Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019 змінено розмір аліментів, визначений рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.10.2016 у справі №216/3558/16-ц та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви 27.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 27.11.2018 позивач був госпіталізований до КНП «Криворізька міська лікарня №9» КМР з діагнозом інфаркт. Внаслідок захворювання комісією МСЕК від 17.03.2019 йому встановлено ІІІ групу інвалідності та призначена пенсія в мінімальному розмірі 1497,00 грн на місяць. На теперішній час, крім призначеної пенсії, інших доходів він не має, фізична праця заборонена лікарями за станом здоров`я. З цієї пенсії по інвалідності в розмірі 1564,00 грн виконавча служба утримує аліменти в сумі 1013,50 грн, що складає 64,80% від його доходу, всупереч 25% визначених судом, внаслідок чого, позивач вважає, що знаходиться на грані вимирання. У зв`язку з вищевикладеним, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються нього на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), з моменту подачі позову і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши позивача, та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2008 року до 18 травня 2011 року. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.0.2011 шлюб між ними було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , батьками якого вказані позивач та відповідач, та на утримання якого з відповідача [PERSON] на користь позивача згідно з рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі 700,00 гривень щомісячно, починаючи з 18 липня 2016 року, і до повноліття дитини. Відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019 змінено розмір аліментів, визначений рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року у справі № 216/3558/16-ц, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви 27 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №206368 (а.с. 8) [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 18.03.2019 до 01.04.2020. Як вбачається з постанови державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19.12.2019 (а.с. 9) було постановлено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] на підставі виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019. З розрахунку заборгованості державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30.11.2019 (а.с. 10) встановлено, що загальний розмір заборгованості по аліментам, в рамках виконавчого провадження АСВП 60475946 станом на 30.11.2019 становить 5527,15 грн. Відповідно до довідки про доходи від 13.11.2019 №5602 (а.с. 11) [PERSON] перебуває на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і та отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01.03.2019 по 31.10.2019 складає 11423,06 грн. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 18.11.2019 (а.с. 12) за період з 1 кварталу 2019 по 2 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого ст. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно з п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів посилається на те, що він внаслідок наявності у нього ІІІ групи інвалідності, не може працювати, а його доходу від пенсії по інвалідності, не вистачає для сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Суд не приймає такі доводи позивача як підставу для зменшення розміру аліментів, виходячи з наступного. Так, відповідачем було надано суду копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с. 8) з якої вбачається, що [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності з 18.03.2019 по 01.04.2020, причина інвалідності загальне захворювання. У той же час, у вказаній довідці міститься висновок про умови та характер праці, а саме: протипоказана важка праця, шкідливі умови праці. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Встановлюють інвалідність експертним обстеженням особи в органах медико - соціальної експертизи (далі - МСЕК) МОЗ. Обсяг та види потрібного соціального захисту інваліда визначаються його індивідуальною програмою медичної, соціально-трудової реабілітації та адаптації. Права громадян, у тому числі людей з інвалідністю, на працю закріплені у ст. 43 Конституції, у якій, зокрема, визначено, що «кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується». Будь-яка людина, що має будь - яку групу інвалідності, має право на працю. Обов`язок роботодавців надавати інвалідам роботу передбачено ст. 172 КЗпП. Це зумовлено тим, що, згідно із ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», держава гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства та створює для інвалідів потрібні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя згідно з їх індивідуальними здібностями та інтересами. Разом з цим, III група інвалідності встановлюється тим, хто здатен працювати в полегшених умовах. Той факт, що відповідач не працює та має ІІІ групу інвалідності, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Зокрема до таких висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 травня 2018 року у цивільній справі №234/6207/17. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є працездатним, має реальну можливість працювати та отримувати дохід, якого б було достатньо для виконання своїх аліментних зобов`язань. Твердження позивача про те, що на даний час він не має достатнього доходу, і тому не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом, суд не вважає достатнім для задоволення вимог про зменшення розміру аліментів, оскільки такі обставини виникли в результаті його особистих дій/бездіяльності. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. 11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини не відносяться до істотних у розумінні статті 192 СК України та не є підставою для зменшення розміру аліментів, а належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному судом, позивачем не надано, враховуючи те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та належними доказами не підтверджені. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є справедливим та таким, що сприятиме фізичному, духовному і моральному розвитку дитини.

Outcome: dismissed