Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 14.09.2007 року по 26.05.2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] Після розірвання шлюбу з відповідачкою дитина залишилась проживати разом із останньою. Він офіційно працює, отримує стабільну заробітну плату, сплачує за рішенням суду аліменти на утримання сина, забезпечений житлом. Оскільки після розірвання шлюбу відповідачка безпідставно чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином, він був вимушений звернутись до Управління-служби у справах дітей Чечелівської районної у м.Дніпрі ради з заявою про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Згідно рішення Чечелівської районної у м.Дніпрі ради №08/1 від 19.01.2018 року йому було встановлено наступний порядок спілкування з сином: один день - неділя, з 10-00 г. до 20-00 г. та другий день - понеділок, з 15-00 г. до 17-00 г., без присутності матері. Після ухвалення вказаного рішення, з січня 2018 року по жовтень 2018 року, він безперешкодно спілкувався з дитиною, але в середині жовтня 2018 року відповідачка, зателефонувавши йому, попросила надати згоду на виїзд сина за кордон України до Єгипту. Під час зустрічі та розмови з відповідачкою, стало відомо, шо вона перебуває у стосунках із громадянином Німеччини, який начебто й організує цю поїздку. Після цього, відповідачка категорично заборонила дитині спілкуватись з ним, відповідати на телефонні дзвінки, знов почала створювати перешкоди, не дозволяти дитині зустрічатись та спілкуватись з ним, без його відома на час шкільних канікул відправила дитину до батька, не узгоджує з ним виїзди дитини за територію міста, діє всупереч із їх з сином планами та не хоче домовлятись, скасовує їх заходи відпочинку, позбавляючи його тим самим участі у вихованні. Він розуміє свій батьківський обов`язок брати участь у вихованні дитини та має бажання виховувати та спілкуватись із сином. За місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягався, шкідливих звичок не має. В зв`язку з цим, позивач просив суд встановити порядок побачень з дитиною два рази на тиждень: кожного понеділка з 15-00 г. до 17-00 г., без присутності матері; кожної неділі з 10-00 г. до 20-00 г., без присутності матері; можливість спільного відпочинку батька з дітьми під час шкільних канікул, святкування днів народжень, державних та новорічних свят, що вирішується шляхом спільної домовленості з матір`ю дитини. Також просив зобов`язати відповідачку повідомляти його про погіршення стану здоров`я дитини, зміну його місця проживання та перебування у шкільному навчальному закладі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній в повному обсязі. Відповідачка та її представник у поданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи в суді, проти позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною з боку відповідачки позивачу не чинилось. Вся участь позивача у вихованні сина зводиться до нечастих зустрічей, під час яких він критикує, принижує та кричить на сина, ображає її, намагається налаштувати дитину проти неї. Позивач надсилає сину повідомлення, розповідаючи різні нісенітниці і відверту брехню про неї, іноді телефонує серед ночі. Також останній не підтримує сина, не виявляє зацікавленості до його життя та захоплень, не відвідує змагання всупереч своїм обіцянкам. Син не хоче спілкуватись із батьком, уникає з ним зустрічей, боїться його. На момент розлучення у позивача із сином склались не найкращі відносини, що пов`язано з тим, що позивач кричить на дитину, залякує її, неодноразово ображав та принижував її в присутності сина, виганяв їх з дому. Після того, як син перейшов в іншу футбольну команду, позивач зателефонував йому, ображав, висловлювався нецензурною лайкою на адресу сина, принижував. Тому син відмовився спілкуватись із позивачем. Позивач відмовився надавати згоду на виїзд дитини до Єгипту, внаслідок чого син залишився без омріяного відпочинку та нових вражень, дуже образився на батька. Під час спілкування з психологом було виявлено, що у сина проявляються тривожність та страх при згадуванні батька, дитина має неусвідомлені страхи щодо батька, немає довіри та відвертості. З огляду на це вважає неправильним примушувати дитину до зустрічей із батьком та тиснути на неї, оскільки це перешкоджатиме нормальному розвитку сина та негативно позначиться на його психоемоційному стані. Третя особа участь свого представника у розгляді справи за викликами суду не забезпечила, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.5,6,7,8 ст.7 СК України учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залеж-но від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звіль-няє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною при-сутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення бать-ків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язання брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч.ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дити-ни, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 14.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2017 року. Від шлюбу останні мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який залишився проживати разом із відповідачкою. Рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м.Дніпрі ради №80/1 від 19.01.2018 року за наслідками розгляду заяви позивача [PERSON] останньому було надано дозвіл на періодичні побачення із сином по понеділкам з 15-00 г. до 17-00 г. та у неділю з 10-00 г. до 20-00 г. без присутності матері. Також рішенням визначено, що сторони повинні заздалегідь домовлятись про дні побачень, їх зміни, виїзди за територію міста, а також виховувати дитину у дусі поваги один до одного. В своєму позові та поясненнях в суді позивач посилався на те, що він розуміє свій батьківський обов`язок брати участь у вихованні дитини та має бажання виховувати та спілкуватись із сином. Проте, відповідачка встановленого рішенням виконкому порядку його побачень з дитиною не дотримується, забороняє сину спілкуватись та зустрічатись з батьком, не узгоджує з ним виїзди дитини за територію міста, діє всупереч їх з сином планами та не хоче домовлятись, скасовує їх заходи відпочинку, позбавляючи його тим самим участі у вихованні. Відповідачка під час розгляду справи в суді заперечувала проти чинення з її боку перешкод позивачу у спілкуванні та зустрічах із сином. Поряд з цим, заперечувала проти позову та визначеного позивачем порядку побачень з дитиною. Вказане свідчать, що між сторонами не досягнуто домовленостей щодо участі позивача, як батька дитини, у її вихованні, щодо порядку спілкування та про наявність відповідного спору, який підлягає вирішенню судом. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що позивач забезпечений власним житлом, офіційно працює та має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. Має бажання підтримувати стосунки із сином та приймати участь у його житті та вихованні. З довідки КЗО «СЗШ №82» вбачається, що позивач з`являвся до школи, цікавився поведінкою сина, залишив свої контактні дані з проханням телефонувати в разі необхідності. Також позивач зазначив та не заперечувалось відповідачкою, що він своєчасно оплачує аліменти на утриманні дитини, що були присуджені за рішенням суду. Посилання відповідачки на вчинення з боку позивача психологічного тиску на сина у вигляді криків, образ, нецензурних висловів, налаштування дитини проти неї, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження та крім слів відповідачки будь-якими належними, достатніми та допустимими доказами з боку останньої не підтверджено. Показання в цій частині допитаних за клопотанням відповідачки свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд не визнає такими доказами, оскільки останні фактично ґрунтуються на відомостях, що стали відомі свідкам зі слів відповідачки. Також суд критично ставиться до довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДМР від 10.12.2018 року відповідно до якої, за результатами психологічного діагностування дитини виявлено, що у [PERSON] виявляються прояви тривожності та неусвідомленого страху при згадуванні рідного батька, наявність напружених відносин, відсутності довіри, відвертості. Так, наведені у довідці висновки за наслідками психодіагностичного обстеження дитини не є підставою для позбавлення позивача права участі у спілкуванні з дитиною та не є свідченням того, що таке спілкування з біологічним батьком дитини не буде відповідати інтересам останньої. При цьому, суд визначає, що позивач для участі у проведенні обстеження не запрошувався та ані органом опіки, ані відповідними соціальними службами не вживалось будь-яких заходів для налагодження контакту батька з дитиною. В той час, як [PERSON] є малолітньою дитиною, тривалий час проживав із матір`ю, знаходячись під її впливом, а тому вказані обставини та дефіцит спілкування батька з дитиною створювало передумови для порушення характеру їх стосунків, поступового емоційного відчуження дитини від батька, яке, з часом, може призвести до повної втрати довіри та емоційної близькості. З огляду на це, право позивача та дитини підтримувати в достатньому обсязі та на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти між собою, закріплене в ст.9 Конвенції про права дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позову в частині визначення порядок участі позивача у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : кожного понеділка з 15-00 г. до 17-00 г., без присутності матері; кожної неділі з 10-00 г. до 20-00 г., без присутності матері; а також можливості спільного відпочинку батька з дітьми під час шкільних канікул, святкування днів народжень, державних та новорічних свят, що вирішується шляхом спільної домовленості з матір`ю дитини. В частині заявлених вимог про зобов`язання відповідачки повідомляти позивача про погіршення стану здоров`я дитини, зміну її місця проживання та перебування у шкільному навчальному закладі, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки під час розгляду справи не встановлено наявності спору між сторонами в цій частині, вчинення відповідачкою дій або намірів вчинення дій щодо приховування вказаних вище обставин. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial