Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що на балансі Виробничого підрозділу «Дніпровське регіональне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» перебуває гуртожиток, що розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Січеславська Набережна,6. Відповідачка [PERSON] на підставі ордеру була поселена на одне ліжко-місце у вказаний гуртожиток та зареєстрована 31.01.2012 року. На відповідачку також було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування житловою площею і комунальними послугами. Проте, відповідачка протягом періоду з 01.02.2018 року по 01.12.2020 року оплату за користування житловою площею та комунальні послуги в повному обсязі не здійснювала, внаслідок чого станом на 01.12.2020 року утворилась заборгованість в сумі 26855 грн. 94 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість з оплати за користування житловим приміщенням та спожиті комунальні послуги в сумі 26855 грн. 94 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 1848 грн. 67 коп., три проценти річних в сумі 1102 грн. 06 коп., а також судовий збір в сумі 2102 грн. Ухвалою від 21.01.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В наданій заяві представник позивача просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачка за викликами в судове засідання повторно не з`явилась, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Відзив на позов не надала та клопотань по справі не заявляла. З урахуванням повторної неявки відповідачки, поданої представником позивача заяви та відповідно до положень ст.ст.211,223,247,280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін в заочному порядку, на підставі наявних матеріалів справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у господарському віданні позивача та на балансі його структурного підрозділу в особі Виробничого підрозділу «Дніпровське регіональне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідачка [PERSON] на підставі ордеру була поселена на одне ліжко-місце у вказаний гуртожиток та зареєстрована 31.01.2012 року. На [PERSON] для проведення оплати за користування житловою площею та комунальними послугами відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Як зазначив позивач, відповідачка протягом періоду з 01.02.2018 року по 01.12.2020 року оплату за користування житловою площею та комунальні послуги в повному обсязі не здійснювала, в зв`язку з чим, згідно наданого розрахунку, станом на 01.12.2020 року має заборгованість в сумі 29806 грн. 67 коп., що становить заборгованість з оплати за користування житловим приміщенням та спожиті комунальні послуги в сумі 26855 грн. 94 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 1848 грн. 67 коп., три відсотки річних в сумі 1102 грн. 06 коп. Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно ч.1 ст.130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до п.2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (далі - Правила) користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування. Відповідно до п.7 Правил власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також відповідно до п.11 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498 (далі - Примірне положення) наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.15 Примірного положення особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі). Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже законодавством встановлений обов`язок споживача сплачувати в повному обсязі спожиті комунальні послуги. Відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надання житлово-комунальних послуг. А тому, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження існування між сторонами зобов`язальних правовідносин з отримання відповідачем від позивача в строкове платне користування (найм) житлового приміщення - одне ліжко-місце у гуртожитку по [ADDRESS] , оскільки відповідачка вселилась до житлового приміщення на підставі ордеру, виданого за спільним рішенням адміністрації регіональної філії «Придніпровська залізниця» та відповідного профспілкового комітету, на її ім`я був відкритий особовий рахунок. У зв`язку із цим у відповідачки виник обов`язок сплачувати щомісячно позивачу плату за проживання в найманому житловому приміщенні гуртожитку. Така плата включає в себе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, а також інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання. Проте, плата за користування спожитими послугами відповідачкою вносилась не в повному обсязі Позивачем зроблено розрахунок заборгованості абонента [PERSON] за користування житловою площею та спожиті комунальні послуги за період з 01.02.2018 року по 01.12.2020 року, з яким суд погоджується та приймає до уваги як належний та допустимий доказ. Відтак, позовні вимоги в частині вимог про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та надані житлово-комунальні послуги в сумі 26855 грн. 94 коп. є обґрунтованими, доведеними, а отже мають бути задоволені в повному обсязі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки трьох процентів річних та інфляційних витрат також підлягають задоволенню в повному обсязі, та згідно із розрахунком, наданим позивачем та перевіреним судом у судовому засіданні, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню за час прострочення оплати за проживання в гуртожитку та надані комунальні послуги за період з 01.02.2018 року по 01.12.2020 року три проценти річних у розмірі 1102 грн. 06 коп. та сума інфляційних втрат у розмірі 1848 грн. 67 коп. В зв`язку з цим, всього з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за проживання у гуртожитку та надані житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2018 року по 01.12.2020 року в сумі 29806 грн. 67 коп., що становить заборгованість з оплати за користування житловим приміщенням та спожиті комунальні послуги в сумі 26855 грн. 94 коп., інфляційні витрати в сумі 1848 грн. 67 коп., три проценти річних в сумі 1102 грн. 06 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2012 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved