Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.02.2011 року між ним та боржницею був укладений кредитний договір 002-18504-170211, згідно з яким на імя відповідачки було відкрито картковий рахунок № 26254904341826 та останній надано платіжну карту з тарифним пакетом Visa Класичний, на якій встановлений кредитний ліміт на суму 1500 грн. Відповідно до умов кредитного договору, кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані Держателем у субєктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобовязань перед банком за договором та вчинення інших операцій передбачених договором. Відповідачка належним чином свої зобовязання по кредитному договору не виконала, тому станом на 23.04.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 4403 грн. 69 коп., яка складається з: тіла кредиту 2091 грн. 11 коп., простроченого тіла кредиту - 793 грн. 06 коп., заборгованості по відсотках - 1519 грн. 52 коп. Тому позивач звернувся до суду і просить стягнути з боржниці вищевказану заборгованість та витрати, повязані з розглядом справи. В судове засідання позивач не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягає і просить розгляд справу проводити у його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідачка позов не визнала та пояснила, що після отримання в 2011 році кредиту в розмірі 1500 грн., щомісячно погашала борг, сплачуючи суми по 150-160 грн., і вважає, що повністю його погасила, оскільки жодних претензій від банку до неї не надходило. Інших сум від банку вона не отримувала, свою карточку нікому не давала, тому претензії банку про наявність у неї заборгованості в розмірі 4403 грн. не визнає. Вислухавши відповідачку та вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст. ст. 526, 1054 та ст. 1049, 1050 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 17.02.2011 року між сторонами був укладений кредитний договір № 002-18504-170211, згідно з яким на імя відповідачки було відкрито картковий рахунок № 26254904341826 в національній валюті України гривні та встановлений ліміт Кредитної лінії у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн. Даний договір, а також тарифи на обслуговування платіжних карт тарифний пакет «Класичний» та Умови надання кредитної картки тарифний пакет «Класичний» ( а.с. 45-49) підписані відповідачкою, що нею підтверджено в судовому засіданні. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачці вищевказаний кредит. Згідно з розрахунком позивача, по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» кредитному договору № 002-18504-170211 від 17.02.2011 року (а.с.9) станом на 23.04.2015 року заборгованість становить 4403 грн. 69 коп., яка складається з: тіла кредиту 2091 грн. 11 коп., простроченого тіла кредиту на суму 793 грн. 06 коп., заборгованості за відсотками на суму 1519 грн. 52 коп. Ці розрахунки підтверджені випискою по рахунку приватного клієнта № 341826-2015/ 0619 по розрахунковому рахунку отримувача [PERSON] за період з 17.02.2011 року до 19.06.2015 року ( а.с. 30-44). Відповідачка в свою чергу не надала жодного доказу своїх заперечень, тому підстав не погоджуватись з наданими доказами позивача у суду немає. Відповідно до ст. 526 та ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст. 610 - 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню та на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані з розглядом даної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved