Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить вилучити у відповідача та передати позивачу предмет застави - автомобіль Lexus, модель: GS 300, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), звернути стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, зазначивши, що між банком та третьою особою був укладений договір кредитний договір № 11/07/124МЧ від 16 листопада 2007 року, згідно якого третій особі було надано кредит в розмірі 51 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2012 року. У порушення зазначених умов договору третя особа зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В забезпечення зобов'язання з третьою особою було укладено договір застави, однак третя особа в порушення умов договору застави без згоди банку реалізував відповідачу предмет застави. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, від неї надійшло клопотання з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві, не визнає в повному обсязі мотивуючи тим, що він придбав спірний автомобіль на підставі довідки-рахунок, виданої 30 листопада 2010 року ТОВ «Авто-Мотор-Сервіс-Т-К», та вважає себе добросовісним покупцем. До того, ж на даний час в наявності спірного автомобіля у нього немає, оскільки він переданий в користування іншій особі, відповідно до генеральної довіреності, та про місцезнаходження автомобілю йому невідомо. Третя особа в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та відповідача про слухання справи за їх відсутності, в зв'язку з неявкою третьої особи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Відповідно до укладеного договору № 11/07/124МЧ від 16 листопада 2007 року третя особа - [PERSON] 16 листопада 2007 року отримав кредит у розмірі 51000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2012 року. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України забов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору третя особа забов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом. У зв'язку з зазначеним порушеннями зобов'язань за кредитним договором третя особа станом на 20 червня 2014 року має заборгованість - 123129,16 доларів США, яка складається з наступного: - 37242,69 доларів США - заборгованість за кредитом; - 38963,81 доларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; - 8997,71 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 32041,56 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання забов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: - 21,10 доларів США - штраф (фіксована частина); - 5862,29 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» і третя особа 16 листопада 2007 року уклали договір застави автотранспорту. Згідно з договором застави третя особа надав в заставу автомобіль Lexus, модель: GS 300, рік випуску: 2006, тип ТЗ легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності третій особі - [PERSON]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець забов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, третя особа зобов'язання за кредитним договором не виконує; предмет застави в заклад банку не передав. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно з договором застави звернення стягнення та реалізації предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені заставодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Судом встановлено та підтверджено наданим позивачем доказами, що в порушення умов договору застави, ч.2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», без згоди позивача третя особа реалізувала заставний автомобіль відповідачу. Суд вважає неприйнятними заперечення відповідача, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Крім того, згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач 09 листопада 2007 року зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави. Також, відповідно до ч.2 ст.28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. Відповідно до ст. 25 Закону Країни «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави … із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору, купівлі-продажу, з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved