Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29.12.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (з 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі по тексту - КБ «ПРИВАТБАНК», банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором № б/н, станом на 25.03.2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 31072,88 гривень, що складається з наступного: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2692,01 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 23375, 02 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 3050,00 - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1455,85 гривень - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з нього судовий збір. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги банку визнав частково, вказав, що визнає позов частково та просить залишити до сплати тіло кредиту в розмірі 2007,31 гривень. Факт укладання договору про надання банківських послуг та користування картками відповідачем у не заперечувалось. Проте, відповідач заперечив, що він уклав з банком саме кредитний договір, оскільки з Умови та Правила надання банківських послуг і тарифами на обслуговування кредитних карт його не ознайомлювали, та останні він не підписував. Дослідивши та оцінивши подані до суду докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, 29.12.2014 року між КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н у спосіб подання письмової згоди Відповідача на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно анкети - заяви від 29.12.2014 р. відповідач погодився, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, становлять між [PERSON] і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладання і згодний з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank. ua . (а/с.8). Відповідно до довідки, наданої банком, за укладеним між позивачем та відповідачем договором, було випущено три кредитні картки, терміном дії останньої до 10/19 (а/с 61). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку [NUMBER] відбулось 29.09.2014, останньому 05.12.2005 р. встановлено кредитний ліміт 2000 грн.; з 04.10.2016 р. кредитний ліміт знищено до 0,00 грн. (а/с 62). Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] проводився рух коштів як шляхом поповнення картки, так зняття відповідачем коштів з картки (а/с 65-73), з чого суд приходить до висновку про фактичне отримання та використання відповідачем кредитних коштів. Вирішуючи наявний спір, суд керується наступним. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Здійснюючи оцінку обставин (фактів), якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи, та поданими ними доказами, суд звертає увагу на наступне. У анкеті - заяві від 29.12.2014 р. відсутні позначки, які б вказували який вид карточки (кредитки, зарплатної тощо) отримав відповідач, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, її визначеного розміру та строку повернення кредиту. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підписів сторін договору та не визнаються відповідачем. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, суд керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, в якій Судом зроблено висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При цьому судом приймається до уваги часткове визнання відповідачем в судовому засіданні позовних вимог банку в частині тіла кредиту в розмірі 2007,31 гривень. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, який має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Водночас, суд звертає увагу на те, що банком заявлена, зокрема, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2692,01 грн. Разом з тим, відповідно до наявних доказів, останньому 05.12.2005 р. встановлено кредитний ліміт 2000 грн., який з 04.10.2016 р. зменшено до 0,00 грн. Таким чином, на момент виникнення заборгованості відповідача перед банком, [PERSON] не міг отримати кредитних коштів більше, ніж 2000 грн. Зазначене підтверджується і розрахунком заборгованості за договором №б/н від 29.12.2014, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] , станом на 25.03.2019 р., із якого вбачається, що станом на 01.07.2016 р. у відповідача виникла заборгованість за «тілом кредиту на звітну дату» (кол.5) у сумі 2007,31 грн., до якої в подальшому безпідставно додавались «відсотки погашені за рахунок кредиту» (кол.4) (а/с 6). Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку банком не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав щодо повернення боржником фактично отриманої суми кредитних коштів. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за кредитним договором № б/н від 29.12.2014 року заборгованість за простроченим тілом кредиту -2007,31 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 124,00 грн. (2007,31грн. х 1921 грн. : 31072,88 грн.). На підставі викладеного і

Outcome: partial