Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 11 березня 2019 року був укладений Договір позики № 11/03/2019 (далі - Договір) між [PERSON] , який тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] (далі - Позикодавець, Позивач) та [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , (далі - Позичальник, Відповідач), за яким Відповідач прийняв у власність 52760,00 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення Договору (1 (один) долар США = 26 (двадцять шість) гривень 38 коп.) (надалі за текстом - «Позика»). Факт отримання зазначених грошових коштів підтверджено власноручно написаною розпискою від [PERSON] в момент передачі йому грошової позики, в якій містяться усі необхідні реквізити від 11 березня 2019 року. Відповідно до умов договору, а саме: п. 2 Договору вказує, що Відповідач зобов`язався повернути борг 31 серпня 2019 року, місце виконання Договору за адресою: [ADDRESS]. В пп. 1.1 . п. 1. Договору вказано, що Відповідач зобов`язаний сплачувати 2,0% відсотки від суми в Позики за кожний місяць, до повного повернення суми основного боргу. В момент настання визначеної дати, борг Позивачу не було повернуто, а також суму відсотків, передбачених пп. 1.1. п. 1. Договору жодного разу сплачено не було. Станом на 29 січня 2020 року борг Відповідачем не погашено. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) заборгованість за Договором позики № 11/03/2019 від 11.03.2019р у сумі 52760,00 грн., 2,0 % відсотки від суми позики у розмірі 10552,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., судовий збір у сумі 840,40 грн. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засіданні не з`явився, надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просить розглядати без його участі. Відповідач та його представник, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Відповідач надав суду письмовий відзив на позов в якому просить залишити без задоволення позовну заяву. Представник відповідача надав письмове клопотання, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, справу просить розглядати без його участі та участі його довірителя. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач в своїй позовні заяві зазначає, що 11 березня 2019 року між [PERSON] , який тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] (далі - Позикодавець, Позивач) та [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , (далі - Позичальник, Відповідач), був укладений Договір позики № 11/03/2019 (далі - Договір) за яким Відповідач прийняв у власність 52760,00 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення Договору (1 (один) долар США = 26 (двадцять шість) гривень 38 коп.) (надалі за текстом - «Позика»). Факт отримання зазначених грошових коштів підтверджено власноручно написаною розпискою від [PERSON] в момент передачі йому грошової позики, в якій містяться усі необхідні реквізити від 11 березня 2019 року. Відповідно до умов договору, а саме: п. 2 Договору вказує, що Відповідач зобов`язався повернути борг 31 серпня 2019 року, місце виконання Договору за адресою: [ADDRESS]. В пп . 1.1. п. 1. Договору вказано, що Відповідач зобов`язаний сплачувати 2,0% відсотки від суми в Позики за кожний місяць, до повного повернення суми основного боргу. В момент настання визначеної дати, борг Позивачу не було повернуто, а також суму відсотків, передбачених пп. 1.1. п. 1. Договору жодного разу сплачено не було. Станом на 29 січня 2020 року борг Відповідачем не погашено. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 cm.2021 ЦК України). Статтею 203 ЦК України (Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) встановлено, зокрема наступне: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим акта'.', цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, йоге моральним засадам. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 228 ЦК України (Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства) встановлює наступне: 1. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 2. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідач у відзиві на позов заявляє, що ніколи в житті не був знайомим з позивачем ніколи його не бачив та не зустрічався з ним. Ніколи не домовлявся із ним та не укладав жодних договорів, зокрема договору позики. Ніколи не підписував такого договору та не писав жодних розписок на ім`я позивача. Судом встановлено, що відповідно до договору позики останній укладено у м. Суми і що виконання зобов`язань треба було здійснити саме в м. Суми, що само по собі викликає сумніви оскільки відповідач зареєстрований у м. Харкові, постійно проживає у м. Вінниці, позивач, згідно копії паспорту, приєднаному до матеріалів справи, зареєстрований у м. Нікополь Дніпропетровської області, в позові зазначено, що він проживає в м. Чернігові. Тому є незрозумілими домовленості сторін укласти договір в м. Суми, де ні відповідач, ні позивач не знаходяться. Крім того в договорі взагалі відсутній розділ місцезнаходження та реквізитів сторін. В пункті 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 зазначено наступне: «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлено статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідне правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочинах потрібна його передача тощо). Крім того, у зв`язку із зверненням позивачем до суду відповідачем 02 березня 2020 року до Головного слідчого управління Національної поліції України подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ст.190 КК України (Шахрайство), ст.192 КК України (Заподіяння майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою), ч.4 ст.358 КК України (Використання завідомо підробленого документу), ст.384 КК України (Введення в оману суду або іншого уповноваженого органу). Вказану заяву прийнято Головним слідчим управлінням Національної поліції України та зареєстровано за №24/т-1388. Також з матеріалів справи вбачається, що до [PERSON] невстановленими особами до судів різних регіонів (Першотравневий районний суд м. Чернівців, Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області, Ратнівський районний суд Волинської області, Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя) одночасно (03 - 04 лютого 2020 року) були подані аналогічні позови. Які хоча і подані різними особами, проте із текстів позовних заяв, договорів та розписок чітко вбачається, що вони за змістом, порядком складення речень та навіть нумерацією пунктів договорів є ідентичними. Що дає всі підстави вважати, що вони були складені однією і тією ж особою, що само по собі є неможливим. Таким чином, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed