Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28 червня 2003 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним. Подружнє життя з відповідачкою не склалося по причині відсутності взаєморозуміння між ними, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Примирення, подальше спільне проживання та збереження сім`ї не можливе. З наведених підстав просив розірвати шлюб та визначити з ним місце проживання дітей. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року по справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Також до участі в справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки Службу у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області(а.с. 15-16). Ухвалою суду від 15 червня 2020 року позовну заяву,в частині вимоги про визначення місця проживання дітей - залишено без розгляду. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені ним вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив розірвати шлюб. Відповідачка [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що між сторонами 28 червня 2003 року зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу від 28 червня 2003 року, актовий запис № 8 (а.с. 5). Згідно статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачу з державного бюджету підлягають поверненню 420,40 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу (840,80 х 0,5 = 420,40). На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved