Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що він є власником будинку № 60, розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Солідарна. Вказаний будинок належить йому на праві власності. Вказує, що відповідач [PERSON] зареєстрований у належному позивачу будинку, за місцем реєстрації не проживає, його особистих речей у будинку немає, чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном. У звязку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 60, розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Солідарна. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача було опубліковано на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області 19 червня 2018 року і тому з 19 червня 2018 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.28). Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього \~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2009 року визнано за [PERSON] право власності на жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями по вулиці Пролетарській (Солідарна) № 60 у м. Словянську Донецької області (а.с.12). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 вересня 2009 року № 23793820 реєстраційний номер № 28225022, будинок № 60 по вулиці Пролетарській (Солідарна) м. Словянська Донецької області на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.11). Словянською міською радою було видано Довідку про склад сімї від 06 листопада 2017 року, відповідно до якої [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. До складу сімї входять: дружина [PERSON], [INFO]; теща [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с.8). Головою квартального комітету [PERSON] 25 травня 2018 року було складено [PERSON] про фактичне проживання з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], разом із ним за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] з грудня 2015 року і по теперішній час за вказаною адресою не проживає (а.с.9). Відповідно до ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст.\~391,\~396 Цивільного кодексу України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що реєстрація [PERSON] у будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у зв'язку з чим вказане порушене право підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved