Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду 19.09.2017 з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, розподіл спільного майна та визнання заповіту недійсним, зазначивши підставою позову ст.ст. 60-74 Сімейного Кодексу України (надалі СК України), ст.ст. 16, 202-204, 215, ч. 2 ст. 370, 1233, 1241, 1257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позиція позивача викладена в позовній заяві і полягає в такому. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що у 1986 році познайомилася з [PERSON] та деякий час зустрічалися, а 5 лютого 2000 року він переїхав до позивачки та вони стали проживати разом у її квартирі за адресою: вул. Комсомольська (Молодіжна) буд.57 кв.26 в м. Енергодар. Вважає, що саме з 2000 року вони перебували у фактичних сімейних відносинах та проживали однією сімєю. З того часу вони спільно вели господарство, мали спільний бюджет, за спільні кошти купували продукти харчування, побутові речі, разом відпочивали, разом допомагали своїм дітям від перших шлюбів, організовували їхнє весілля, за спільні кошти придбали автомобіль та користувалися ним, мали взаємні права та обовязки як подружжя. Згодом, порадившись між собою, вирішили придбати окрему квартиру, разом домовлялися за ціну квартири та умови її купівлі. 08.07.2002 року вони купили квартиру за адресою: вул. Комсомольська (Молодіжна) буд. 77 кв.26 в м. Енергодар, та оскільки стосунки позивачки та [PERSON] ґрунтувалися на довірі один до одного, договір купівлі-продажу квартири було укладено на [PERSON] Після купівлі квартири [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у придбаній квартирі, хоча фактично мешкав до своєї смерті у квартирі позивачки. 25.12.2013 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб. 19.07.2016 року чоловік позивачки [PERSON] помер. За життя він склав заповіт від 03.02.2015 року, відповідно до якого він заповідав в рівних частках кожному: [PERSON] та [PERSON], придбану за період сумісного життя за спільні кошти, квартиру №[ADDRESS] (Комсомольська) в м. Енергодар. Просила суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 05 лютого 2000 року по 25 грудня 2013 року без реєстрації шлюбу; визнати обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру № [ADDRESS], набуту за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнати право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру № [ADDRESS], набуту за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному; визнати заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 429, складений [PERSON], посвідчений 03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області, частково недійсним, в частині заповідання 1/2 частки квартири № [ADDRESS]; визнати заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 429, складений [PERSON], посвідчений 03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області, частково недійсним, в частині заповідання 1/6 частки квартири № [ADDRESS]; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в сумі 2196,50 грн. та витрати на замовлення та виготовлення документації про незалежну оцінку у розмірі 600 грн., а також витрати, повязані з оплатою гонорару адвокату в сумі 6000 грн. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково надала пояснення, зазначивши, що в 2002 році вона разом з [PERSON] зайняли гроші та купили квартиру №[ADDRESS] у м Енергодарі, після чого перевезли батьків [PERSON] з м. Артемівськ Донецької області, оскільки вони потребували опіки. Гроші на квартиру вони займали у [PERSON] у розмірі 2500 дол. США, які разом повертали з 2002 по 2003 рік, та 1500 дол. США зайняли у співробітника [PERSON] Собко та повернули протягом року. 2000 дол. США вони назбирали разом за пять років, відкладали із зарплатні, з цих грошей 1500 дол. США належали позивачці, а 500 дол. США [PERSON]. З літа 2013 року по осінь 2015 року [PERSON] мешкав у Москві, у сестри позивачки [PERSON], там він лікувався від онкологічного захворювання. У 2015 році його здоровя погіршилося та його забрали додому. Позивачка зазначає, що їй було відомо про існування заповіту, яким її чоловік заповів квартиру своїм дітям, а автомобіль їй. Дане рішення він прийняв самостійно, а їй тільки повідомив про це. Автомобіль був проданий у 2016 році, так як не вистачало грошей на лікування чоловіка. З дітьми чоловіка в неї були не дуже добрі відносини. Відпочивали завжди разом, на весілля її сина вони їздили разом з [PERSON], а на весілля його дітей він був сам, оскільки її не запрошували. Після його смерті, вона намагалася у добровільному порядку домовитися з ними щодо квартири, але вони не йшли на контакт. Представник позивачки [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні. Раніше у судовому засіданні зазначала, що її батьки перебували у шлюбі з 1977 року. Позивачку вона знає з дитинства, вони товаришували. У 1997 році чоловік позивачки помер та її батьки підтримували позивачку. Вони з сестрою знаходилися на навчанні та приїжджали до м. Енергодар, їхні батьки були разом. У 2002 році батько допомагав їй з весіллям. У 2002 році батько продав будинок своїх батьків у м. Артемівськ та паралельно підшукав квартиру у м. Енергодар та знайшов за 6000 дол. США. У бабусі матері [PERSON] були свої збереження, у розмірі приблизно 3000 дол. США. Дід з бабою переїхали до квартири у серпні 2002 року, а 22.10.2002 року дід помер та бабуся проживала сама. Вони завжди приходили до бабусі та батько допомагав своїй матері готувати. У батька на «Волні» був гараж-будинок і він зазначав, що там проживає. Коли у 2000 та 2001 році вони з сестрою приїжджали додому на канікули, батько весь час був з мамою і речі його були в квартирі. У 2001 році на день народження батько був у квартирі, де вони всі проживали разом. У 2002 році оскільки дід помер, батько жив з бабусею в квартирі та допомагав їй. А отже у період 2002- 2003 роки, позивачка разом з батьком не проживала однією сімєю, не вели спільне господарство. У грудні 2002 року вона дізналася, що між батьками відбувся конфлікт та вони вирішили між собою, що він зареєструється в квартирі своєї матері. У 2012 році дізналися, що в батька онкологічне захворювання. Догляд за бабусею здійснювала вона разом з сестрою. Вона та її сестра постійно брали участь у лікуванні батька грошима, відвозили до лікарні. У батька під Харковом у м. Комсомольськ була тітка та коли батько захворів, вони з сестрою взяли на себе також піклування про неї та повністю утримували її. У 2014 році тітка померла. В 2013 році, коли батько пройшов лікування у Запоріжжі та Енергодарі, було поліпшення. Після цього батько певний період часу перебував на лікуванні в Москві, також вона разом з сестрою перераховувала кошти. Приблизно у 2014 році батько зібрав всіх з приводу складання заповіту, та повідомив, що квартиру заповів їй та сестрі, а гараж та авто позивачці. Тоді вони дізналися, що у грудні 2013 року він уклав шлюб з позивачкою. В 2015 році вона разом з сестрою за довіреністю продали квартиру тітки, яка проживала під Харковом за 11500 дол. США. Гроші за квартиру передали батькові. 08.07.2016 року бабуся (мати батька) померла. У батька на «Волні» був гараж та він звернувся до її чоловіка, щоб його продати. Приблизно у 2015 році продали гараж за 10500 дол.США. Договір батько укладав сам та гроші передавали йому. У 2016 році батьків стан погіршився. Витрати на поховання батька були навпіл, всі ритуальні послуги замовляла від свого імені її сестра. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні. Раніше у судовому засіданні зазначала, що в березні 2001 року після навчання приїхала до Енергодара та винайняла житло. Зазначає, що не може сказати, що з 05 лютого 2000 року батько жив не з матірю. 09 лютого 2000 року у батька був день народження та вони святкували всі разом. Вони з батьками бачилися на вихідні, 2-3 рази на 2 тижні, приходили до батьківської квартири. У серпні 2000 року на дні народженні бабусі (фото додається) батько був з матірю. Батьки перестали мешкати разом приблизно після весілля сестри 28.09.2002 року. Влітку 2003 року вона відносила батькові зимові речі до квартири, де мешкала бабуся. На запитання відповідачки щодо місця проживання батька, він відповідав, що мешкає на «Волні» або у бабусі. Його речі вона бачила у квартирі, де мешкала бабуся. Про те, що у батька є інша жінка, вона дізналася після весілля сестри. В організації саме її весілля у 2001 році батьки приймали участь разом, оскільки вони разом мешкали. У 2002 році батько відповідачки почав займатися купівлею квартири та особисто знайшов продавця. Купівля квартири була влітку 2002 року, вся процедура тривала протягом місяця. В той момент батьки відповідачки жили разом. Її батько продав квартиру своєї матері та у бабусі були заощадження. Квартиру оформили на батька. Відповідачка та її сестра постійно допомагали в прибиранні квартири, позивачка взагалі не мала стосунків з бабусею. У жовтні 2014 року батько зателефонував їй з сестрою та повідомив про необхідність зібратися, для обговорювання спадщини, після чого 03.02.2015 року був складений заповіт. На продаж квартири батькової тітки, яка мешкала під Харковом, батько видав довіреність їй та її сестрі. Покупця знайшли через агентство нерухомості та продали квартиру у жовтні 2015 року за 11500 дол.США, всі гроші віддали батькові. Продажем гаражу на «Волні» у червні 2014-2015 року займався чоловік сестри. Дану угоду батько оформлював сам та отримав гроші 10500 дол.США. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнала повністю та просила відмовити у його задоволенні. Треті особи приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» до суду не зявились, причини неявки суду не відомі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що є знайомою позивачки, мешкає по сусідству з нею приблизно 20 років. Відносини з нею сусідські, один до одного додому не ходили, бачилися на вулиці. [PERSON] зявився приблизно з 2000 або з 2001 року. Вони ходили разом в магазин. Бачила, що три роки тому в них зявилася машина, вона часто стояла під підїздом. [PERSON] бачила на вихідних. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що є сусідкою позивачки з 1985 року, мешкає з нею на одному майданчику. Вона перебуває з позивачкою у добрих відносинах, іноді заходять одна до одної додому по потребі. Зазначила, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] з 2000 року та до дня смерті, тобто до 2016 року. Їй відомо, що вони разом у 2002 році придбали квартиру, а пізніше і машину, все майно оформили на [PERSON]. Факт щодо придбання майна, їй відомо зі слів [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що знайома з позивачкою з 1997 року. Вона працювала швачкою та позивачка була її клієнткою. Зі слів позивачки, їй відомо, що [PERSON] у 2000 році пішов від дружини та позивачка залишила його у себе. Свідок часто зустрічала їх на ринку, вони часто їздили разом на відпочинок. Бувала у позивачки вдома приблизно 1 раз на пів року, грошові питання ніколи з нею не обговорювали та з чого складався їхній сімейний бюджет їй не відомо. Свідок часто спілкувалася телефоном з позивачкою. На похороні була, але їй не відомо хто ними займався та хто ніс витрати. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що знайома з сімєю [PERSON] та [PERSON] з 1989 року. Її сімя разом з сімєю [PERSON] купляли дачу, а [PERSON] приходили до них у гості. Її сімя, сімї [PERSON] та [PERSON] завжди спілкувалися, відпочивали разом. До лютого 2000 року вони всі разом зустрічалися. Вони були на день народженні першої дружини [PERSON] та в них відбулася сварка, після чого [PERSON] пішов. Коли саме він забрав свої речі та переїхав до [PERSON] їй не відомо. 31.03.2000 року [PERSON] прийшов на день народження привітати її чоловіка та повідомив, що буде розлучатися з дружиною та мешкає у [PERSON]. Батьки [PERSON] проживали у Артемівську та він казав, що бажає купити для них квартиру. Їй відомо, що в [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет. У 2002 році [PERSON] зайняв у них грошові кошти у розмірі 2500 дол. США, а у 2003 році віддав. Свідку відомо, що у [PERSON] була тітка з Харкова та він їй допомагав. Вона написала заповіт на [PERSON] та він давав гроші на її догляд. Коли він захворів, видав довіреність на дітей, щоб вони продали будинок. За скільки він продав, їй не відомо, але [PERSON] казав, що трохи залишив собі, а інше поділив між доньками. Особисто вона до останнього приходила до [PERSON] і була поряд в день його смерті. Організацією поховання займалися доньки, позивачка купила труну, а все інше оплатили його діти. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що є знайомою [PERSON] з 1999 року. Вона бачила [PERSON] та [PERSON] у своєї сестри [PERSON], приблизно у 2000-2001 роках. Вона займалася торгівлею на ринку, а вони приходили робили покупки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що [PERSON] була її колегою. Вони товаришували сімями. У 1997 році помер чоловік [PERSON] та з того часу позивачка почала ходити до них кожен день, вона з чоловіком підтримувала [PERSON]. У 1997 році її підвищили у посаді та вона часто була у відрядженнях. Сусіди їй розповідали, що [PERSON] почала ходити до неї додому та носити їжу. В неї відбулася розмова з чоловіком про його стосунки з [PERSON], але він все заперечував. Батько [PERSON] у 1995-1996 роках переніс інсульт та вже тоді була розмова про переїзд його батьків до м. Енергодар. Його батько тільки у 2002 році дав згоду на продаж будинку та у липні 2002 року продали будинок приблизно за 3000 дол. США. Вона з [PERSON] приживала однією сімєю поки діти не закінчили навчання, до березня 2002 року. У вересні 2001 року відбулося весілля доньки, на якій були всі друзі. Свідок зазначила, що до грудня 2001 року проживали разом, святкували свята, дні народження разом з друзями Пересипкіними та Небога. В неї з [PERSON] завжди був спільний бюджет. У 2001 році шлюб між ними було розірвано у судовому порядку, але [PERSON] продовжив мешкати разом з нею. У липні 2002 році купили квартиру батькам за 6000 дол.США та оформили на [PERSON], а у грудні 2002 року вона попросила піти [PERSON] та жити в цій квартирі. [PERSON] зібрав необхідні речі та пішов. Квартиру вони обирали разом, поряд зі своєю квартирою. Квартиру купили за гроші, які отримали за продаж будинку та гроші, які дала його мати. У 2001 році вона подала позов про поділ майна. Хоча [PERSON] з грудня 2002 року і не жив в квартирі, де вони мешкали однією сімєю, але в нього були ключі від квартири. Чому [PERSON] вказав у [PERSON] адресу проживання [PERSON], не знає, вони на той час проживали разом. У 2010 році вона взяла кредит та купила квартиру доньці [PERSON] та вони домовилися, що він свою квартиру подарує [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що її сімя давно товаришує з сімєю [PERSON], також знає [PERSON]. 09.02.2000 року [PERSON] святкували 50 років за адресою: Радянська буд. 33. Після 1997 року після смерті [PERSON], [PERSON] завжди була у [PERSON]. У вихідні завжди збиралися, в основному у [PERSON]. Точну дату розпада сімї вона не знає. Знає, що перша дружина [PERSON] розірвала шлюб для того, щоб провчити його. Також свідок зазначила, що приблизно у квітні 2000 чи 2001 року особисто розмовляла з [PERSON] щодо окремого проживання з дружиною на деякий час, але він відмовився, від поради, зазначивши, що йому нема куди піти. Запропонувала йому перевезти до м. Енергодара батьків, їй було відомо, що батьківське житло влітку 2002 року було продано, а також те, що у батьків були якісь збереження. Свідку не відомо щодо непроживання [PERSON] дома у період з лютого 2000 року по грудень 2002 рік. 20.09.2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Заслухавши пояснення сторін, свідків, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти позову, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 жовтня 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (рішення вступила в силу 31.10.2000 року). З 25 грудня 2013 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №134245, актовий запис в Книзі записів актів громадянського стану про шлюб за №492. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповіту від 03 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], [PERSON] спадкоємцями на випадок смерті: із належного йому майна автомобіль марки NISSAN, модель NOTE, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], на квартиру №26, що знаходиться в будинку № 77 по вулиці Комсомольській (Молодіжній) в м. Енергодарі Запорізької області та гараж № 1736, бокс № 30, що знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «Енергодар-Титан», м. Енергодар Запорізької області, є в рівних частках кожній: [PERSON], [PERSON] Судом також встановлено, що [PERSON] помер 19 липня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 362989, актовий запис за №340. Враховуючи норми ч.2 ст.11, ст.ст.27, 31 ЦПК України ( в редакції Закону, чинного на час звернення позивача з позовом до суду) та норми ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України в редакції Закону № 2147- VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON], зазначила як на підстави позовних вимог про придбання [PERSON] в 2002 році спірної квартири, вказуючи, при цьому, про придбання такого майна в період спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], зазначаючи також, що зазначене майно було придбане ними за рахунок спільних коштів та джерелом для його (майна) придбання були частково спільні збереження та позики, отримані від сімї [PERSON] у розмірі 2500 дол. США та сімї Собко у розмірі 1500 дол. США. Крім того, під час судового розгляду справи представник позивача зазначив, що обставини спільного проживання [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 05.02.2000 року по 25 грудня 2013 року та обставини придбання спірної квартири за спільні сумісні кошти, як подружжя, можуть підтвердити свідки. Під час розгляду справи, судом в порядку п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України за клопотанням представника позивача [PERSON] було допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також, на підтвердження факту спільного проживання, залучено до матеріалів справи надані представником позивача фотоматеріали. В свою чергу, судом відзначається, що спірні правовідносини щодо яких заявлений позов про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та [PERSON] стосуються періоду з 05.02.2000 р. до 25.12.2013 р., а визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартири № [ADDRESS] та визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, а також визнання недійсним заповіту, складеного 03.02.2015 року стосуються періоду їх набуття [PERSON] у 2002 році. При цьому, сімейні правовідносини, які виникли до 01 січня 2004 року, регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції 1969 року), а створення спільної власності особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, - Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року №697-XII, який був чинним на час спірних правовідносин. Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому, до правовідносин, які виникли до 01 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким, в свою чергу, не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про власність», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. За приписами сімейного законодавства сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом,мають взаємні права та обовязки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 року №5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Таким чином, розглядаючи позови про визнання спільною власністю майна, набутого до 01 січня 2004 року особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, слід виходити з того, що таке майно є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, за умови, якщо: 1) майно придбано внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними, - на підставі чого під час вирішення спору підлягають встановленню не лише обставини щодо факту спільного проживання позивача [PERSON] та [PERSON], а й ті обставини, що спірне майно квартира № [ADDRESS] була придбана ними внаслідок спільної праці. Зазначений висновок ґрунтується на положеннях статті 17 Закону України «Про власність», пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135 цс 13 та від 11 березня 2015 року № 6-211 цс 14. Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу може мати правове значення і від нього може залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян в контексті доведеності обставин, що майно придбано внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Разом з тим, визнання лише факту спільного проживання без реєстрації шлюбу до правовідносин, які виникли до 1 січня 2004 року, не дає підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю, оскільки до таких правовідносин, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. До 01 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), нормами якого було чітко передбачено, що шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану (стаття 12). Зазначений Кодекс не передбачав права встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Таким чином, з зазначеного вище вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено. Крім того, допитані під час судового розгляду справи за клопотанням представника позивача свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не доводять факту створення [PERSON] та [PERSON] майна за рахунок спільної праці або спільних коштів, ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї, при цьому, судом також відзначається, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], оскільки, сам по собі факт спільного проживання двох осіб, які не перебували у шлюбі, - безпосередньо не породжує виникнення права спільної сумісної власності. Суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що пояснення свідка [PERSON] щодо надання в борг грошових коштів [PERSON] та [PERSON] на покупку спірної квартири нічим не підтверджені. Надані представником позивача в якості доказів фотографії, на яких зображені, як зазначив представник позивача- Дорошев С.І., [PERSON] разом з [PERSON] на відпочинку у серпні 2002 році в м. Портеніт (Крим) та фото з святкування весілля сина позивачки, кожний із фотознімків підписано безпосередньо позивачем із зазначенням дати знімку, на переконання суду, самі по собі не можуть бути беззаперечними доказами проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю в період з 05.02.2000 по 01.01.2004 року, оскільки не можуть підтвердити факт саме спільного господарства, побуту та бюджету, проведення спільних витрат та придбання майна в інтересах сімї. Будь-яких інших доказів, що спірне майно- квартира № 26 в буд. № 77 по вул. Молодіжній у м. Енергодарі була придбана внаслідок введення спільного господарства, побуту та бюджету позивача [PERSON] та [PERSON], позивачем надано не було. Поряд з цим, судом відзначається, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Як зазначалось вище, особам, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 року, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти в тому числі. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Проте, наведені позивачкою підстави не є такими, з якими закон пов'язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя. З огляду на вищевикладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позивних вимог частково, а саме в частині встановленні факту, що має юридичне значення, а саме- факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004 року по 25.12.2013 року без реєстрації шлюбу, в іншої частині позовних вимог, відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial