Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 04.10.2019 року на вул.Шмідта в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes Benz 311D н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Nissan Leaf н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , власником якого є позивач. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було заподіяно механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2019 року у справі №203/3679/19 було встановлено вину водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. На день настання пригоди транспортний засіб Mercedes Benz 311D н/з [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/9935765, виданим Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». З метою компенсації спричинених збитків позивач 07.10.2019 року подав до страхової компанії письмове повідомлення про настання страхового випадку, а 29.11.2019 року - заяву про виплату страхового відшкодування. Для визначення розміру спричиненого збитку позивач звернувся до СОД [PERSON] та відповідно до складеного останнім звіту про оцінку №55-10.19 від 19.11.2019 року та звіту №55/10/19П від 10.03.2020 року ринкова вартість транспортного засобу Nissan Leaf н/з [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була визначена в сумі 303250 грн., вартість в ушкодженому стані після пригоди - в сумі 93487 грн., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - в сумі 453905 грн. 31 коп. Витрати на оплату послуг за складання звітів склали 5700 грн. Таким чином, оскільки відповідно до звіту транспортний засіб Nissan Leaf н/з [NUMBER] є фізично знищеним, тому як вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент пригоди та ремонт є економічно недоцільним, страхова компанія відповідно до приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинна була в строк до 27.02.2020 року здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, але в межах ліміту відповідальності та за виключенням франшизи, тобто в сумі 98000 грн. В свою чергу, страховиком 02.12.2019 року було виплачено страхове відшкодування в сумі 53838 грн. 99 коп. При цьому, страхова компанія не повідомила позивача про прийняття рішення стосовно розміру та обґрунтування розміру страхового відшкодування. Тому, позивач був змушений звертатись до адвоката для з`ясування обставин справи та захисту своїх прав. В свою чергу, адвокатом Негробовим О.В. 20.01.2020 року до страхової компанії було направлено адвокатський запит з переліком питань, які включали і надання інформації щодо вичерпного переліку документів, на підставі яких було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування. Листом від 22.01.2020 року відповідач надав неповну відповідь на адвокатський запит. 14.02.2020 року адвокат в приміщенні офісу страхової компанії ознайомився із документами, на підставі яких було здійснено розрахунок сум страхового відшкодування, а саме: з аварійним сертифікатом 38-D/62/4 від 02.12.2019 року, ремонтною калькуляцією ЦВ/19/5570 від 02.12.2019 року, протоколом огляду транспортного засобу від 24.10.2019 року, складеного аварійним комісаром [PERSON] . Після ознайомлення з цими документами встановлено, що розрахунок суми страхового відшкодування було здійснено з грубим порушенням норм діючого законодавства. Так, огляд пошкодженого транспортного засобу Nissan Leaf н/з [NUMBER] було здійснено аварійним комісаром [PERSON] . Аварійний сертифікат 02.12.2019 року складено вже іншою особою - аварійним комісаром [PERSON] , який не був присутнім під час огляду транспортного засобу. Із аналізу аварійного сертифікату 38-D/62/4 від 02.12.2019 року вбачається,, що він не містить інформацію, передбаченому п.17 постанови Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 року, а також всупереч вимог п.20 цієї постанови не містить інформацію про матеріали (додатки), які використовувались (були зібрані) аварійним комісаром. Крім того, розрахунок вартості відновлювального ремонту, коефіцієнту фізичного зносу та розмір збитку було здійснено не на дату дорожньо-транспортної пригоди (04.10.2019 року), а станом на 02.12.2019 року. При цьому, ані аварійний сертифікат, ані ремонтна калькуляція не містять інформацію щодо переліку інформаційних джерел (в т.ч. нормативно-правових актів, методик), на підставі яких було здійснено розрахунок матеріального збитку; переліку інформаційних джерел, на підставі яких можна визначити яка вартість яких запасних частин приймалась до розрахунку (оригінальних, ліцензійних, аналогових, вживаних тощо), номенклатуру та обсяг відновлювально-ремонтних робіт тощо; порядок розрахунку ринкової вартості транспортного засобу та розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, а також найменування інформаційних джерел, на підставі яких було визначено вартість транспортного засобу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути зі страхової компанії недоплачене страхове відшкодування в сумі 44161 грн. 01 коп., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в повному обсязі за період з 28.02.2020 року по 10.04.2020 року в сумі 1047 грн. 75 коп., у відповідності до ст.625 ЦК України 3% річних за період з 28.02.2020 року по 10.04.2020 року в сумі 145 грн. 18 коп. Крім того, просив стягнути зі страхової компанії моральну шкоду в сумі 7000 грн., завдану внаслідок неправомірних дій відповідача, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування не в повному обсязі, через що він був вимушений звертатись за правовою допомогою, витрачати свій особистий час та кошти, знаходитись в очікуванні вирішення питання. Він розраховував на виплату страхового відшкодування відповідно до Закону, а отримав відшкодування в значно меншому розмірі, внаслідок чого відчував певний час негативні емоції, що відображалось на його загальному самопочутті, душевні хвилювання та страждання в зв`язку із неможливістю використання автомобіля за призначенням та через побутові незручності, що виникли в наслідок цього. Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] , як винної особи у завданні збитків, різницю між розміром заподіяних збитків та розміром страхового відшкодування, а також витрати на проведення оцінки, в загальній сумі 117462 грн. 50 коп. Ухвалою суду від 26.08.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 02.12.2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» у наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи посилався на те, що особа, яка керувала належним позивачу транспортним засобом - [PERSON] , повідомив товариство про дорожньо-транспортну пригоду 08.10.2019 року. Товариство вчасно направило свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується протоколом огляду від 18.10.2019 року. Для визначення розміру збитків товариство звернулось до аварійного комісара [PERSON] . Відповідно до аварійного сертифікату 38-D/62/4 від 02.12.2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Nissan Leaf н/з [NUMBER] , дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахування фізичного зносу запчастин та становить 67006 грн. 80 коп. з врахуванням 20% ПДВ та 55838 грн. 99 коп. без врахування ПДВ. Оцінювач [PERSON] визначив, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля становить 64%, автомобіль було ввезено із-за кордону, в Україні поставлено на облік в травні 2019 року. 03.12.2019 року позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 53838 грн. 99 коп., зменшене на суму франшизи в розмірі 2000 грн. Таким чином, страхове відшкодування було виплачено в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачем не доведено, що вартість відновлювального ремонту, викладена в аварійному сертифікаті 38-D/62/4 від 02.12.2019 року, визначена з порушенням методики товарознавчої експертизи чи закону. Позивач не надав доказів рецензування звіту, виконаного на замовлення страховика. Висновки №55-10.19 від 19.11.2019 року та №55/10/19П від 10.03.2020 року вважають неналежними доказами, які не спростовують аварійний сертифікат 38-D/62/4 від 02.12.2019 року, з огляду на роз`яснення п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року, згідно яких висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. До того ж експерту висновку не встановив розмір коефіцієнту фізичного зносу та завищив ринкову вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, занизив його вартість після пригоди, а також на вартість відновлювального ремонту та запасних частин, які підлягають заміні, нарахував 20% ПДВ, що значно вплинуло на розмір матеріального збитку. Також позивач повинен був довести, що сплачених страховиком коштів дійсно не вистачило для ремонту пошкодженого автомобіля, тобто надати докази, що станом на сьогодні автомобіль не відновлено та не продано. Звертають увагу на те, що позивач у заяві про страхове відшкодування від 29.11.2019 року погодився із способом і розміром збитку, розрахованого страховиком. В частині заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що правовідносини із позивачем регулюються спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який не передбачає стягнення моральної шкоди зі страхової компанії в разі затримки виплати страхового відшкодування. Тому, підстави для задоволення вказаних вимог позивача також відсутні. Відповідач [PERSON] за неодноразовими викликами до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04.10.2019 року на вул.Шмідта в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes Benz 311D н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Nissan Leaf н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , власником якого є позивач [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було заподіяно механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2019 року у справі №203/3679/19 було встановлено вину водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. На день настання пригоди транспортний засіб Mercedes Benz 311D н/з [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/9935765, виданим Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». Згідно вказаного полісу ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, встановлено в розмірі 100000 грн., франшиза - 2000 грн. 08.10.2019 року [PERSON] до вказаної вище страхової компанії було подано повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду, а 29.11.2019 року [PERSON] - заяву про виплату страхового відшкодування, як це передбачено ст.ст.33,35 Закону України №1961-IV. У відповідності до вимог п.34.2 ст.34 Закону України №1961-IV страховиком протягом 10 днів було направленого представника для огляду транспортного засобу та забезпечено огляд останнього аварійним комісаром [PERSON] , про що складено протокол огляду від 18.10.2019 року та протокол додаткового огляду від 24.10.2019 року. 02.12.2019 року аварійним комісаром [PERSON] складено ремонту калькуляцію та аварійний сертифікат 38-D/62/4 від 02.12.2019 року з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Nissan Leaf н/з [NUMBER] , згідно якого розмір матеріального збитку визначено в сумі 67006 грн. 80 коп. з врахуванням 20% ПДВ та 55838 грн. 99 коп. без врахування ПДВ. На підставі розрахунку страхового відшкодування та страхового акту №ЦВ/19/5570 від 03.12.2019 року страховою компанією позивачу 03.12.2019 року було виплачено страхове відшкодування в сумі 53838 грн. 99 коп., тобто без врахування ПДВ та за виключенням суми франшизи в розмірі 2000 грн., що узгоджується з приписами ст.12, п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV. Поряд з цим, для визначення розміру спричиненого збитку позивач звернувся до СОД [PERSON] та відповідно до складеного останнім звіту про оцінку №55-10.19 від 19.11.2019 року та звіту №55/10/19П від 10.03.2020 року ринкова вартість транспортного засобу Nissan Leaf н/з [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була визначена в сумі 303250 грн., вартість в ушкодженому стані після пригоди - в сумі 93487 грн., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - в сумі 453905 грн. 31 коп. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Статтею 30 Закону України №1961-IV встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Пунктами 35.1,35.2 ст.35 Закону України №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Згідно ст.36 Закону України №1961-IV страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: dismissed