Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 11.10.2016 року помер [PERSON]. При своєму житті останньому, згідно рішення [PERSON] міської ради № 58 від 10 серпня 1978 року, була виділена земельна ділянка, для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями приблизною площею 600 кв.м. по вулиці Зелена № 34. Для початку будівництва ним була замовлена проектна документація в Глибоцькому технічному бюро при районному архітекторі. 10.08.1980 року ним було оформлено угоду про передачу на безстрокове користування земельною ділянкою. Згідно акту вводу в експлуатацію від 01.07.1981 року складеного [PERSON] комбінатом комунального господарства [PERSON] міської ради ним було здано в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлями. 12 травня 2017 року позивач замовив технічний паспорт в [PERSON] філії ЧКОБТІ, а отже засвідчив відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил. 25 листопада 2015 року, [PERSON] склав заповіт на користь позивача, яким на випадок своєї смерті заповів йому все своє майно. Спадкоємців першої черги за законом відсутні. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29.05.2017 року позивачу було встановлено додатковий строк один місяць для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що він і зробив. Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно з причин неподання правовстановлюючих документів. Просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право приватної власності на наведений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивач в судове засідання не зявився, однак представник позивача, який діяв по довіреності, [PERSON], дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направляв. Однак подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у їхній відсутності, також зазначивши, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 11.10.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №167725 від 12.10.2016 року (а.с.7). За життя, останній 25.11.2015 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право (а.с.9). Заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований. Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №45/2016 заведеної відносно спадкового майна [PERSON] судом встановлено, що позивач пропустив термін для прийняття спадщини, у звязку з чим рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29.05.2017 року йому було встановлено додатковий строк один місяць для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що він і зробив. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні спадкодавця та пережившого подружжя немає. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Рішенням [PERSON] міської ради № 58 від 10 серпня 1978 року, була виділена земельна ділянка, для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями приблизною площею 600 кв.м. в м. Герца по вулиці Червоні партизани № 34 (а.с.11). Для початку будівництва ним була замовлена проектна документація в Глибоцькому технічному бюро при районному архітекторі. 10.08.1980 року ним було оформлено угоду про передачу на безстрокове користування земельною ділянкою (а.с.12). Згідно акту закінчення будівництва і вводу в експлуатацію житлового будинку від 01.07.1981 року складеного [PERSON] комбінатом комунального господарства [PERSON] міської ради, 01 липня 1981 року закінчено будівництво житлового будинку за земельній ділянці в м. Герца по вул. Червоні Партизани, №32, виданої для забудови відповідно до вищенаведеного договору на забудову, та був зданий в експлуатацію. Право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~\~від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. В період будівництва спірного житлового будинку, питання набуття права власності регулювались зокрема положеннями\~ЦК УРСР\~1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»,\~Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат»,\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. За даними нормативно-правовими актами, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт будови ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померлий [PERSON] своє право власності в БТІ не оформив, що підтверджується довідкою [PERSON] філії ЧКО БТІ №30 від 29.08.2017 року. 12 травня 2017 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил та згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не є самочинним, так як побудований до 05 серпня 1992 року. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літер „А загальною площею 69,40 кв.м., у т.ч. житловою 36,80 кв.м., та господарських будівель та споруд: літня кухня літер „Б, вбиральня літер „В, погріб літер „Пг, криниці № 1, ворота № 2,5, огорожа № 3,4, вартістю 191845 грн., який за даними міської ради розташований в м. Герца по вул. Зелена, 34. Приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] своєю постановою №303/02-31 від 22.06.2017 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на наведений житловий будинок мотивуючи ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що спадкодавець у встановленому законом порядку побудував спірний житловий будинок. З моменту закінчення будівництва будинку останній набув право власності на нього. Так як позивач прийняв спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, слід визнати за ним право приватної власності на спадковий житловий будинок. На підставі наведеного,

Outcome: approved