Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0310/0707/98-026 від 27.07.2007 року, яка станом на 01.07.2015 року складає: за кредитом - 20 208, 86 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 424491, 53 грн., по відсотках - 7846, 39 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 164815, 14 грн., пеня за останній рік - 5664, 93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 118993, 10 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС - Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2. Договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Разом з тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу,. відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі по кредитному договорі № 0310/0707/98-026 від 27.07.2007 року, укладеного з відповідачем [PERSON]. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, банк надав відповідачу кредит у сумі 49958, 91 дол. США, а [PERSON] зобов'язувалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. В результаті неналежного виконання умов кредитного договору станом на 01.07.2015 року, має прострочену заборгованість: за кредитом - 20 208, 86 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 424491, 53 грн., по відсотках - 7846, 39 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 164815, 14 грн., пеня за останній рік - 5664, 93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 118993, 10 грн. Представник позивача до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та пояснення на заперечення відповідача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення рішення не заперечує. Відповідач та його представник до суду не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідач надав заперечення проти позовних вимог в якому зазначив: що заявлені позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості включає в себе заборгованість, яка вже була стягнута за рішенням суду, що набрало законної сили, а тому вказане необхідно трактувати як подвійне стягнення, що суперечить ст. 61 Конституції України (тіло кредиту, яке вже було стягнуто у повному обсязі, проценти та пеня стягуються повторно, при цьому проценти та пеня у значно більших розмірах). Так, 19 травня 2015 року Заводський районний суд м. Дніпродзержинська (суддя Гібалюк Т.Я.) постановив рішення по справі № 208/2699/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки, заявленого до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким позов задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2000 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, згідно з витягом Реєстру прав власності на нерухоме майно № 15310997 від 20.07.2007 р., предмет іпотеки зареєстрований за відповідачами на праві спільної часткової власності в книзі 113, номер запису 20807, реєстраційний № 19641218, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок заборгованості за кредитним договором № 0310/0707/98-026 від 27.07.2007 р., яка станом на 25.11.2014 грн., складає 442 076 (чотириста сорок дві тисячі сімдесят шість ) гривень 35 копійок а саме: за кредитом - 303 293 (триста том тисячі двісті дев'яносто три ) гривень 20 копійок, по відсотках - 91 401 (дев'яносте одна тисяча чотириста одна ) гривень 61 копійок, пеня - 47 381 (сорок сім тисяч триста вісімдесят одна ) гривня 54 копійки, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову піну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна. 17 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі 22-ц/774/10535/15 апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.05.2015 року залишено без змін. Відповідно до п. 9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування Судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Згідно наведеної позиції, одночасне стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо боржник і іпотекодавець є однією особою, є неможливим. Як убачається особа позичальника [PERSON] за кредитним договором, за яким здійснюється стягнення, не є відмінною від особи іпотекодавця, якою є також [PERSON] Таким чином, Відповідач вважає, що одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки є незаконним. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.07.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», який змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 49 958, 91 доларів США, що підтверджується копією кредитного договору № 0310/0707/98-026. 28 листопада 2012 р. між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Разом із тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу б/н. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Унаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором № 0310/0707/98-026 від 27.07.2007 позичальником згідно якого є [PERSON]. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як визначено в ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконували, у зв'язку з чим станом на 01.07.2015 року, має прострочену заборгованість: за кредитом - 20 208, 86 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 424491, 53 грн., по відсотках - 7846, 39 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 164815, 14 грн., пеня за останній рік - 5664, 93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 118993, 10 грн. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі відсутні будь-які фактичні дані про те, що відповідач своєчасно виконував свої грошові зобов'язання за вказаним вище договором і не порушував умови договору, та відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надав суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 1049 ЦК України борг за кредитним договором [PERSON] повернув позивачу і не порушував умови про повернення кредиту. Стосовно посилань Відповідача на подвійне стягнення, то з цим посиланням суд не може погодитися виходячи з наступних підстав. З цього приводу Верховний Суд України висловив правові позиції, які викладені в Постанові від 09 вересня 2014 року по справі № 3-71гс14 та Постанові від 03 лютого 2016 року по справі 6-1080цс15: Так в Постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року по справі № 3-71гс14 вказано: «Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням. Отже звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України». В Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року по справі 6-1080цс15 вказано, що: «Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня». Такий правовий висновок що міститься у постановах Верховного Суду України відповідно до статті 3607 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Оскільки, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved