Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 02.10.2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір, поліс № АС/5542743 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2110», реєстраційний номер [NUMBER]. 15 серпня 2014 року в м. Харкові на просп. Леніна відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Rav-4», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «ВАЗ 2110», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. На момент дорожньо-транспортної пригоди між [PERSON] та АТ «СК «АХА Страхування» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №175252Га/14х/шв від 18 липня 2014 року, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси власника автомобіля «Toyota Rav-4», реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з зазначеними подіями [PERSON] зазнала матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її власності та згідно з рахунком-фактурою № 1-00004409 від 19 серпня 2014 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 11504,92 грн. Відповідно до платіжного доручення №127917 від 01 вересня 2014 року АТ «СК «АХА Страхування» виплатило страхове відшкодування в розмірі 11504,92 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.07.2015 року з АТ «Просто-страхування» на користь АТ «СК «АХА Страхування» було стягнуто відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 11504,92 грн. та судовий збір в розмірі 1827,00 грн., а всього 133331,92 грн. Зазначена вище подія визнана страховою, про що 22 липня 2015 року було складено страховий акт №105872, відповідно до якого вартість страхового відшкодування склала 13331,92 грн. Відповідно до платіжного доручення №11168 від 22 липня 2015 року АТ «Просто-страхування» виплатило страхове відшкодування в розмірі 13331,92 грн. Таким чином, фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком складають 13331,92 грн. Оскільки відповідач із заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» не звертався, то позивач вважає, що після виплати страхового відшкодування до нього перейшло право регресної вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки. В зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 13331 грн. 92 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. Представник позивача надав до суду клопотання, в якому просив проводити судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, в яких позов не визнав, посилаючись на те, що на місці ДТП він відразу зв'язався з агентом ПАТ «Просто-страхування». За рекомендацією та під диктовку останнього на місці ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якої [PERSON] визнав, що пригода сталася внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху. [PERSON], посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.09.2015 № 6-284цс15, зазначає, що посилання позивача на те, що відповідач протягом трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди письмово не надав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка не відповідає вищевказаній правовій позиції Верховного Суду України, оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши їм оцінку в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.10.2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АС/5542743, оформлений полісом АС/5542743,відповідно до якого в період з 03.10.2013 року по 02.10.2014 року забезпечувалася цивільно-правова відповідальність водія, який керував автомобілем «ВАЗ 2110», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6). 15.08.2014 у місті Харкові на проспекті Леніна сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) між транспортним засобом марки «Toyota Rav-4», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортним засобом марки «ВАЗ 2110», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Вищезазначена ДТП за взаємним погодженням водіїв оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом), у якому [PERSON] визнав свою вину у спричиненні даної ДТП (а.с.15). На момент дорожньо-транспортної пригоди між [PERSON] та АТ «СК «АХА Страхування» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №175252Га/14х/шв від 18.07.2014 року, за яким предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Toyota Rav-4», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7-12). Вартість матеріального збитку відповідно до рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоарт» № 1-00004409 від 19.08.2014 становить 11 504,92 грн. (а.с.19). Згідно зі страховим актом № 1.002.14.04746/VESKO24966 від 29.08.2014 та розрахунком до нього, АТ «СК «АХА Страхування» визначив розмір страхового відшкодування, відповідно до вказаного вище рахунку, у розмірі 11504,92 грн. (а.с.22). Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» відповідно до заяви страхувальника [PERSON] перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоарт» суму страхового відшкодування у розмірі 11504,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 127 917 від 01.09.2014 року (а.с.23). Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.07.2015 року по справі №910/13312/15 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 11504,92 грн. страхового відшкодування, 1827,00 грн. судового збору. Зазначена вище подія визнана страховою, про що 22.07.2015 року було складено страховий акт №105872, відповідно до якого вартість страхового відшкодування склала 13331,92 грн. (а.с.31). Відповідно до платіжного доручення №11168 від 22.07.2015 року позивач виплатив АТ «СК «АХА Страхування» страхове відшкодування в розмірі 13331,92 грн. (а.с.32). Відповідачу була направлена регресна вимога від 10.08.2015 року за вих. № 04-4018 з проханням виплатити регресне відшкодування на користь позивача у розмірі 13331,92 грн. (а.с.33). Відповідно до ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи». Застосовуючи закон до спірних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У цій справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Саме така правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.09.2015 № 6-284цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Враховуючи обставини даної справи, положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та вказаний вище правовий висновок Верховного Суду України, який є обов'язковим для всіх судів України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні необґрунтованого позову. Крім того, суд зазначає, що з інших підстав, передбачених підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які надають право страховику після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, позивач до суду не звертався. Відповідно до ч.1 тач. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд констатує, що позивачем не доведено порушення його права з приводу неповідомлення письмово саме відповідачем про виникнення дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на вищевикладене, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed