Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 02.01.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та відповідачем було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №АІ/4655582, згідно якого була застрахована відповідальність [PERSON], як власника автомобіля [NUMBER]. 09.01.2015 року старалась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керування водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. 12.03.2015 року страховою компанією [PERSON] за його заявою було виплачено страхове відшкодування в сумі 13122 грн. 88 коп. Оскільки від відповідача заяв по дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії по сьогоднішній день не надходило, позивач просив суд стягнути з останнього в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13122 грн. 88 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на законі та є необґрунтованими. Суд, перевіривши викладені в позовній заяві доводи, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.01.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та відповідачем [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №АІ/4655582, згідно якого була застрахована відповідальність [PERSON], як власника автомобіля [NUMBER]. 09.01.2015 року старалась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керування водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. 12.03.2015 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» [PERSON] за його заявою було виплачено страхове відшкодування в сумі 13122 грн. 88 коп. Посилаючись на те, що відповідач, як страхувальник, своїх зобовязань щодо повідомлення страховика у встановлений законом строк про настання дорожньо-транспортної пригоди не виконав, позивач, посилаючись на ст.ст.33,38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив суд стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п.33.1 ст.33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17.02.2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст.33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Як встановлено у розглядаємій справі ані позивачем, ані учасниками дорожньо-транспортної пригоди факт настання страхового випадку не оспорювався, був зафіксований органами ДАІ. Відповідач, як винна у дорожньо-транспортній пригоді особа, був притягнути до адміністративної відповідальності за постановою суду, що набрала законної сили. Сам позивач визнав пригоду страховим випадком та добровільно виплатив потерпілій стороні страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-284цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Окрім цього, суд враховує, що відповідно до змісту положень ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязок повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди покладено на водіїв транспортних засобів, причетних до такої пригоди, а не виключно на страхувальника. Як вбачається з наданих до позову документів [PERSON] 12.01.2015 року звертався до страхової компанії (позивача) з письмовою заявою-повідомленням про настання страхового випадку. Тобто, як один із учасників дорожньо-транспортної пригоди, виконав свій обовязок, передбачений ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», своєчасно повідомивши позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач під час розгляду справи в суді також посилався, що інформацію про страховика [PERSON] отримав від нього. Відразу на місці дорожньо-транспортної пригоди ними було здійснено телефонний дзвінок на гарячу лінію позивача та повідомлено про останню, а також отримано інформацію щодо подальших дій та представництва страхової компанії, до якого необхідно надати документи. Вказані доводи відповідача позивачем не спростовані. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. В звязку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати підлягають віднесенню на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed