Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та відізвання виконавчого листа, посилаючись на те, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2014 року розірвано шлюб між сторонами. Крім того, стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Того ж дня було видано виконавчий лист. Позивач зазначає, що має підстави для зменшення розміру аліментів оскільки в нього змінився сімейний стан. [INFO] в нього та [PERSON] народився син [PERSON] . З 26 грудня 2018 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] . Тобто на день звернення до суду він має на утриманні, окрім малолітньої доньки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , також малолітнього сина від другого шлюбу та дружину [PERSON] . В теперішній час він зареєстрований як безробітний в Полтавській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості з 21 травня 2020 року. Його дохід за період з 21 травня 2020 року по 30 червня 2020 року становить 5 202,96 грн., його дружина [PERSON] за період з 21 травня 2020 року по 30 червня 2020 року взагалі не отримувала виплат. Крім того, він не має власного житла. Сумарний дохід його сім`ї значно нижче з урахуванням прожиткового мінімуму для однієї особи. Сумарний розмір його заборгованості по аліментах станом на 01 липня 2020 року складає 9003,17 гри. З урахуванням наведеного, просив суд задовольнити позов, зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2019 року до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того просив суд відізвати виконавчий лист Полтавського районного суду Полтавської області про стягнення з нього аліментів. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачеві наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 01 грудня 2020 року відповідачем подано відзив на позов з доданими до нього документами, згідно якого відповідач просила відмовити в задоволенні позову з викладених у відзиві підстав (а.с. 43-56). 14 грудня 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив з доданими до неї документами (а.с. 65-82). 16 грудня 2020 року відповідачем подано заперечення на позовну заяву з доданими до них документами (а.с. 84-86). Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 157-158). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали з викладених в ній підстав та підстав, викладених у відповіді на відзив. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, норми Закону України «Про охорону дитинства» та роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року. За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначене кореспондується із нормами національного законодавства, зокрема, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Отже, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що закріплений у ст. 51 Конституції України. Судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 07 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13). На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист (а.с. 14). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01 червня 2020 року заборгованість по аліментах склала 9 596,17 грн., на 01 липня 2020 року -9 003,17 грн. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. На обґрунтування позову про зменшення розміру аліментів позивач посилався на те, що у позивача [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась інша дитина -син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва (а.с. 11). 26 грудня 2018 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва (а.с. 10). Згідно довідки Полтавської міськрайонної філії Державного центру зайнятості від 23 липня 2020 року у період з 21 травня 2020 року по 30 червня 2020 року дохід [PERSON] склав 5 202,96 грн. (а.с. 17). Згідно довідки Полтавської міськрайонної філії Державного центру зайнятості від 30 липня 2020 року у період з 21 травня 2020 року по 30 червня 2020 року дохід [PERSON] склав 0,00 грн. (а.с. 18). Постановою ДВС від 23 червня 2020 року встановлено тимчасове обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами (а.с. 19), звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 20), також встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с. 21). Також позивачем надано копію квитанції від 15.12.2020 року про погашення боргу по аліментах в розмірі 8 580,01 грн. (а.с. 102). Згідно довідки Полтавської міськрайонної філії Державного центру зайнятості від 17 грудня 2020 року у період з 21 травня 2020 року по 30 листопада 2020 року дохід [PERSON] склав 21 801,68 грн. (а.с. 103). Згідно довідки Полтавської міськрайонної філії Державного центру зайнятості від 11 грудня 2020 року у період з 21 травня 2020 року по 30 листопада 2020 року дохід [PERSON] склав 8 553,42 грн. (а.с. 105). На обґрунтування факту понесення витрат на спільну дитину [PERSON] та другу дитину позивача [PERSON] сторонами також надано копії квитанцій, копію медичної документації, товарних чеків. На підтвердження витрат на дитину позивачем надано також копію видаткової накладної від 09 квітня 2015 року щодо придбання планшету та комплектуючих до нього на загальну суду 3 848,7 грн. В той же час відповідачем звернуто увагу суду, що в подальшому не оспорювалось позивачем, що вказані речі були придбані не позивачем, а його батьком [PERSON] (а.с. 104). Позивач також посилався на покращення матеріального стану відповідача, оскільки її чоловіком [PERSON] було придбано житловий будинок, на підтвердження чого надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Стороною відповідача факт придбання житла чоловіком [PERSON] - [PERSON] не оспорювався, в той же час відповідач наполягала на тому, що грошові кошти на придбання житла були надані батьками подружжя. На обґрунтування заперечень проти позову відповідачем подано до суду копію довідки про неотримання аліментів у період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] (а.с. 48). Розмір заборгованості станом на 01 березня 2015 року становив 6 783,00 грн. (а.с. 49), станом на 01 квітня 2015 року - 6 949,00 грн. (а.с. 122), станом на 01 лютого 2016 року - 16 171,00 грн. (а.с. 50), станом на 01 травня 2017 року - 33 720,5 грн. (а.с. 51), станом на 30 листопада 2020 року - 8 580,01 грн. (а.с. 52-53). Крім того, відповідачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з 12 грудня 2019 року [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 4,9026 га (а.с. 93-94). Також згідно копії листа ТОВ «Агрофірма «Петрівське» від 11 грудня 2020 року [PERSON] отримує орендну плату за землю (пай) в ТОВ «Агрофірма «Петрівське». Так, як у 2019 році пайовику згідно заяви було видано орендну плату наперед за 2019 рік та частково за 2020 рік до отримання підприємством виконавчого провадження - утримання з доходу не проводилось. В подальшому при виплаті орендної плати буде здійснено відрахування та переказ суми боргу на реквізити вказані у виконавчому провадженні (а.с. 123). Згідно копії довідки ТОВ «Агрофірма «Петрівське» загальна сума нарахованого [PERSON] доходу (пай) за січень-грудень 2019 року склала 28 552,99 грн. (а.с. 124). Згідно розрахунку від 18 грудня 2020 року станом на 17 лютого 2020 року у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 106, 111). Також при наданні оцінки матеріального стану сторін суд враховує, що згідно довідки Пенсійного фонду України форми ОК 7 [PERSON] станом на вересень 2014 року, тобто на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а також на час подання до суду даної позовної заяви доходу не отримувала (а.с. 119-121). Згідно довідок-розрахунків ВДВС Полтавського РУЮ, станом на вересень 2014 року, тобто на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, боржник [PERSON] не отримував заробітну плату, що підтверджується даними другої графи розрахунку (а.с. 49). Зазначене свідчить про обґрунтованість доводів відповідача [PERSON] про те, що рівень доходу позивача порівняно з тим, який мав місце на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів у вересні 2014 року не тільки не погіршився, а навіть покращився, оскільки у відповідача з`явилось додаткове джерело доходу у виді орендної плати, що ним отримується за належну позивачеві земельну ділянку (пай). Такі висновки, на переконання суду, також об`єктивно підтверджуються тим, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів у період з 2015 по 2019 роки, саме у 2020 році позивач [PERSON] мав матеріальну можливість та здійснив погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі, що підтверджується наданими сторонами доказами, що наведені вище. Будь-яких об`єктивних відомостей щодо підвищення рівня доходу відповідача [PERSON] суду не надано. При цьому, визнаний сторонами факт придбання житла чоловіком відповідача [PERSON] - [PERSON] з огляду на повідомлене відповідачкою джерело коштів для його придбання, сам по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сторін. Так, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд враховує те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження [INFO] дитини - [PERSON] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судом було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , встановлений рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2014 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу малолітню дитину - [PERSON] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. З наведених підстав, суд визнає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed