Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зняти арешт з квартири [ADDRESS] . Арешт був накладений постановою Державної виконавчої служби Комунарського району м. Запоріжжя від 01.04.2005 року (в/л 2-2383 ) «Про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ». Позивач є власником квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що державною виконавчою службою Комунарського району в особі державного виконавця Бобрової К.А. та начальника відділу Чорноус В.М. при винесені постанови грубо порушені положення ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, не були здійснені заходи, направлені на встановлення особистих даних у зв`язку з чим накладено арешт на квартиру, що привело до порушення права власності позивача. 27.08.2021 була подана уточнена позовна заява замінено відповідача у справі на міське комунальне підприємство «Основаніє», оскільки виконавчою службою арешт накладений на виконання рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 16.06.2004 року про стягнення з [PERSON] заборгованості по квартплаті у сумі 5590 грн. 69 коп. на користь КП ВРЕЖО №11, яке рішенням Запорізької міської ради №5 від 27.05.2012 року припинило діяльність, а правонаступником є КП «Основаніє». 06.09.2021 відповідачем КП «Основаніє» подано відзив на позовну заяву, де позов визнано. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином. За відсутності підстав встановлених ч.2 ст.223 ЦПК для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81, 83 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернулася до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після померлого [PERSON] , де їй було повідомлено, що на квартиру [ADDRESS] постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 01.04.2005 накладений арешт. Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 19.11.1997 року виданого Жовтневою районною адміністрацією м. Запоріжжя квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що записано у реєстровій книзі за № 27, реєстраційний надпис Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 38391 від 12.12.1997. Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя № 2383/04 від 16.06.2004 року стягнуто з [PERSON] заборгованість по квартплаті у сумі 5590 грн. 69 коп, яке не містить ідентифікуючих даних особи (дати народження, ідентифікаційного коду тощо). Під час виконання виконавчого листа № 2383/04 постановою серії АА № 418552 від 01.04.2005 ВДВС Комунарського районного управління юстиції накладено арешт на кв. [ADDRESS] , яке належить [PERSON] 21.05.2021 позивач звернулася зі скаргою до Комунарського ВДВС міста Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на дії виконавця. Згідно відповіді Комунарського ВДВС міста Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 04.06.2021р. № 43557-01-18.3-34 виконавче провадження відносно [PERSON] ,1959 року народження, закінчено та знищено, а виконавчого провадження відносно позивача [PERSON] , [INFO] , не перебувало на примусовому виконанні. Боржник за виконавчим провадженням [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується актовим записом № 522 від 06.04.2020 року складеним Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та талоном зняття з реєстрації місця проживання в Україні (18.05.2020). Відповідно до талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні боржник [PERSON] , [INFO] , уродженка Запорізької області, Бердянського району, с. Новосельськ, місце реєстрації : [ADDRESS] . Позивач - [PERSON] , народилася [INFO] , уродженка м. Запоріжжя, місце реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Щодо визнання дій Комунарського ВДВС незаконними, суд зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було відомостей щодо дати народження боржника, державний виконавець діяв в межах ЗУ «Про виконавче провадження», положення якого не порушувались. Недосконалість порядку накладення арешту не може свідчити про незаконність дій державного виконавця, а тому в цій частині необхідно відмовити. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи те, що на час звернення позивача до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, враховуючи, що у позасудовий порядок зняти арешт не можливо, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК, у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 15 липня 2021 року № ПН4691891, якою підтверджується сплата нею судового збору в сумі 908,00 грн., отже половина цієї суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а решта підлягає поверненню позивачу у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

Outcome: approved