Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Спец Транс», у якому просив поновити його на посаді заступника директора ТОВ «Еко Спец Транс», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.01.2018 до дня поновлення його на роботі. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що відповідно до наказу №5К-16 від 01.11.2016 прийнятий на посаду заступника директора ТОВ «Еко Спец Транс». 15.01.2018 року звільнений зі вказаної посади. На думку позивача, звільнення відбулось без вагомої причини і при порушенні терміну попередження про звільнення з посади. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва Букіної О.М. від 23.03.2018 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва Букіної О.М. від 05.07.2018 року справу передано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження. 11.02.2019 року на адресу Голосіївського районного суду міста Києва надійшов відзив ТОВ «Еко Спец Транс» на позовну заяву позивача, відповідно до якого відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що його було звільнено на підставі п.1 ст.40 КзПП не відповідає дійсності, оскільки позивача було звільнено на підставі його власноруч написаної заяви про звільнення відповідно до п.1 ст.36 КзПП. 11.02.2019 року на адресу Голосіївського районного суду міста Києва надійшов зустрічний позов ТОВ «Еко Спец Транс» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , у якому ТОВ «Еко Спец Транс» просить суд визнати, що ТОВ «Еко Спец Транс» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] , у прийнятті якого було відмовлено, про що постановлена ухвала . Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. В ході судового розгляду позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі, в редакції, що викладена в позовній заяві при зверненні до суду, просив їх задовольнити, посилаючись на незаконність свого звільнення, однак не заперечував, що його було звільнено відповідно до положень ст.36 КЗпП. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] зарахований на посаду заступника директора ТОВ «Еко Спец Транс» відповідно до наказу № 5К-16 від 01.11.2016 р. Відповідно до наказу № 01/К-18 від. 15.01.2018 року позивач був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, відповідно до поданої заяви. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що його було звільнено на підставі п.1 ст40 КЗпП, однак, в ході судового розгляду не заперечував факт його звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно з ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбаченими законодавчими актами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Кодексом законів про працю України не встановлено вимог щодо строків попередження чи видання наказу у разі звільненняза угодою сторін. В ході розгляду справи не встановлено порушень при звільнені позивача на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, а обставини, про які зазначає позивач при зверненні до суду, не знайшли свого підтвердження і спростовані відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог чинного трудового законодавства, вимоги щодо незаконності звільнення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed