Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2001 року йому належить 1/2 частина житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель і споруд під № 211 по [ADDRESS], друга половина будинку належить відповідачці, в 2004 році вони добровільно розділили приміщення в будинку, відповідач почала користуватися приміщеннями 1-2 площею 8,9 кв.м, 1-3 площею 8,2 кв.м, 1-4 площею 9,8 кв.м, йому в користування виділені приміщення 1-5 площею 13,1 кв.м, 1-6 площею 18,1 кв.м, сіни 1-1 площею 5,6 кв.м залишилися в спільному користуванні, веранду площею 7,4 кв.м відповідач залишила в його користуванні, а собі побудувала поряд другу, з 2004 року по 2013 рік вони з відповідачем користувалися будинком, а з 2013 року відповідач почала створювати йому перешкоди в користуванні приміщеннями будинку, вона з чоловіком позакручували на саморізи вхідні двері на веранді, а вхідні двері з веранди в сіни забили дошками, протягом півтора року він не може користуватися своєю частиною будинку із-за перешкод, які чинить відповідач. А тому позивач просив суд усунути для нього перешкоди в користуванні належною йому 1/2 частиною житлового будинку в [ADDRESS], зобов'язати відповідача розкрутити саморізи на дверях його веранди і відбити дошки на дверях, які ведуть з веранди в сіни. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали позовні вимоги і просили також суд зобов'язати відповідача не чинити для позивача перешкод у користуванні житловим будинком в [ADDRESS] та надати позивачу вільний доступ до житлового будинку. Відповідач до суду не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказала на те, що позов не визнає, також надала письмові заперечення на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, його представника, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] в рівних частинах кожний на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, що стверджується копією цього свідоцтва від 23.11.2001 року, оформленого державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1-3993 /а.с.3/. Відповідно до копії технічного паспорта МБТІ на житловий будинок [ADDRESS] станом на 11.09.2001 року /а.с.4-6/, будинок складається з таких приміщень: веранда 1-1 площею 7,40 кв.м, сіни 1-1 площею 5,6 кв.м, кухня 1-2 -8,90 кв.м, кладова 1-3 -7,20 кв.м, кухня 1-4 -9,80 кв.м, житлова кімната 1-5 -13,10 кв.м, житлова кімната 1-6- 18,10 кв.м. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 02.02.2004 року закрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про конкретний розподіл будинку в зв'язку з відмовою позивача від позову, що слідує з копії цієї ухвали /а.с.9/. Отже, конкретний поділ вказаного будинку в натурі між сторонами не проведено, будинок належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності -по 1/2 частині кожному. За ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно приписів ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що ні письмовим договором, ні рішенням суду порядок користування приміщеннями будинку між співвласниками не встановлювався, але з 2004 року між ними склався за згодою фактичний порядок користування приміщеннями будинку, а саме: позивач користується житловими кімнатами 1-5 -13,10 кв.м, 1-6- 18,10 кв.м; відповідач користується кухнею 1-2 -8,90 кв.м, кладовою 1-3 -7,20 кв.м, кухнею 1-4 -9,80 кв.м /згідно технічного паспорта/. Ці обставини підтвердив в судовому засіданні позивач, вказала на це в письмових запереченнях відповідач, а згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Щодо веранди та сіней, позначених в технічному паспорті 1-1 площею 7,40 кв.м та 1-1 площею 5,6 кв.м, то доказів того, що ці приміщення виділені в користування одному із співвласників, суду не надано, а тому суд вважає, що ці приміщення є в спільному користуванні обох сторін. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні будинком та господарськими спорудами, хоча його частка у праві власності на будинок є такою ж , як і частка відповідача, вона з чоловіком позакручували на саморізи вхідні двері на веранді, а вхідні двері з веранди в сіни забили дошками, він не міг тривалий час потрапити до будинку, але зараз саморізи розкручено, дошки прибрано, але відповідач з чоловіком демонтували вхідні двері в будинок і готуються встановити нові, вхідні двері у веранду замінені на нові, ключів він не має. З наданих суду доказів встановлено, що позивач починаючи з 2011 року звертався до сільської ради, правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні будинком та господарськими спорудами. Наведе стверджується копією листа Острійківського сільського голови від 10.08.2011 року /а.с.12/, матеріалом перевірки Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 17.06.2013 року № 11746, який оглядався в судовому засіданні, копією висновку ДІМ Білоцерківського МВ /з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району/ ГУ МВС України в Київській області від 30.01.2014 року по факту звернення [PERSON] щодо протиправної поведінки [PERSON] та її чоловіка, які чинять йому перешкоди у користуванні будинком /а.с.11/. В письмових запереченнях на позов відповідач вказує також на те, що вхідні двері на веранду її чоловік змушений був закрити на саморізи, оскільки позивач зламав замок на дверях і залишив їх відкритими. Крім того, з довідки Острійківського сільського голови /а.с.33/ вбачається, що він розглянув звернення [PERSON] від 20.06.2014 року з виїздом на місце і встановив, що вхідні двері у веранду будинку замінені на нові, вхідні двері безпосередньо в будинок демонтовані, на господарських спорудах замінені замки. Таким чином, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджуються обставини стосовно того, що йому дійсно були створені перешкоди в користуванні спірним будинком, який належить їм з відповідачем на праві спільної часткової власності. Жодних доказів для спростування цих висновків відповідачем суду не надано, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В ст.1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод /зі змінами, внесеними протоколом № 11/ передбачено, зокрема, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. А за ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З врахуванням приписів наведених вище правових норм та встановлених по справі обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод у користуванні спірним будинком, надавши йому вільний доступ до житлового будинку, щоб позивач мав можливість користуватися приміщеннями будинку згідно порядку користування, який встановлено за згодою сторін. Отже, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права власності узгоджується з встановленими по справі обставинами та відповідає вимогам ст.16 ЦК України. Щодо вимог позивача зобов'язати відповідача розкрутити саморізи на дверях веранди і відбити дошки на дверях, які ведуть з веранди в сіни, то вони не підлягають до задоволення, оскільки, як встановлено з пояснень самого позивача, в даний час саморізи розкручено, дошки прибрано. На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивача належить стягнути з відповідача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. відповідно до наданої квитанції.

Outcome: partial