Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що його прабабці [PERSON], померлої 2 червня 1986 року, на підставі свідоцтва про право власності б/н від 13.07.1983 року виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів належав індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мукачівська, б.118. Після смерті прабабці [PERSON], померлої 02.06.1986 року, її спадщину фактично прийняла донька [PERSON] - [PERSON], бабуся позивача [PERSON], яка також померла 31 серпня 2010 року. Після смерті бабусі позивача [PERSON], фактичним спадкоємцем майна залишився [PERSON] син [PERSON] та батько позивача [PERSON]. 10 січня 2014 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], яка є дружиною померлого [PERSON] та матірю позивача. У звязку з тим, що в позивача відсутні оригінали документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємця [PERSON] з його матірю [PERSON], позивач не може звернутися до нотаріальної контори для вступу у спадщину за законом як спадкоємець після смертей прабабці, баби та батька, тому звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мукачівська, б.118., та складається з: Літ. А-1 житловий будинок загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. з них: 1 житлова 11,1 кв.м., 2 житлова 16,2 кв.м., 3 кладова 1,2 кв.м., 4 коридор 5,9 кв.м.; Літ. а-1 Прибудова площею 88 кв.м., Літ. Б Сарай площею 13,9 кв.м., Літ. Г Сарай площею 7,4 кв.м., Літ. Д Убиральня площею 1 кв.м., Літ. Е Сарай (тимчасовий) площею 8,6 кв.м., Літ. Ж Навіс площею 4,2 кв.м., Літ. И Сарай (тимчасовий) площею 2,3 кв.м., №1-4 Споруди (Ворота, Колодязь, Огорожа, Трубопровід). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі на їх задоволенні наполягав посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, у судове засідання для участі у даній цивільній справі свого представника не направила, надіслала на адресу суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу за відсутності свого представника, при вирішені даного спору поклалась на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок б/н від 13.07.1983 року виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів [PERSON] належав індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мукачівська, б.118. 2 червня 1986 року [PERSON] померла, про що Кіровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, зроблено актовий запис № 3554. оформити відповідні Роз факту на^ Нечипорів співпадає: Буд суду, не виправлені заяву [PERSON] [PERSON]< допустимо< Керуй Заяву нотаріальна фактів, що іу Встано донькою [PERSON] В решт Рішена Індустріальні апеляційної с Суддя З ориг Рішеї Суддя райсу; Архіва Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку фактично прийняла її дочка [PERSON], яка на момент її смерті проживала із померлою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мукачівська, 118, проте відповідні документи на спадкове майно не оформляла. 31 серпня 2010 року померла [PERSON], про що Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції зроблено актовий запис № 6483. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку фактично прийняв її син [PERSON], який на момент її смерті проживав разом із померлою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мукачівська, 118, проте і він не оформив належним чином документи на спадкове майно. 10 січня 2014 року помер [PERSON], про що Індустріальним відділом РАЦС реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції зроблено актовий запис № 44. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку фактично прийняв його син [PERSON], який на момент його смерті проживав разом із померлим за вищевказаною адресою. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] від 17січня 1975 року, виданого Ленінським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 548, в графі «батько» зроблено запис: «Знайко Віктор Олексійович», в графі «мати» зроблено запис: «Знайко Ніна Василівна». Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 7 листопада 2012 року по справі №2/о/0417/54/2012 за заявою [PERSON] до зацікавленої особи Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, судом були встановлені факти, а саме, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], є сином [PERSON], померлої 31 серпня 2010 року, свідоцтво про смерть видане Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції 08 вересня 2010 року, актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 6483 від 08 вересня 2010 року, та що [PERSON], яка померла 31 серпня 2010 року, свідоцтво про смерть видане Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції 08 вересня 2010 року, актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 6483 від 08 вересня 2010 року була донькою [PERSON], яка померла 02 червня 1986, свідоцтво про смерть видане Кіровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська 06 червня 1986 року, актовий запис в книзі реєстрації актів про смерть № 3554 від 06 червня 1986 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України передбачено що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до статті 1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що на момент смерті прабабці [PERSON], бабці [PERSON], батька [PERSON] позивач постійно мешкав в житловому будинку №118 по вул. Мукачівській в м. Дніпропетровську, а отже вважається таким, що прийняв спадщину. Стаття 1276 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців, а отже судом мають бути застосовані положення ч. 1 статті 1276 ЦК України та в порядку спадкової трансмісії право на прийняття частки в спадщині переходить до єдиної зацікавленої особи та спадкоємця за законом [PERSON]. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Мукачівська, будинок №118 в порядку спадкування за законом в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved