Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі наказу №22-к від 12.05.1999 року був прийнятий на роботу до відповідача прохідником. Згідно наказу №25-ок від 28.04.2017 року був звільнений з роботи з 30.04.2018 року на підставі ст.38 КЗпП України, в зв'язку із виходом на пенсію. За період роботи у відповідача перед ним виникла заборгованість в сумі 16165 грн. 69 коп., що підтверджується довідкою №59 від 16.05.2018 року. Посилаючись на те, що на момент звільнення та по теперішній час заробітна плата йому виплачена не була, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 16165 грн. 69 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 55854 грн. 90 коп. Також, посилаючись на те, що внаслідок затримки виплати йому заробітної плати він був вимушений позичати кошти у близьких та знайомих, залишався без коштів для забезпечення свого життя, вимушений захищати свої права в судовому порядку, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 7446 грн. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 16165 грн. 69 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 66198 грн. 40 коп. та моральну шкоду в сумі 7446 грн., а всього стягнути 89810 грн. 09 коп. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Відповідач на неодноразові виклики явку свого представника не забезпечив, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. В зв'язку з цим, а також враховуючи думку позивача, судом у відповідності до ст.ст.223,280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно наказу №22-к від 12.05.1999 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача прохідником. Згідно наказу №25-ок від 28.04.2017 року останній був звільнений з роботи з 30.04.2018 року на підставі ст.38 КЗпП України, в зв'язку із виходом на пенсію. З довідки відповідача №59 від 16.05.2018 року вбачається, що за період роботи позивача на підприємстві виникла заборгованість їй заробітної плати за період з серпня по грудень 2016 року в сумі 16165 грн. 69 коп., а також за лютий та березень 2017 року в сумі 12205 грн. 13 коп. Середньоденна заробітна плата становить 206 грн. 87 коп. В своєму позові позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 16165 грн. 69 коп., що виникла за період з серпня по грудень 2016 року, посилаючись на те, що вказана заробітна плата не була йому виплачена в день звільнення та по теперішній час. Відповідач до суду не з'явився та доказів проведення з позивачем розрахунку не надав. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки судом встановлено, що відповідачем в день звільнення та по теперішній час з позивачем розрахунок проведено не було та заробітну плату за період роботи з серпня по грудень 2016 року в сумі 16165 грн. 69 коп. не виплачено, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині та необхідність їх задоволення. За вказаних обставин, а також відповідно до ст.117 КЗпП України суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з моменту звільнення по день розгляду справи судом. Згідно заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахований за період з 01.05.2017 року по 03.08.2018 року в сумі 66198 грн. 40 коп., виходячи із розрахунку 206,87 х 320, де 206,87 грн. - середньоденна заробітна плата згідно довідки відповідача №59 від 16.05.2018 року, а 320 - робочі дні за період за період з 01.05.2017 року по 03.08.2018 року. Суд не в повній мірі погоджується з відповідним розрахунком, оскільки кількість робочих днів за період 01.05.2017 року по 03.08.2018 року становить 314 днів. З огляду на це, у відповідності до ст.117 КЗпП України з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2017 року по 03.08.2018 року в сумі 64957 грн. 18 коп., частково задовольнивши вказані позовні вимоги. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пунктами 3,5,9,13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що внаслідок невиплати позивачу заробітної плати позивачу було завдано моральної шкоди, що полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу порушення його трудових прав, необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, відшукування коштів для забезпечення своїх життєвих потреб, відновлення порушених прав. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., частково задовольнивши вказані позовні вимоги. Таким чином, всього з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з серпня по грудень 2016 року в сумі 16165 грн. 69 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2017 року по 03.08.2018 року в сумі 64957 грн. 18 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн., а всього стягнути 83122 грн. 87 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. за задоволену вимогу про відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір за задоволені вимоги майнового характеру. Також у відповідності до п.2 ч.1, ч.2 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення всієї суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 16165 грн. 69 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial