Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим [PERSON] підписала заяву №б/н від 02.02.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 24.09.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 11598,53 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 11598,53 грн. та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 1762,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.10.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02.08.2019 року позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.02.2013 року в сумі 11598,53 гривень та судові витрати судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 гривень. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.12.2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі №766/19787/18 від 02.08.2019 року за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Заочне рішення за цивільною справою №766/19787/18 від 02.08.2019 року за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності для подачі позову до суду. Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір (заява б/н від 02.02.2013 року) за яким стягується заборгованість був укладений між сторонами спору 02.02.2013 року і за його умовами зобов`язувався повернути кошти надані йому як платіжний ліміт. Осатаній платіж за картковим рахунком було вчинено відповідачем у перші половині 2015 року. Саме з цього моменту позивач був обізнаний із порушенням його прав та мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав у судовому порядку, але позов було подано до суду у жовтні 2018 року. Також, із матеріалів справи вбачаться, що кредитний договір (заява б/н від 02.02.2013 року) за яким стягується заборгованість був укладений між сторонами спору 02.02.2013 року. На момент укладення спірного договору [PERSON] була неповнолітньою, оскільки народилася [INFO] . Таким чином на момент укладення спірного кредитного договору у відповідача не було необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення саме цього договору. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи із наступного . Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 02.02.2013 року [PERSON] було надано кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах (ч.1 ст.634 ЦК України). Відповідно до змісту ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.02.2013 року станом на 24.09.2018 року слідує, що останнє повернення коштів банку здійснено відповідачем 16.02.2018 року в сумі 50,00 грн. Станом на 24.09.2018 року заборгованість становить всього 11598,53 гривень, що складається із: 5753,39 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом; 6699,03 гривень - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 528,50 грн. - штраф (процентна складова). [PERSON] народилася [INFO] , згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 26.09.2011 року Дніпровським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, тобто станом на день укладення оспорюваного кредитного договору їй виповнилось лише повних 17 років, отже, кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками [PERSON] на укладення цього кредитного договору у матеріалах справи відсутні. Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг [PERSON] підписала 02.02.2013 року , тобто на вказану дату остання не набула повноліття. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає у 18 років, що передбачено ч.1 ст.34 ЦК України. Для укладання кредитного договору фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Положеннями ч.2 ст.222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. За змістом частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року (справа №289/1996/16-ц) викладена правова позиція щодо застосування норм права до правовідносин, які є аналогічними тим, що виникли між сторонами у даній цивільній справі, в якій зазначено, що для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки договір було укладено з особою, яка не мала повної цивільної дієздатності. Щодо застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, судом встановлено наступне. Кредитний договір було укладено 02.02.2013 року. АТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом до [PERSON] 08.10.2018 року, а останнє повернення коштів банку здійснено відповідачем 16.02.2018 року. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Порядок обрахування початку перебігу позовної давності врегульовано в статті 261 ЦК України. Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Враховуючи встановлені судом обставини, а також приписи ч.4 ст.261 ЦК України, де зазначено, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття, суд вважає, що підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. Таким чином, правочин, вчинений особою, що не має необхідного обсягу цивільної дієздатності є нікчемним правочином з моменту його вчинення і визнання його недійсним в судовому порядку не потребується. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з підстав нікчемності укладеного з неповнолітньою особою кредитного договору. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed