Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], зазначивши, що у 30 жовтня 1975 року він придбав житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до рішення Мелітопольського міськнарсуду від 22 березня 1983 року було затверджено мирову угоду та визнано право власності на ? частину зазначеного будинку за ним та його дружиною [PERSON], а іншу ? частину будинку за його батьками - [PERSON] та [PERSON]. 16 червня 1993 року [PERSON] подарував свою ? частину будинку [PERSON]. [INFO] померла [PERSON] та після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: ? частина житлового будинку [ADDRESS], однак прийняти спадщину на вказане майно він не мав можливості, оскільки, в зв'язку з втратою документів, встановити факт родинних відносин з матір'ю не стало можливим. Після смерті його матері він продовжує проживати у спірному будинку до теперішнього часу, за власні кошти робив в ньому поточний та капітальний ремонт, підтримував його загальний вигляд, газифікував цей будинок, проводив підключення телефонного зв'язку, водопостачання, сплачував податок на землю, тобто добросовісно, відкрито і безперервно користується спірною частиною будинку понад 10 років. Тому вважає, що за ним повинно бути визнано право власності на 1/4 частину зазначеного будинку за набувальною давністю. Представник позивача за дорученням - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради за дорученням - Сонних К.Ю. в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила прийняти рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено у ході судового розгляду, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого старшим нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Одинець О.С. 30 жовтня 1975 року, за реєстром № 1-3952, що [PERSON] придбав будинок [ADDRESS] /а.с. 14, 15/. Рішенням Мелітопольського міськнарсуду від 22 березня 1983 року затверджена мирова угода, відповідно до якої визнано право власності на ? частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON], а іншу ? частину - за [PERSON] та [PERSON] /а.с. 16/. Відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорік О.Ф. 16 червня 1993 року, зареєстровано в реєстрі № 2-1561, [PERSON] подарував ? частину будинку [ADDRESS] [PERSON] /а.с. 19,20/. Відповідно до довідки КП «ММБТІ» № 4205 від 17 грудня 2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано: ? за [PERSON], ? за [PERSON], [PERSON], ? частина за [PERSON] /а.с.18/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 липня 1987 року [PERSON] померла [INFO] /а.с. 22/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частину будинку [ADDRESS], однак прийняти спадщину за законом від померлої матері позивачу не стало можливим, оскільки відповідно до рішення народного суду м. Мелітополя від 02 лютого 1983 року відмовлено в задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи тим, що докази, які б підтверджували даний факт у відповідних установах не збереглись /а.с. 23/. Як вбачається з матеріалів справи, позивач після смерті своєї матері - [PERSON] проживає та користується спірним будинком до даного часу /а.с. 30/. Весь цей час він повністю здійснює плату за всі комунальні послуги за даний будинок, що підтверджується укладеними договорами з комунальними установами /а.с. 27,28,29/. Також він за власні кошти робив в будинку поточний та капітальний ремонт. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувала давність). У відповідності з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Разом з тим, у відповідності до інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що володіння майном могло розпочатися раніше 01 січня 2001 року, проте до десятирічного строку набувальної давності на нерухоме майно включається трирічний строк, протягом якого особа чи її спадкоємці володіли майном до набрання чинності ЦК. Отже, володіння нерухомим майном могло розпочатися раніше 01 січня 2001 року та тривати до 01 січня 2011 року, а право вимоги про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникло з 01 січня 2011 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач добросовісно та відкрито користувався 1/4 частиною будинку [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] на праві особистої власності, більше 10 років, а отже суд вважає за можливим визнати за ним право власності на 1/4 частину зазначеного будинку за набувальною давністю.

Outcome: approved