Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з відповідача 117466 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором. Вимоги мотивує тим, що [PERSON] відповідно до укладеного договору № GP-6066390 від 18.02.2014 року [PERSON] отримала у ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» кредит у розмірі 49767 грн. 43 коп. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», на баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» була передана заборгованість відповідача. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, однак відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала і станом на 22.04.2019 року сума заборгованості становить 117466 грн. 07 коп. Також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921 грн. 00 коп. Представник позивача по довіреності Курилова О.А. в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив, заперечує проти стягнення заборгованості по процентам , заборгованості за комісією та штрафних санкцій, просить справу розглядати без її участі (а.с. 31,32, 45) Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З копії пропозиції укласти договір (оферти) анкети від 18.02.2014 року вбачається, що відповідач отримала кредит (а.с. 6,7). Відповідач скористалася кредитними коштами, однак порушила умови кредитного договору та згідно довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP-6066390 від 18.02.2014 року, станом на 22.04.2019 року заборгованість [PERSON] становить 117466 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 46819 грн. 74 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 43877 грн. 05 коп. - заборгованість за простроченою комісією, 2761 грн. 82 коп. - заборгованість за простроченими процентами, 24007 грн. 37 коп. - неустойка (а.с. 5-14). Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобовязань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Судом також встановлено, що позивачем нараховано відповідачу неустойку відповідно до умов та правил надання банківського кредиту, які по своїй суті є одним і тим же видом відповідальності за порушеннястроків платежів по кредитному договору. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача процентів за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, заборгованості за пенею та комісією, штрафу, переконливо свідчать про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржника (відповідача) подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Також відповідно до положень абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Крім того, за змістом ст. 11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у редакції, щодіяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Статтею 55 ЗУ «Про банки і банківськудіяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином вимога про сплату комісії у договорі є нікчемною. Щодо застосування строків позовної давності слід зазначити наступне. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність, тривалістю у три роки. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності розпочався з 18.02.2018 року (кінець дії кредитного договору) та станом на день розгляду справи ще не закінчився, банк звернувся до суду у встановлені законом строки. Відповідно до правового висновку ВСУ у справі № 6-1138цс15 від 25.05.2016 року, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч . 4 ст. 267 ЦК України), а ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність один рік. Відтак стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість за тілом кредиту та проценти за користування кредитом, в решті вимог - відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 810 грн. 66 коп.

Outcome: partial