Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 18.05.2013 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 467. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] Вказує, що сімейні відносини не склались, шлюбні відносини фактично припинені з травня 2015 року. Відповідачка не бажає налагодити відносини та в добровільному порядку не бажає розірвати шлюб. Спір про поділ майна відсутній. Просить шлюб між ними розірвати. 29.10.2015 року від Відповідачки [PERSON] до суду надійшло клопотання, в якому вона просила після розірвання шлюбу визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], за її місцем проживання [INFO]. В судове засідання Позивач [PERSON] не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Додатково просив місцем проживання малолітнього сина визначити місце проживання відповідачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати у її відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18 травня 2013 року між Позивачем та Відповідачкою у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб (а.з. № 467), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивач та Відповідачка дійшли згоди про визначення місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері (Відповідачки), суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання матері дитини [PERSON] (Позивачка). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved