overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановами державного виконавця від 11.12.2014р. по ВП 42884137, накладено арешт на транспортний засіб Suzuki GSX1300R номерний знак [NUMBER] . Зазначене виконавче провадження закінчене, заборгованість позивачем погашена. У зв`язку з тим, що арешти перешкоджають позивачу здійснювати право власності на вказане майно, він просить суд зняти зазначений вище арешт. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, наполягав на задоволенні вимог. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції(правонаступником якого є відповідач) від 11.12.2014р. ВП №42884137 накладено арешт на транспортний засіб Suzuki GSX1300R номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу. Вказане виконавче провадження відкрито щодо стягнення на користь держави штрафу в розмірі 510грн. Згідно листа Регіонального сервісного центру в Одеській області №31/15-98 аз від 03.04.2019р. термін зберігання зазначеної постанови закінчився. Крім того, позивач зазначений штраф сплатив, що підтверджується відповідною квитанцією №21242491 від 18.06.2019р. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що термін зберігання виконавчого провадження закінчився, позивач виконав вимоги за виконавчим провадженням, відповідач відзиву на позов не надав, а арешт протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановами державного виконавця номер 34395478, видана 13.11.2012р. та номер [NUMBER] , видана 17.02.2010р. накладено арешт на все майно [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] являється його спадкоємцем. У зв`язку з тим, що арешти перешкоджають позивачу здійснювати право власності на спадкове майно, він просить суд зняти зазначені вище арешти. У судове засідання позивач подав заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, наполягав на задоволенні вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від представника відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановами Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції(правонаступником якого є відповідач) номер 34395478, видана 13.11.2012р. та номер [NUMBER] , видана 17.02.2010р. накладено арешт на все майно [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] являється його єдиними спадкоємцем, що підтверджується копією листа Суворовської ДНК у місті Одесі(а.с.15). Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач відзиву на позов не надав, а арешт протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися спадковим майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою від 03.11.2010р. на майно позивача накладено арешт по АСВП 22555742 по виконанню судового наказу №2-п-3600, виданого 17.01.2007р. Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] коштів. Позивач є спадкоємцем [PERSON] . Зазначене виконавче провадження закінчене та знищено. У зв`язку з тим, що арешт перешкоджає позивачу здійснювати право на спадкування вказаного майна, він просить суд зняти зазначений вище арешт. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні Суворовського ВДВС ОМУЮ(правонаступник відповідач по справі) перебувало АСВП 22555742 по виконанню судового наказу №2-п-3600, виданого 17.01.2007р. Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] коштів. В рамках даного виконавчого провадження постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №В-13/1222/22555742 від 03.11.2010р. на майно [PERSON] накладено арешт. Вказане виконавче провадження закінчене та термін його зберігання закінчився, що підтверджується копією листа Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області №38006 від 25.09.2019р. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що термін зберігання виконавчих проваджень закінчився, відповідач відзиву на позов не надав, а арешти протиправно позбавляють позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе зняти їх. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця №В-9/332 від 11.09.2015р. накладено арешт на все майно [PERSON] та оголошена заборона на його відчуження. Зазначене виконавче провадження знищене. Позивачка являється спадкоємцем після смерті [PERSON] . У зв`язку з тим, що арешт перешкоджає позивачу здійснювати право власності на спадкове майно, він просить суд його зняти. Відзиву від відповідача на позов та пояснень представник третьої особи до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу та третій особі за їх місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції №В-9/332 від 11.09.2015р. накладено арешт на все майно [PERSON] та оголошена заборона на його відчуження. Як вбачається з матеріалів справи, дане виконавче провадження знищене. [INFO] [PERSON] померла, позивач являється спадкоємцем після її смерті. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що заборгованість за судовим рішенням сплачена, а арешт протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися спадковим майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця АА №103415 від 25.02.2008р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та оголошена заборона на її відчуження, в зв`язку із заборгованістю перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Зазначене виконавче провадження знищене, борг погашено. У зв`язку з тим, що арешт перешкоджає позивачу здійснювати право власності на своє майно, він просить суд його зняти. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Першого ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі(правонаступником якого є відповідач) АА №103415 від 25.02.2008р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та оголошена заборона на її відчуження в рамках виконавчого провадження з виконання судового наказу №2-н-2223 від 16.04.2007р. про стягнення з [PERSON] боргу на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 18952,37грн. Як вбачається з копії постанови Першого ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі від 04.04.2008р.(а.с.10), зазначена заборгованість сплачена, арешт знято. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач відзиву на позов не надав, заборгованість за судовим наказом сплачена, а арешт протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця АН 352045 від 12.08.2010р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належать позивачці. При цьому, державним виконавцем вказано власником майна [PERSON] . У зв`язку з тим, що арешт накладений помилково та перешкоджає позивачу здійснювати право власності на своє майно, він просить суд зняти зазначений вище арешт. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, наполягав на задоволенні вимог. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції(правонаступником якого є відповідач) АН 352045 від 12.08.2010р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належать позивачці. Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна(а.с.5), власником зазначеної квартири вказана [PERSON] . При цьому, дійсним власником вищевказаної квартири являється [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності(а.с.4). Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач відзиву на позов не надав, а арешт накладено помилково та протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця В-14/1206 ВП 32852095 від 14.09.2012р. накладено арешт на все майно позивача та оголошена заборона на його відчуження, в зв`язку із заборгованістю за теплову енергію перед КП «Теплопостачання міста Одеси». Зазначене виконавче провадження закінчене, заборгованість позивачем погашена. У зв`язку з тим, що арешт перешкоджає позивачу здійснювати право власності на своє майно, він просить суд його зняти. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції(правонаступником якого є відповідач) В-14/1206 ВП 32852095 від 14.09.2012р. накладено арешт на все майно позивача та оголошена заборона на його відчуження в рамках виконавчого провадження з виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за теплову енергію на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» в розмірі 11339,76грн. Як вбачається з копії заяви №02.01-21/53 від 21.02.2020р.(а.с.8), зазначена заборгованість сплачена. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач відзиву на позов не надав, заборгованість за судовим наказом сплачена, а арешт протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця В-15/495 від 10.08.2010р. накладено арешт на 156/3000 частки приміщення квартири спільного заселення під [ADDRESS] , які належали [PERSON] , та оголошено заборону на відчуження, в зв`язку із заборгованістю за теплову енергію перед КП «Теплопостачання міста Одеси». Зазначене виконавче провадження закінчене, заборгованість позивачем погашена. [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] являється його спадкоємцем першої черги. У зв`язку з тим, що арешт перешкоджає позивачу здійснювати право власності на спадкове майно, він просить суд зняти зазначений вище арешт. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, наполягав на задоволенні вимог. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції(правонаступником якого є відповідач) В-15/495 від 10.08.2010р. накладено арешт на 156/3000 частки приміщення квартири спільного заселення під [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] являється його спадкоємцем першої черги, оскільки приходиться донькою померлого. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач відзиву на позов не надав, а арешт протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися спадковим майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved