Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визначення місця проживання його сина [PERSON], оскільки його мати - відповідач по справі, з якою він проживає на даний час, не належним чином виконує свої батьківські обовязки, у звязку з чим, дитина не відвідує навчання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі через пресу, в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки вона суд не повідомила. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.9 Конвенції ООН про права дитини, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, крім якщо таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають окремо і необхідне прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з положень п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно з свідоцтва про народження [PERSON], останній народився 25 жовтня 1999 року, а його батьками зазначені сторони у справі. У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК № 075508, шлюб між сторонами було розірвано 30 грудня 2008 року. У відповідності до особової справи №Ч-8 Київської гімназії східних мов № 1, [PERSON] здійснив 60% пропуску від усіх уроків без поважних причин та у 2016-2017 роках не відвідував школу взагалі. Згідно з висновком виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, за № 702/01.01.-16 від 23.09.2016 року, зазначений орган, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], разом з батьком. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від належного виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, чим порушуються права дитини на належне батьківське виховання, в зв'язку з чим, діючи в якнайкращих інтересах неповнолітньої дитини, слід визначити її місце проживання, саме з позивачем, який має можливості забезпечити належні умови проживання, виховання та навчання неповнолітнього. У звязку з наведеним та

Outcome: approved