Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до Коломацького районного суду Харківської області зі позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] вартість ? частки автомобіля ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], який зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON] органах ДАІ, у розмірі 42000 грн. та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 420 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, в обґрунтування яких зазначили наступне. За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], набули право власності на автомобіль ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], який зареєстрований на ім'я відповідача. Шлюб, укладений між вказаними особами був розірваний у встановленому законом порядку. Всупереч інтересів позивача, відповідач продав вищевказаний транспортний засіб за 4000 у.о., що складає 84000 грн., а всі кошти обернув на свою користь. Стороною вказаної угоди був [PERSON], який придбав транспортний засіб за вказану суму. З огляду на зазначене, позивач має право на отримання ? частки вартості автомобіля ВАЗ 21154, що складає 42000 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував з наступних підстав. Станом на даний час, спірне майно - автомобіль ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER] - відсутнє, а тому відсутні підстави для вказаного розподілу. Крім того, позивачем не доведено, що відповідач продав вищевказаний транспортний засіб за 4000 у.о., що складає 84000 грн., а тому визначення суми для стягнення у розмірі 42000 грн. є необґрунтованою. Крім того, при розгляді справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, [PERSON] вказувала, що майнових спорів між сторонами не існує. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом РАЦС Валківського РУЮ Харківської області, актовий запис № 60 (а.с. 8). Під час перебування у шлюбі, сторони набули у власність автомобіль ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], який зареєстрований на ім'я [PERSON], що підтверджується копією облікової картки приватного транспортного засобу (а.с. 30). Заочним рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 12.08.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначення аліментів, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 01.09.2014 року (а.с. 9-10). Листом УДАІ ГУМВСУ в Харківській області від 03.09.2015 року № 9211 визначено, що автомобіль ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], 02.07.2015 року перереєстровано на іншого власника (а.с. 52). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 22 Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11 (далі - Постанова) поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що вищезазначений автомобіль сторони по справі набули за час шлюбу і він належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідач, відчуживши автомобіль, порушив права позивача визначені ч. 3 ст. 61 СК України. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що на даний час об'єкти сумісної власності відсутні і позивач просить стягнення компенсації за них, суд вважає, що відповідач повинен компенсувати їй частину вартості спірного автомобілю. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 23 Постанови визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як встановлено в судом та не заперечувалось сторонами, договору щодо часток кожного з подружжя у спільній власності сторони не укладали. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно висновку ТОВ «Альянс» від 10.11.2015 року № 4017, яке має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності і свідоцтво про реєстрацію про оцінку транспортних засобів (а.с. 105-106), ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 87435.80 грн. (а.с. 93-104). Відповідач заперечень щодо вартості автомобіля не надав, про призначення експертизи для визначення вартості спірного майна клопотання не заявляв. Крім того, зазначений позивачем набувач майна за договором відчудження [PERSON], який придбав транспортний засіб, зайняв позицію неявки до суду, на неодноразові виклики до суду не прибував (а.с. 91-92). Норма права, передбачена ст. 60 СК України, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності і це означає, що автомобіль ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER] - є спільним сумісним майном подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання майна під час шлюбу, а й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Ні одна із сторін не надала суду письмових доказів того, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти одного із подружжя. Тому набуття спірного автомобілю в період шлюбу сторін створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності і відповідно до ст. 60 СК України, вважається таким, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п. 30 Постанови у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно з п. 19 Постанови вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Діями відповідача позивач був позбавлений можливості доступу до спірного автомобілю, а відтак і можливості суду надати докази, що підтверджують право власності на даний автомобіль. Сам відповідач зайняв позицію неявки до суду, на неодноразові виклики до суду не з'являвся. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, концепція «майна» не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява № 42527/98, п. 83, ЕСПЛ 2001-VIII). Згідно з ч. 1, 2 ст. 61 СК України зазначено, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст.ст. 214, 360-7 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу. Так, постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 зазначено, що під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стосовно посилань представника відповідача на відсутність спірного майна - автомобілю ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER] як відсутність підстав для вказаного розподілу, суд зазначає, що предметом даного позову є стягнення вартості ? частки автомобіля, а враховуючи приписи п. 30 Постанови, вартість реалізованого майна враховується при його поділі; при цьому, вартість майна визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 Постанови). Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивачем не доведено, що відповідач продав вищевказаний транспортний засіб за 4000 у.о., що складає 84000 грн., а тому визначення суми для стягнення у розмірі 42000 грн. є необґрунтованою, суд відхиляє з тих підстав, що представником позивача до суду надано висновок ТОВ «Альянс» від 10.11.2015 року № 4017, яке має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності і свідоцтво про реєстрацію про оцінку транспортних засобів (а.с. 105-106), ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 87435.80 грн. (а.с. 93-104), а тому вартість майна визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 Постанови). Стосовно посилань представника відповідача на ту обставину, що при розгляді справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, [PERSON] вказувала, що майнових спорів між сторонами не існує, суд зазначає, що предметом вказаної справи було розірвання шлюбу та стягнення аліментів; в свою чергу, питання розподілу майна у цьому провадженні судом не вирішувалось; реалізація майна, що була спільною сумісною власністю відбулась після розгляду даної справи, а тому вказані посилання представника відповідача суд відхиляє з вищевказаних підстав. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність підлягають задоволенню у повному обсязі, а на її користь повинно бути стягнуто ? частки вартості спірного автомобілю. Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року було вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER] (а.с. 36-37). Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, беручи до уваги ту обставину, що 02.07.2015 року транспортний засіб перереєстровано на іншого власника, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21154, рік випуску 2008, колір сірий, тип кузова легковий седан-В, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], вжиті ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року після набрання судовим рішенням законної сили необхідно скасувати. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved