Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить зобовязати відповідача внести всі необхідні зміни до своїх баз даних стосовно домоволодіння, розташованого в м.\~Дніпропетровську по вул. Красіна, 46. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником вказаного домоволодіння з 19.08.1995р., проте відповідач на порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних» відмовляється вносити відповідні зміни до своїх баз даних про нового власника домоволодіння та, відповідно, користувача природного газу. Представником відповідача надано суду заперечення, в яких він посилаючись на те, що ПАТ «Дніпрогаз» відповідно до вимог чинного законодавства не порушує прав позивача, а також на те, що [PERSON] вже звертався до суду з аналогічними позовними вимогами до ПАТ «Дніпрогаз», у задоволенні яких відмовлено рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 17.09.2015р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2015р., просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні, посилаючись на викладені у запереченнях обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що домоволодіння, розташоване у м. Дніпропетровську по вул.\~Красіна, 46, належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.1995р. Водночас, особовий рахунок №67796 про надання послуг з газопостачання у домоволодінні за адресою м. Дніпропетровськ, вул.\~Красіна, 46, оформлений на [PERSON], а не на позивача як власника домоволодіння. У звязку з викладеним позивач звернувся до ПАТ «Дніпрогаз» з листом від 11.02.2015р., у якому просив вжити заходів для приведення внутрішньої документації ПАТ\~«Дніпрогаз» у відповідність до реального стану справ. У відповідь листом ПАТ\~«Дніпрогаз» від 27.02.2015р. позивачу було розяснено, що для переоформлення особового рахунку №67796 йому потрібно пройти інструктаж з безпечного користування газом у побуті, як це передбачено Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999р №2246. 07.12.2015р. позивач повторно звернувся до ПАТ «Дніпрогаз» з заявою, у якій на підставі ст. 20 Закону України «Про захист персональних даних» просив вжити заходів для приведення баз даних ПАТ\~«Дніпрогаз» та ПАТ «Дніпрогаззбут» у відповідність до реального стану справ. Листом від 30.12.2015р. позивачу повторно розяснено порядок переоформлення особового рахунку. Доказів проходження позивачем інструктажу з безпечного користування газом у побуті суду не надано, оскільки подана позивачем абонентська книжка виписана на іншу особу у 1994 році, тобто коли позивач ще не був власником відповідного домоволодіння. Як вбачається з матеріалів справи, позивач уже звертався до суду з позовом до ПАТ\~«Дніпрогаз», у якому, зокрема, просив зобовязати відповідача переоформити особовий рахунок на імя [PERSON]. Рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 17.09.2015р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2015р., у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено з посиланням на те, що обовязковою передумовою переоформлення особового рахунку є проходження споживачем інструктажу з безпечного користування газом у побуті. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, зміст ст. 122 ЦПК України унеможливлює повторний розгляд судом спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні, підставою для звернення до суду з даною вимогою про зобовязання внести всі необхідні зміни до своїх баз даних стосовно домоволодіння, розташованого в м.\~Дніпропетровську по вул. Красіна, 46, стали положення ст. 20 Закону України «Про захист персональних даних», згідно з якими володільці чи розпорядники персональних даних зобов'язані вносити зміни до персональних даних на підставі вмотивованої письмової вимоги суб'єкта персональних даних. Водночас, відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Оскільки особовий рахунок №67796 стосовно обєкта нерухомості за адресою м.\~Дніпропетровськ, вул.\~Красіна, 46, оформлений на третю особу, а не на позивача, суд доходить висновку, що такі відомості не ідентифікують та не дозволяють конкретно ідентифікувати позивача як фізичну особу, а відтак не є персональними даними позивача у розумінні ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних». За таких обставин, суд вважає, що Закон України «Про захист персональних даних» не поширюється на спірні правовідносини, що з урахуванням рішення Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 17.09.2015р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2015р., є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed