Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], та зняти [PERSON], [INFO], з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому належить на праві приватної власності будинок розташований за адресою: [ADDRESS] За даною адресою зареєстрований відповідач, але фактично, з дня прописки, а саме 09.04.2011, та по теперішній час не проживає та не з'являється. Фактичне місце проживання відповідача не відоме. Встановити місце проживання та місцезнаходження відповідача не має можливості, так як з [PERSON] досить тривалий час не спілкується. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази, представлені позивачем на виконання вимог ст.60 ЦПК України, та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 13.07.2006 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №798. Даний факт також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №32264306 від 30.11.2011 та технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS]. Як вбачається з довідки Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. №215 від 26.06.2017, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] Відповідно до акту обстеження факту проживання складеного комісією у складі депутата Новобілянської сільської ради [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживав і не проживає, місце знаходження його не відоме. З власником будинку [PERSON] родинні зв'язки відсутні. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач в спірному будинку не проживає більше шести місяців, то він втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] Таким чином, враховуючи намір позивача щодо усунення перешкод у здійсненні ним права розпоряджатися своїм майном, а також те, що відповідач був відсутнім за вищевказаною адресою понад шість місяців, суд вважає відповідача [PERSON]таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п. 3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим будинком підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо зняття відповідача з реєстрації з наступних підстав. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно із ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. За вимогами ст. 11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування особи (так само й зняття з реєстрації) здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На теперішній час реєстрація місця проживання здійснюється органами місцевого самоврядування. Задовольняючи позовну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, суд не вправі вирішувати питання щодо зняття відповідача з реєстрації, оскільки реєстрація осіб за певним місцем проживання або зняття з реєстрації не входить до компетенції суду. Зняття осіб з реєстрації проводиться відповідним органом на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки задоволено одну позовну вимогу з двох, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% сплаченого судового збору, що складає 320 грн.

Outcome: partial