Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що у вересні 2016 року йому стало відомо про обтяження його земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального садівництва на території Фурсівської сільської ради. Арешт було накладено 06.06.2016 року за постановою державного виконавця Ковадло М.С. Білоцерківського міськівідділу ДВС в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів на утримання дитини. На даний час заборгованість по аліментах відсутня, стягувач не заперечує щодо зняття арешту з майна позивача, але державний виконавець відмовляє у знятті арешту з майна, що порушує права позивача, як власника, а тому позивач просить суд зняти арешт з майна, а саме з земельної ділянки з кадастровим номером 3220488300:01:002:0484, площею 0,1 га для індивідуального садівництва на території Фурсівської сільської ради. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов. Відповідач [PERSON] позов не визнала, подала письмові заперечення на позов. Відповідач [PERSON] міськвідділ ДВС ГТУЮ в Київській області в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що на виконанні у [PERSON] міськвідділі ДВС ГТУЮ в Київській області перебуває рішення Білоцерківського міськрайонного суду у справі № 2-12800/2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини доходів [PERSON] Встановленим є те, що в процесі виконання даного рішення суду виникла заборгованість у [PERSON] по аліментах та державний виконавець Ковадло М.С. 06.06.2016 року виніс постанову про арешт майна боржника в рамках даного виконавчого провадження № 47801647, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7-9). З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.09.2016 року заборгованість у [PERSON] по сплаті аліментів відсутня, що підтверджено довідками [PERSON] міськвідділу ДВС (а.с.10,25). Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що постановою про арешт майна боржника порушені права позивача, як власника земельної ділянки, оскільки він не може на даний час розпорядитися своїм майном. [PERSON] працевлаштований, проходить службу, має постійний дохід, сплатив заборгованість по аліментах, добровільно виконує рішення суду про стягнення аліментів, а тому державний виконавець неправомірно обтяжив його майно. Відповідач [PERSON], заперечуючи позов суду пояснила, що не має жодних претензій на майно позивача, але бажає, щоб воно перебувало під арештом, оскільки позивач має намір продати свою земельну ділянку, що в подальшому утруднить виконання рішення суду про стягнення аліментів, знову може виникнути заборгованість і вона з дитиною не матиме належної матеріальної допомоги. Крім того, відповідач зазначила, що не погоджується з проведеним державним виконавцем розрахунком розміру аліментів, оскільки розмір аліментів за деякі місяці є меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Як було встановлено судом і вказано вище, державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника, оскільки мало місце порушення боржником виконання рішення суду. Стягувач у виконавчому провадженні наполягає на обтяженні майна боржника в рахунок належного виконання рішення суду. Згідно ст.. 11 Закону України «про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим аконом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника Відповідно до ч.1,2,4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Встановлено, що позивач не оскаржував постанову державного виконавця про арешт майна боржника. Позивач безпідставно посилається на положення ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження, якою передбачено підстави для знаття арешту. Ніхто не заперечує і не позбавляє права власності позивача на земельну ділянку. Також, звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилається на положення ст..ст. 317,319,321 ЦК України, зазначає, що порушені його права як власника майна. Однак, позивачем обрано не вірний спосіб захисту права та інтересу. Державний виконавець при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів виніс постанову про арешт майна боржника з метою своєчасного виконання рішення суду і з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, а отже, державний виконавець діяв правомірно з дотриманням прав учасників ВП. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Outcome: dismissed