Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог, з рахуванням уточнень від 09.06.2017 року, позивач посилається на те, що постановою державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 04.02.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка залишилась після смерті 01.02.2014 року його матері [PERSON], оскільки [PERSON], яка є матірю [PERSON] за життя не зареєструвала належне їй майно у встановленому законом порядку. Позивач надав до суду заяви про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вказаної заяви позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Треті особи у судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. В звязку з наданням заяви позивачем і його представником та неявкою відповідача, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач проживає та зареєстрований у [INFO]. Спірна квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого трестом «Дніпроміськбуд» згідно з розпорядженням №П-401. [PERSON] склала заповіт, посвідчений Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою 27.06.1995 року за реєстром №3-3735, за яким спадкоємцем належного їй майна була [PERSON]. [PERSON] померла 02.12.1995. Після її смерті [PERSON], із додержанням строків, звернулася до державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 28 вересня 2000 року, що підтверджується спадковою справою №ІІ-17, заведену Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] 16.06.2008 року [PERSON] померла, свідоцтво про смерть серії 1-КИ №229831, виданого відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області від 20.06.2008 року. Після смерті [PERSON], виявилося, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, не було зареєстровано у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується листом КП ДМБТІ від 04.07.2012 року №87/7 щодо надання інформації. 01.02.2014 року померла мати позивача [PERSON], свідоцтво про смерть [PERSON] І-КИ №560928, виданого Відділом реєстрації смерті реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції від 03.02.2014 року. [PERSON] - донька [PERSON], згідно положень Цивільного кодексу України є законним спадкоємцем майна, яке належало її матері. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Сьомої ДДНК відмовлено у здійсненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 28 вересня 2000 року, реєстр №2-5924 не зареєстроване у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до ст..1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У п. 3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» вказано, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, в якій установлено форми власності (статті 13, 41, 142, 143), закріплено рівність усіх субєктів права власності (статті 1, 13), гарантії права власності та обовязки власників (статті 13 і 41). Відповідно до п3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved