Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до\~Київського районного\~суду м.\~Полтави з\~позовом до\~відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте з 05 листопада 2019 року в даній квартирі не проживає. Позивач змушений сплачувати комунальні послуги за відповідача, що є фінансово непосильним. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження х повідомленням сторін. У судовому\~засіданні\~позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач зібрала свої речі, а також забрала ще й деякі речі, що належать позивачу та з`їхала з квартири. Місце свого проживання позивачу не повідомила. З листопада 2019 року відповідач у даній квартирі не проживає, не приходить, участі в утриманні нерухомого майна не приймає. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належно, причина неявки невідома. Відзив на позовну заяву відповідно до норм ст. 178 ЦПК України не надавала, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надходило. Відповідно до довідки від 15.06.2021 року на офіційному веб-сайті Київського районного суду м. Полтави розміщено оголошення про виклик [PERSON] . З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність відповідача, яка в судове засідання не з`явилась, з ухваленням заочного рішення. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно витягу з рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 228 від 11 серпня 2015 року «Про надання дозволу на переоформлення договорів найму житла» дозволено КП «ЖЕО №2» переоформити договори найму житла на: кв. [ADDRESS] на [PERSON] з померлого батька [PERSON] . Згідно довідки № 1158 виданої КП «ЖЕО № 2» за адресою [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знають сторони протягом тривалого часу, проживають по-сусідству. Відповідач [PERSON] у кв. [ADDRESS] не проживає більше року, її місце знаходження невідоме. Відповідно до\~статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9\~ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Стаття 71\~ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72\~ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК УРСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16\~(провадження № 61-37646св18) зроблено висновок щодо застосування статей\~71,\~72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий же висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2020 року у справі № 279/4963/17 (провадження №61-4262св20). Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, суд, приймає до уваги, що зазначені вище докази відповідають ст. ст. 76-80 ЦПК України та є достатніми для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути\~передбачене законом і необхідне\~в демократичному суспільстві, а також\~здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки\~або\~економічного добробуту країни,\~для охорони порядку\~і\~запобігання злочинності,\~охорони здоров`я чи моралі,\~захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.\~Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідач\~зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте з листопада 2019 року у даній квартирі не проживає, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved