Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. В обрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі -продажу від 20.09.2002. З нею за даною адресою проживають її дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає з січня 2010 року, його речей в будинку немає, він практично з нею не спілкується, де він фактично проживає повідомляти їй не бажає, в добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється. У зв'язку з цим вона не може скористатися пільгами, передбаченими законом та отримати субсидію на комунальні послуги, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, в позовній заяві просила розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив винести рішення на розсуд суду. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі -продажу від 12.09.2002, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11/2018 від 16.10.2002, позивач, [PERSON], придбала у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS](а.с.8), що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] від 31.10.2002 (а.с.14-16). Згідно домової книги для реєстрації громадян, які проживають в квартирі [ADDRESS], за даною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], з 01.10.2002, [PERSON], [INFO], з 10.05.2011 та [PERSON], [INFO], з 10.10.2006 (а.с. 9-13). Як вбачається з акту підтвердження не проживання, виданого виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Луганської області 19.09.2016, за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1988 року народження, не проживає з 01.01.2010 по 19.09.2016 (а.с.18). Згідно довідки виконавчого комітету Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області №4354 від 19.09.2016 разом з [PERSON] за вищезазначеною адресою проживає її донька [PERSON], 1991 року народження (а.с.17). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 01.01.2010 і по теперішній час в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], не проживає. Його фактичне місце проживання невідоме. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS], та був відсутній за даною адресою на час розгляду справи понад 6 місяців, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надав, суд вважає відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місцепроживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем доведено факт непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS], протягом 6 місяців, натомість відповідачем цей факт не спростовано. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, яка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON], підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Outcome: approved