередньо кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк» на отримання кредиту не укладався. Замість цього в п. 15 заяви позичальника банком запропоновано цю заяву позичальника разом із умовами та правилами, що розміщені на сайті банку www.a-bank.com.ua, тарифами вважати кредитно- заставним договором, що, на думку позивача, є порушенням ст. 1055 ЦК України та п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Заява позичальника на надання кредиту з боку банка була підписана менеджером [PERSON], але довіреність та перелік послуг, які можуть надаватися [PERSON], відсутні. Тому її повноваження на укладання саме кредитно - заставних договорів не визначені і документально не підтверджені. Крім цього, на примірнику, що був наданий позивачу, відсутній оригінальний відбиток печатки банку, в наявності тільки копія печатки, що, на думку позивача, ставить взагалі під сумнів чинність укладеної заяви позичальника. Кредитні гроші перераховувались ФОП «[PERSON].», а тому [PERSON] вважає, що він фактично не отримував кредитних коштів, а банком були обмежені його права щодо можливості вільно розпоряджатися кредитними коштами. Позивач вважає, що умови надання кредиту не є справедливими, а ненадання жодної інформації про ФОП «[PERSON].» і її відношення до кредитних коштів позичальника є замовчуванням наявності обставин, які могли б перешкоджати укладанню кредитного договору та отриманню кредиту на таких умовах. Позивач вважає, що умови кредитного договору та обов'язки позичальника є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника. А тому відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України цей договір має бути визнаний недійсним. [PERSON] також зазначає, що з боку представників банку на нього та членів його родини з серпня 2015 року по грудень 2015 року здійснювався шалений психологічний тиск та погрози, а тому він був змушений 30.12.2015 року повністю погасити кредит. Позивач просить визнати недійсною заяву позичальника №ABH0RX135080165 від 01.03.2015 року, зобов'язати відповідача повернути йому повну суму погашення кредиту в розмірі 4 970 гривень, зобов'язати відповідача повернути на свій рахунок кредитні кошти в розмірі 4 000 гривень з поточного рахунку ФОП «[PERSON].», звільнити позивача від сплати процентної ставки за кредитом, щомісячної винагороди та пені з 22.04.2015 року. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з урахуванням заяви від 14.07.2016 року, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 01.03.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений кредитний договір у вигляді заяви позичальника №ABH0RX135080165 (а.с. 7-копія заяви), відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 4 000 гривень строком на 36 місяців з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року включно зі сплатою процентів в розмірі 0,12% річних. Повернення кредиту відбувається щомісячно шляхом сплати платежу у розмірі 111 гривень 32 копійки, з 30.07.2015 року у сумі 251 гривня 32 копійки відповідно до графіку, який є невід'ємним додатком до договору (пункти 7, 11 договору). В пункті 15 заяви позичальника зазначено, що [PERSON] згоден, що ця заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Також [PERSON] був ознайомлений з довідкою про умови кредитування та сукупну вартість споживчого кредиту, а також з графіком погашення кредиту, про що свідчить його підпис на цих документах (а.с.7 зв., 8). Згідно з п.9 заяви позичальника кредит надається позичальнику на часткову оплату товару - вікна/двері конструкція 1600/1490 - шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП «[PERSON].» [NUMBER] в ПАТ «А-Банк», МФО 307770, код ЄДРПОУ [NUMBER]. Договір на виготовлення та монтаж ПВХ конструкцій (пластикових вікон на балкон) BO №352L (індивідуальний номер замовлення 124) від 01.03.2015 року був укладений з ФОП «[PERSON].», від імені якої діяв [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, що може бути спростована лише нормою закону чи встановлена судом. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, вважає, що з ним фактично не був укладений договір у письмовій формі, заява позичальника підписана менеджером банку без надання нею своїх повноважень, й він особисто не отримував грошових коштів. Як вбачається з заяви позичальника від 01.03.2015 року, вона підписана [PERSON] та представником банку менеджером [PERSON] без будь-яких застережень і зауважень, що свідчить про їх вільне волевиявлення при її укладанні. При цьому сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених умовах, а в пункті 15 обумовили, що заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, і тарифами складає між позичальником та банком кредитно-заставний договір. Отже, фактично між [PERSON] і ПАТ «Акцент-Банк» в письмовому вигляді був укладений кредитний договір, в якому зазначений розмір кредиту, а також умови і порядок його надання і повернення, тобто сторони досягли згоди з усіх істотних умов такого виду договору. Відповідно до п. 9 заяви позичальника кредит надається позичальнику на часткову оплату товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП «[PERSON].», тому грошові кошти не були видані особисто позивачу, а перераховані ФОП «[PERSON].», що підтверджується копією наданого відповідачем меморіального ордеру (а.с.87). Підписавши заяву, позивач погодився з такими умовами. Крім того, як зазначив позивач в судовому засіданні, кредит ним повністю погашений, що також спростовує твердження позивача про неотримання кредитних коштів. Що стосується відсутності у менеджера [PERSON] повноважень на укладення договору, то банк не заперечує, що такі повноваження вона мала, й відповідно до підписаного нею договору позивач отримав кредитні кошти. Щодо надання копії довіреності, то банком наданий висновок від 21.06.2016 року службового розслідування, в якому зазначено, що довіреність була загублена. Позивач також стверджує, що умови кредитного договору є несправедливими з тих підстав, що мають місце шахрайські дії з боку ФОП «[PERSON].» і [PERSON], і банком не надано жодної інформації щодо них, а також банком не надані відповіді на звернення [PERSON] При цьому позивач не зазначає які саме умови кредитного договору є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника. Щодо шахрайських дій ФОП «[PERSON].», то банк не несе відповідальність за виконання підприємцем своїх зобов'язань. Відповідно до ч.1 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір від 01.03.2015 року відповідає чинному законодавству і укладений за вільним волевиявленням позивача, а тому передбачені законом підставі для визнання його недійсним відсутні. З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст. 3, 6, 203, 215, 627, 638, 1054 ЦК України, ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed