Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути на його користь з відповідачки ів заборгованість за кредитним договором №BLаЖГА00045147 від 20.06.2011р. у сумі 16216,06 грн. Позов обґрунтовано тим, що 20.06.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] було укладено вищевказаний кредитний договір про надання відповідачці як позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою 15% річних на суму залишку заборгованості по кредиту строком користування до 20.06.2014р. Позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачці вказану суму кредитних коштів шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок відповідачки. Але внаслідок невиконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов'язань станом на 05.12.2013р. виникла сума заборгованості у розмірі 16216,06 грн., яка складається з: - 7462,34 грн.- заборгованість за кредитом, - 1743,43 грн.- заборгованість за відсотками, - 2574,19 грн. - заборгованість за комісією, - 4436,10 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та сплаті відсотків. В судове засідання представник позивача не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримавши позов у повному обсязі та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин. За таких обставин суд розглядає справу у заочному порядку відповідно до ст..224 ЦПК України та без фіксування судового засідання технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 20.06.2011р. [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», банк або позивач) з заявою-анкетою про отримання «Кредиту готівкою» та відкриття поточного рахунку (а.с.4-5). На підставі цієї заяви між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено комплексний договір №BLаЖГА00045147, предметом якого є відкриття та обслуговування банком поточного рахунку позичальника, а також надання банком позичальнику кредиту у сумі 8000,00 грн. строком користування до 20.06.2014р. зі сплатою 15% річних на суму залишку заборгованості та комісією за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту(а.с.6-9). Сторонами було затверджено графік погашення кредиту, яким згідно з п.2.5.1 кредитного договору передбачено здійснення позичальником ануїтетних платежів - регулярними рівними щомісячними, до 20 числа кожного місяця, платежами в погашення основного боргу, процентів та комісію за управління кредитом (а.с.10). Положеннями пункту 4.3 та п.9 розділу І «Спеціальної частини» кредитного договору встановлено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком банк має право вимагати від позичальника сплати пені, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме, неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісій за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання у розмірі 0,5% за кожен день прострочення. Внаслідок невиконання позичальником взятих на себе кредитних зобов'язань станом на 05.12.2013р. виникла сума заборгованості у розмірі 16216,06 грн., яка складається з: - 7462,34 грн.- заборгованість за кредитом, - 1743,43 грн.- заборгованість за відсотками, - 2574,19 грн. - заборгованість за комісією, - 4436,10 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та сплаті відсотків. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 05.12.2013р. (а.с.3). Таким чином, проаналізувавши всі надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог. Так, статтею 509 Цивільного кодексу України надано визначення зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більш сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу). Договір є однією з підстав виникнення зобов'язання, тобто правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (п.1 ч.2 ст.11 та ч.1 ст.509 ЦК України). При цьому, згідно з ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У статті 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України встановлено принцип презумпції обов'язковості виконання договору його сторонами. За загальними умовами виконання зобов'язання, встановленими ст.526 ЦК України, воно має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст.611 ЦК України, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). У відповідності до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі, неустойкою(штрафом, пенею), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а штрафом - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст.549 ЦК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved