Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.10.2010 року почав дізнаватися про відверте і грубе порушення відповідачами його законних прав як одного з подружжя (його дружина [PERSON] є власником ? частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] ). Доказів того, що він або його дружина довідалися або могли довідатися про порушення їх прав будь-ким з відповідачів раніше ніж 25 жовтня 2010 року не має і бути не може. Враховуючи положення закону щодо диспозитивності цивільного судочинства, хоча відповідачі порушили також права його дружини як власника домоволодіння за документами, єдиним позивачем є саме він. Адже мова йде про незаконні дії та бездіяльність відповідачів щодо нерухомого майна, речей, майнових прав і обов`язків, які повністю і беззаперечно пов`язані з ним як одним із подружжя. Заочним рішенням суду від 27.09.2010 року відповідачі були виселені з належної [PERSON] за договором дарування частини даного будинку. З 25.10.2010 року він почав дізнаватися про більш конкретні масштаби вчиненого в їхньому з [PERSON] будинку і всьому домоволодінні тотального погрому та неймовірно жахливого сміття звалища. Наслідком зловмисних дій відповідачів є також дуже великі борги за комунальні послуги. Він з дружиною погасили ці величезні борги, а також сплатили всі рахунки, пов`язані з відключенням газу і його подачею в їх оселю. Зважаючи на положення ст.. 61 СК України, грошові кошти, спрямовані на погашення боргів за комунальні послуги, які виникли у період проживання відповідачів у частці будинку, що належить [PERSON] , тобто з вини саме відповідачів, так само як і всі забрані відповідачами речі, ціна яких відображена документально, є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи додаткову шкоду у вигляді повністю зруйнованої стіни, збільшену вартість окремих речей на 3330 грн., загальний розмір завданої відповідачами матеріальної шкоди становить 29\~514 грн. 35 коп. Розмір моральної шкоди, яку завдали відповідачі позивачу і [PERSON] вони оцінюють в 20\~000 грн., так як вони сильно нервували під час усунення наслідків шкоди, завданої домоволодінню. Також він зазнавав душевного хвилювання під час ознайомлення з кожним рахунком, який приходив на його з дружиною адресу. Його самопочуття частково визначається й інвалідністю, про яку також знали відповідачі, коли втілювали у реальність свої злі умисли проти нього та дружини.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Просить суд стягнути з відповідачів на його користь та на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 29\~514 грн. 35 коп. як відшкодування завданої майнової шкоди, та грошові кошти в сумі 20\~000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, пояснили обставини справи таким чином як вони викладені вище. Також доповнили, що за кошторисом на будівельні роботи необхідно враховувати лише прямі затрати на суму 12\~908 грн. Проти заочного розгляду справи не заперечували, наслідки заочного рішення зрозумілі.\~\~\~\~\~\~\~\~ В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, але був належним чином повідомлений про судове засідання, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки. Надав суду заяву, якою просив не розглядати без його участі справу, так як виїжджає 18.12.2014 року для виконання бойових дій в зону АТО, позовні вимоги не визнає та надані в попередньому судовому засіданні пояснення підтримує. В підтвердження своєї заяви надав суду довідку військової частини, згідно якої [PERSON] за призивом по мобілізації виконував завдання в зоні проведення АТО в Донецькій та Луганській області з 30.08.2014 року по 13.10.2014 року. Дану довідку суд не приймає до уваги як поважну причину неявки відповідача в судове засідання, оскільки з неї не вбачається, що він виїжджає для виконання бойових дій 18.12.2014 року.\~\~ Так, в попередньому судовому засіданні відповідач проти позовних вимог заперечував, оскільки в 2008 році Повзік запросив його проживати в належній йому ? частині житлового будинку по [ADDRESS] . У Повзіка дома часто збирались невідомі люди, вживали алкогольні напої. З вересня 2008 року по серпень 2010 року він, його донька [PERSON] та дружина [PERSON] проживали в цій частині будинку на підставі укладеного з [PERSON] договору про оренду. Влітку 2008 року він проводив в цій частині будинку ремонт, а саме, пофарбував вікна, підлогу, батареї, двері, перекрив дах, поклеїв шпалери в двох кімнатах. Під час їх вселення в дворі будинку було багато сміття, він викинув сміття лише з будинку. В іншій частині будинку проживали [PERSON] , [PERSON] та ще якісь особи. [PERSON] накидав сміття в дворі ще до них, оскільки він там жив. [PERSON] сміттям також засипав [PERSON] , він сказав, що так його утеплив. З боку [PERSON] ніяких претензій до нього не було. Під час його з родиною проживання в будинку [PERSON] проживав в літній кухні, користувався комунальними послугами, але не сплачував за них. Лише він сплачував частину комунальних послуг. Він з родиною завжди палили сміття в дворі, так як [PERSON] дозволив. Коли вони виселялись з будинку, то деяке сміття залишалось в дворі. З будинку він забрав свої трубки з котла, розетки, виключателі та газову піч, так як ці речі він купляв. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились по невідомій суду причині, хоча були належним чином повідомлені про судовий розгляд, що підтверджується телефонограмою.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Третя особа [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами та їх уточненнями погодилась, проти їх задоволення не заперечувала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що із [PERSON] був знайомий давно, ходив до нього додому в гості на [ADDRESS] . Повзік жив в цьому будинку постійно, пустив квартирантів [PERSON] з родиною, а сам проживав в літній кухні, користувався комунальними послугами. Потім [PERSON] відключив йому світло, так як він не платив за електроенергію, а електролічильник стояв один і на літню кухню і на будинок. Перед заселенням відповідачів будинок був в нормальному стані, в дворі ніякого сміття не було. Після заселення [PERSON] , в будинок він не заходив, лише приходив до [PERSON] в літню кухню. На подвір`ї будинку знаходилося перепалене вугілля. Після смерті [PERSON] він замітив відсутність воріт на гаражі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в 1/2 частині будинку [ADDRESS] з 1997 року по цей час. З осені 2008 року по осінь 2010 року в іншій частині будинку проживали квартиранти [PERSON] з дружиною та донькою. Після вселення [PERSON] переніс з двору своєї матері сміття в літню кухню в погріб. На подвір`ї [PERSON] засипав колодязь сміттям, пробив труби, які підходили до нього, палив костри. До їх вселення в будинку та на подвір`ї був порядок. Чула шум, що [PERSON] щось бив кувалдою, після чого побачила, що на гаражі відсутні ворота. Також в будинку [PERSON] порушив електропроводку, розковиряв стіни до глини. До [PERSON] в будинку жила якась жінка з сином, але в будинку завжди був порядок. При виселенні [PERSON] забрав пічку, з літньої кухні ванну, 8 листів шиферу, з горіща забрав трубу. Вона особисто не бачила як він виносив ці речі, але оскільки у нього були ключі від будинку і від літньої кухні та речі зникли одразу після їх виселення, тому вона й зробила такий висновок. Також [PERSON] в будинку зламав віконні рами, зник газовий котел та електролічильник, з землі видовбав цеглини, які були викладені біля будинку для того, щоб не затікала вода, та переніс їх до будинку своєї матері. Відсутність зазначених нею речей та пошкодження майна вона побачила коли з працівниками міліції заходили в будинок. Коли проживав на території будинку й [PERSON] , то він не давав дозволу [PERSON] складати на подвір`ї сміття. Після виселення [PERSON] з родиною, він навідувався в будинок, так як мав ключі і в цей час було пошкоджено майно. Зі слів [PERSON] їй відомо, що ним та його дружиною був сплачений борг за електроенергію та газопостачання. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, свідків, враховуючи пояснення відповідача в попередньому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. З 08.05.1980 року позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі та з 31.10.2001 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 15.10.2009 року [PERSON] за договором дарування отримала ? частину житлового будинку [ADDRESS] . Договір був посвідчений в нотаріальному порядку та 01.12.2009 року право власності за [PERSON] було зареєстровано в Синельниківському МБТІ. В даному будинку з 01.09.2008 року по 25.10.2010 року проживав [PERSON] із своєю родиною. Заочним судовим рішенням від 27.09.2010 року, яке набрало чинності 08.10.2010 року, були усунені порушення права власності в користуванні [PERSON] ? частиною даного житлового будинку шляхом виселення з нього відповідачів без надання іншого жилого приміщення. Інша ? частка житлового будинку на праві власності належить [PERSON] , якою 26.02.1999 року був складений заповіт на ім`я [PERSON] , яка з 1997 року й по даний час проживає в цій частині будинку. [INFO] [PERSON] померла. За період з лютого 2010 року по 08.06.2010 року виникла заборгованість за використаний природний газ, а з жовтня 2010 року заборгованість за виконані роботи по усуненню пориву з водопостачання в даному будинку, про що письмово повідомлені [PERSON] та [PERSON] , якими були сплачені дані борги, а також борг за електропостачання та сплачені кошти за відключення та підключення газопостачання. Також [PERSON] 14.05.2012 року сплачено за послуги трактора. 05.07.2010 року, 25.10.2010 року, 26.10.2010 року та 28.10.2010 року в присутності позивача та третьої особи були складені акти, якими встановлено відсутність певного майна в будинку [ADDRESS] , пошкодження майна в будинку, наявність на подвір`ї сміття і побутових відходів та встановлено, що двір знаходиться в занедбаному антисанітарному стані. Також позивачем були надані довідки вартості відсутнього в будинку майна та кошторис на будівельні роботи. Згідно ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст.. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Згідно ст.. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно п. 39 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, ? частина житлового будинку по [ADDRESS] , яка набута на підставі договору дарування [PERSON] за час шлюбу з позивачем, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України є її особистою приватною власністю. Права спільної сумісної власності подружжя на дане майно не виникло, так як судом не було встановлено, що за час шлюбу воно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, як це передбачено ч. 1 ст. 62 СК України. Та обставина, що позивач своїми коштами брав участь в утриманні належного його дружині майна та догляді за ним, що підтверджується квитанціями про сплату ним пориву з водопостачання та послуг трактора за вивіз сміття, також не є підставою для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на ? частину будинку, оскільки згідно ч. 2 ст. 62 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в такому випадку може бути визнаний лише дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна. Але одержання подружжям такого доходу від ? частини будинку під час судового розгляду встановлено не було. Безпідставними є доводи позивача та його представника, що грошові кошти, спрямовані на погашення боргів за комунальні послуги, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки жодного належного підтвердження, що вони були набуті за час шлюбу, суду надано не було. Крім того, дані кошти були сплачені згідно квитанцій [PERSON] та спрямовані на утримання майна, належного їй особисто, а участь позивача коштами в догляді за неналежним йому майном не дає підстав для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на ? частину будинку. Також слід зазначити, що спірні правовідносини виникли не з приводу розподілу грошових коштів, а з факту заподіяння шкоди майну третьої особи, якій як власнику і належить право вимагати її відшкодування. За таких обставин особиста приватна власність [PERSON] для позивача являється чужим майном. Не обґрунтованими та такими, що не знайшли свого повного підтвердження, є й обставини, на які позивач та його представник посилались як на підставу своїх вимог, з приводу того, що всі забрані відповідачами речі з ? частини будинку є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки суду не було надано жодного доказу, що вони були набуті позивачем та його дружиною за час шлюбу. Так як позивач, як член сім`ї власника ? частини будинку, та його дружина не проживали в ньому та не були зареєстрованими, то речове право на це домоволодіння, а саме, право на користування ним, в розумінні положень ст. 405 ЦК України у позивача відсутнє. Наявність у позивача будь-яких інших речових прав на чуже майно, передбачених ст. 395 ЦК України, судом також встановлено не було. Крім того, позивач, як член сім`ї власника житла, під час проживання в будинку відповідачів, а також після їх виселення не заявляв жодних вимог з приводу свого права користування чи володіння цим майном. Показання свідків суд не приймає до уваги як належні докази, оскільки зазначені в них відомості не спростовують висновків суду.\~ У зв`язку з вищевикладеними обставинами у позивача не має права на подання даного позову, а тому й відсутні законні підстави для відшкодування йому майнової та моральної шкоди. Крім цього, позовна вимога позивача про стягнення майнової та моральної шкоди на користь [PERSON] є належним чином необґрунтованою, оскільки [PERSON] не є позивачем, а була залучена судом до участі у справі як третя особа на стороні позивача, а також нею не було пред`явлено позову до відповідачів щодо даного предмету спору, як це передбачає ст. 34 ЦПК України. Також суд вважає необхідним зазначити, що оскільки третя особа [PERSON] погодилась із заявленим позовом, тобто вважала, що діями відповідачів завдана майнова та моральна шкода, то вона, як єдиний власник ? частини житлового будинку, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно положень ст. 88 ЦПК України та враховуючи звільнення позивача від сплати судових витрат, що підтверджено копією посвідчення інваліда ІІ групи, вони компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed