Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 01 квітня 2020 року по 25 червня 2020 року він знаходився у трудових відносинах за сумісництвом з ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт». За його період роботи відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 8294,20 гривень. 25 червня 2020 року він був звільнений відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України. Наказом про звільнення була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 5 календарних днів, яка також відповідачем не виплачена. Вказує, що середньоденна заробітна плата становить 343,95 гривень (13414,00 гривень - фактичний час роботи з першого числа місяця після оформлення на роботу (01.04.2020 рік) до першого числа місяця в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку (01.06.2020 рік) / на 39 - робочі дні у період з 01.04.2020 року до 01.06.2020 року)), таким чином компенсація за невикористану щорічну відпустку складає 1719,75 гривень (343,95 гривень - середньоденна заробітна плата х на 5 - дні за невикористану щорічну відпустку). Середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.06.2020 року по 03.02.2021 року, який підлягає стягненню з відповідача становить 52624,35 гривень (343,95 гривень - середньоденна заробітна плата х 153 робочих днів). Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з невиплаченої заробітної плати в сумі 8294,20 гривень, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1719,75 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 26.06.2020 року по 03.02.2021 року в розмірі 52624,35 гривень. Позивач будучи повідомленим належним чином про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наказу ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт» № 10/П від 31 березня 2020 року слідує, що [PERSON] був прийнятий за сумісництвом на посаду головного юрисконсульта даного підприємства з 01.04.2020 року з обсягом роботи на 0,5 ставки. Оклад 6707,00 гривень на місяць. Згідно наказу ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт» № 18/П від 25 червня 2020 року [PERSON] був звільнений за сумісництвом з посади головного юрисконсульта вказаного підприємства з 25.06.2020 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Компенсація за невикористану відпустку 5 днів. З інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03 лютого 2021 року, долученою позивачем до матеріалів позову слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Слов`янський курорт», ідентифікаційний код юридичної особи 42973418, зареєстровано як юридична особа та розташоване за адресою: 01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 39/41. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи вищенаведене, та оскільки відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, та не спростував докази надані позивачем, щодо заявлених позовних вимог, а тому суд погоджується та вважає достовірною суму заборгованості із заробітної плати, що зазначена [PERSON] за період з 01 квітня 2020 року по 25 червня 2020 року в розмірі 8294,20 гривень, та приходить до переконання, що саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку суд керується слідуючим. Згідно ст.83 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки. Відповідно до положень п. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстатом України від 13 січня 2004 року № 5, Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входить, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання компенсації за 5 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 1719,75 гривень є безспірним, підтверджено наданим позивачем наказом про звільнення його з роботи, а тому вважає, що заявлені вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Приписами статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З розрахунку позивача, що міститься у позовній заяві стосовно середнього заробітку за час затримки розрахунку з 26 червня 2020 року по 03 лютого 2021 року слідує, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за даний період становить 52624,35 гривень (343,95 гривень - середньоденна заробітна плата х 153 робочих днів). Таким чином, оскільки відповідачем позивачу не виплачена заборгованість із заробітної плати в установлені чинним законодавством строки, а тому суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню, і погоджується з сумою розрахованою позивачем у розмірі саме 52624,35 гривень. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» на 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб в розмірі 2270 гривень. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання заяви про стягнення заробітної плати на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Так, враховуючи, що як ціна вищевказаного позову, так і сума задоволених позовних вимог становить 62638,30 гривень, то сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави складає 908,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved