Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 15 січня 2018 року між сторонами укладено договір на туристичне обслуговування, а саме автобусний тур з виїздом з м. Львів до країн Австрії, Німеччини, Польщі, Угорщини, Чехії, Венгрії з відвідинами міст Праги, Віденя, Кракова, Будапешту, терміном з 29.04.2018\~року по\~3\~травня 2018\~року, але з телефонного дзвінка відповідача, позивач, дізнався що тур не відбудеться з вини відповідача, тому що група для туру не була повністю укомплектована. Замість першого договору сторони уклали інший договір, змінивши первісний, а кошти внесені по першому договору були зараховані до другого договору за № 193 від 03.04.2018 року, згідно якого позивач отримав право на автобусний тур з виїздом з м. Львів до країн Австрії, Німеччини, Польщі, Угорщини, Чехії, Венгрії з відвідинами міст Праги, Відня, Кракова, Будапешту, термін з 2.05.2018 по 8.05.2018 р. Після укладення договору (зміненого) на туристичне обслуговування від 3.04.2018 року, в особистому житті позивача відбулися обставини за якими він позбавився можливості виїхати на відпочинок в зазначений в договорі термін, оскільки 25.04.2018 року згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова (Справа № 643/2502/18 Номер провадження 1-кп/643/768/18) до [PERSON], [INFO], застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В день винесення ухвали суду 25.04.2018 року по звязку «Viber» позивач направив відповідачеві заяву в якій просив внести зміни до договору та анулювати участь у турі з вищевикладених причин. В телефонному режимі позивач запропонував відповідачеві перенести надання туристичних послуг на серпень 2018 року, мотивуючи тим що виїзд за першим договором не відбувся і сторони домовилися про перенесення цього туру на інший час, на що позивач погодився. На час початку туру відповідачем не надавалися ні квіток, ні поліс страхування та ваучер на розміщення в готелях. Позивачем був направлений другий лист 27.04.2018 року експрес доставкою «Меркурій», але зясувалось що вручити листа не можливо в звязку з відсутністю адресата, оскільки відповідач 26.04.2018 року виїхав особисто на відпочинок до Туреччини, де перебував 12 днів. Позивач після повернення відповідача з відпочинку звернувся з усною пропозицією до його офісу на пр. Гагаріна, 47 в м. Кривому Розі змінити умови договору і перенести тур на серпень місяць 2018 року, бо кошти були сплачені ще 15 січня 2018 року в сумі 4500 гривень, але відповідач відмовився вислухати. Вказаними діями позивачу також завдано моральну шкоду, яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях, повязаних з невиконанням умов про зміну договору про надання туристичних послуг, поглиблених відсутністю будь-якої інформації про причини невиконання своїх зобовязань за договором . У звязку з викладеним, позивач просить суд розірвати вказаний договір та стягнути з відповідача 16000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4500 грн. в рахунок матеріальних збитків. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право\~в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як видно з матеріалів справи та не оспорюється учасниками процесу, між позивачем та відповідачем було укладено договір про туристичне обслуговування № 193 від 03.04.2018 року (а.с.13-22). Таким чином, суд при вирішенні даного спору виходить з факту укладання між сторонами вищевказаного договору. Згідно ст.ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі викладеного суд доходить до висновку, що позивач та відповідач, діючи вільно, за власним волевиявленням та на власний розсуд, в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, і, отже, уклали договір, який є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, для вирішення позову суд застосовує положення, визначені сторонами у договорі. Права та обов'язки сторін визначено розділом 2 договору (а.с.13-16). При цьому, обов'язки туриста (позивача) визначено розділом 2.2 договору (а.с.14-15). З аналізу змісту вказаного розділу вбачається, що обов'язки, передбачені п.п.2.2.4 2.2.13 можуть бути виконані виключно після виїзду туриста у поїздку. При цьому, з матеріалів позову вбачається, що обов'язки, передбачені п.п.2.2.1-2.2.3 туристом (позивачем) виконано у повному обсязі. Зокрема, туристом (позивачем) сплачено відповідачу (турагенту) грошові кошти у сумі 4500 грн., що складає повну суму вартості послуг за договором (а.с.16, а.с.36). Відповідно до п.2.4.2 договору, турист має право, сплативши турагенту реально понесені витрати, відмовитись від виконання цього договору або просити внести зміни до умов, що вказані у п.1.2 договору. Заява туриста про відмову від туристичних послуг або внесення змін до умов туру подається турагенту у письмовій формі і приймається турагентом до виконання з дня отримання такої заяви. При цьому, відповідно до п.3.3 договору, за відмову від виконання договору передбачено штрафні санкції. Водночас, штрафних санкцій за внесення змін до умов договору відповідно прав туриста (п.2.4.2 договору) не передбачено. Водночас, п.2.4.2 договору (або іншим) не передбачено граничного строку, в який турист (позивач) може повідомити турагента (відповідача) про намір змінити умови договору. Як вбачається з матеріалів справи та позовної заяви, турист (позивач) 25.04.2018 року з письмовою заявою звернувся до турагента (відповідач) з заявою про внесення змін до договору шляхом перенесення строків подорожі. Питання розірвання договору чи відмови від договору не ставилося. Заява була належним чином доставлена за адресою турагента, але не вручена у зв'язку з фізичною відсутністю представника відповідача фізичної особи за вказаною адресою місцем розташування турагента ( а.с.7). За таких обставин суд доходить до висновку, що туристом (позивачем) добросовісно реалізовано належне йому згідно п.2.4.2 договору право на звернення до турагента (відповідача) з письмовою заявою про зміну умов договору, яка турагентом згідно абз. 2 п.2.4.2 договору повинна була прийнята у день доставлення до виконання, чого турагентом (відповідачем) не було виконано. Таким чином, суд доходить до висновку, що у даному випадку саме турагентом (відповідачем) було допущено порушення вимог договору, отже, допущено порушенням вимог ст.629 ЦК України. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема (…) розірвання договору. За таких обставин, суд доходить до висновку про обґрунтованість позиції позивача стосовно позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди та розірвання договору. Водночас, суд вважає недоведеним та явно завищеним розмір заявленої позивачем моральної шкоди, оскільки він у декілька разів перевищує розмір матеріальної шкоди, а тому, на переконання суду, такий розмір не відповідає поняттям справедливості та співмірності. На підставі викладеного суд вважає за можливе стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial