Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 02.07.2007 року ЗАТ «Альфа-Банк» (ЗАТ «Альфа-Банк» 19.08.2009 року було приведено назву організаційно-правової форми у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» шляхом перейменування у ПАТ «Альфа-Банк») та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №800000427, відповідно до умов якого останній було надано кредит у розмірі 138 000 дол. США. Вказує, що відповідно до вищезазначеного кредитного договору [PERSON] зобов'язалась у порядку та на мовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором у відповідності до графіку погашення кредиту - додатку №1. Зазначає, що ЗАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором виконало, надавши [PERSON] кредит у сумі 138 000 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку, однак остання у порушення умов договору, свої зобов'язання належним чином не виконала у зв'язку з чим станом на 12.11.2013 року має прострочену заборгованість за кредитом - 105 024,38 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1 195 664,44 грн., за відсотками - 2 668,14 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 30 375,81 грн. Крім того, вказав, що у зв'язку з систематичним порушенням [PERSON] своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та кредитного договору їй було нараховано неустойку, розмір якої станом на 12.11.2013 року склав 1 188,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 13 529,16 грн. Вказує, що у забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 800000427-П від 02.07.2007 року, з відповідачем ПП «Ананда Україна» - договір поруки № 800000427-П2 від 16.03.2010 року, відповідно до умов яких останні поручились за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на його підставі у майбутньому. У зв'язку з вищезазначеним позивач був змушений звернутись до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість та штрафні санкції згідно кредитного договору №800000427 від 02.07.2007 року всього у розмірі 1 239 569,41 гривень, з яких: 1 195 664,44 гривні - заборгованість за кредитом, 30 375,81 гривень - заборгованість по відсотках, 13 529,16 гривень - пеня. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідачі у судове засідання не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду були повідомлені належним чином, тому суд з урахуванням положення п.п. 5, 9 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та думки представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, вважає за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно зі ст. ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання та згідно ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2007 року ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №800000427, відповідно до умов якого останній було надано кредит у розмірі 138 000 дол. США, з процентною ставкою 12% річних, строком до 02.07.2022 року (а.с.8-10). Крім того, слід зазначити, що Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до вищезазначеного кредитного договору відповідачка [PERSON] зобов'язалась у порядку та на мовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором у відповідності до графіку погашення кредиту - додатку №1 (а.с.11-13). Крім того, слід зазначити, що у забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 800000427-П від 02.07.2007 року (а.с.14), з відповідачем ПП «Ананда Україна» - договір поруки № 800000427-П2 від 16.03.2010 року (а.с.15), відповідно до умов яких останні поручились за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на його підставі у майбутньому. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Відповідно до ч.1 ст.543. ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Позивач у своєму позові посилається на ті обставини, що відповідачі у порушення умов вищезазначених договорів, взяті на себе зобов'язання щодо повернення коштів не виконали, у зв'язку з чим станом на 12.11.2013 року мають прострочену заборгованість за кредитом - 105 024,38 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1 195 664,44 грн., за відсотками - 2 668,14 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 30 375,81 грн., та нараховано неустойку, розмір якої станом на 12.11.2013 року склав 1 188,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 13 529,16 грн. У підтвердження вищезазначених обставин у позовній заяві позивач посилався на виписку з особового рахунку позичальника, розрахунок заборгованості, однак у матеріалах справи вони відсутні, представник позивача у судовому засіданні, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, також не надала жодних доказів в обґрунтування позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», тому вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки необґрунтовані у розумінні ЦПК України належними доказами. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів що до порушення відповідачами своїх зобов'язань за договором та наявності у останніх заборгованості у підтвердження позовних вимог представником позивача в ході судового розгляду даного спору також надано не було. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачами своїх зобов'язань за договором та наявності у останніх заборгованості, позовні вимоги не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 512, 514, 525-526, 530, 610-612, 625, 629, 1050, 1054, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України,

Outcome: dismissed