Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №НЕСFGA00002039 від 22.11.2007 року [PERSON] було надано кредит у сумі 4875,00 доларів США на термін до 21.12.2022 року. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 03.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 3955,83 доларів США, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 17.09.2015 року відкрито провадження у справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2016 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Суворовського районного суду м.Херсона Гонтар Д.О. У зв`язку з ліквідацією Суворовського, Дніпровського, Комсомольського районних судів м.Херсона та утворенням Херсонського міського суду Херсонської області відповідно до Указу Президента України від 19 січня 2016 року № 15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів», вказана справа передана до Херсонського міського суду Херсонської області до провадження судді Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.07.2018 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду. 15.04.2019 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 3655,83доларів США, що за курсом 21.12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року складає 83547,05 грн. за кредитним договором №НЕСFGA00002039 від 22.11.2007 року. Відповідач надав до суду заперечення-пояснення, згідно якого просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що 28.11.2007 рок [PERSON] було укладено з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №НЕСFGA00002039, відповідно до якого останній видав відповідачу кредит в сумі 3000,00 дол. США, що підтверджується кредитним договором та документами на видачу 3000.00 дол. США (ордер-розпорядження №HECFGA00002039 від 21.12.2007 p., заяву на видачу готівки №1 від 2! ,12.2007 р. та меморіальний ордер №1 від 21.12.2007р.). Будь-яких інших документів на підтвердження видачі грошових коштів в інший сумі позивачем до матеріалів справи не надано. В зв`язку з чим сума заборгованості за кредитом не відповідає наданому позивачем позовній заяві та розрахунку, оскільки залишок заборгованості за кредитом в деякі дати більше ніж сума наданого кредиту (з 21.11.08 по 24.02.09. з 20.11.09 по 02.03.10), а в листопаді-грудні 2013 року борг, то збільшується, то зменшується. Надати обґрунтований розрахунок заборгованості за кредит відповідачем не передбачається можливим, оскільки позивачем не було надано до суду витребувані ухвалою суду від 13.04.2017 року завірені належним чином копії квитанцій (платіжних доручень), за якими здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором №HECFGA00002039 від 28.11.2007р.; виписки по рахунку відкритим на ім`я [PERSON] в ПАТ «КБ «ПриватБанк» та кредитним договором HECFGA00002039 від 28.11.2007 року із зазначенням руху коштів по рахункам, призначення платежу та підстава зарахування. Крім того через ненадання первинних документів бухгалтерського обліку Банк документально не підтвердив взагалі розмір заборгованості. Оцініючи надані позивачем докази, можливо дійти висновку, що наданий банком розрахунок без надання первинних документів не є належним доказом, який би доводив обґрунтованість вимог банку. У підпункті «а» пункту 2.3.3 кредитного договору сторони встановили позасудовий порядок дострокового повернення кредиту, сплати комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом розірвання договору у судовому порядку або шляхом спрямування відповідного повідомлення. Як видно з матеріалів справи, зазначено в самій позовній заяві («заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились...» ) та стверджує відповідач, повідомлення (вимога) ПАТ КБ «ПриватБанк» на її адресу не направлялось та не надходило, тому банк відповідно до укладеного кредитного договору позбавлений можливості дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом, оскільки таке право у нього не виникло. Крім того, в розрахунку заборгованості взагалі зазначені процентні ставки, які взагалі не містяться в кредитному договорі. Відповідно до п.7.1. кредитного договору банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 28-11-2007 р. по 22.-11-2022 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 3000,00 дол.США на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 1875,00 дол.CШA на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пп.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період оплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно договору 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «22» по «29» число кожного місяця. Однак в розрахунку дана процентна ставка з 21.12.2007 по 24.11.2008 становить 11.04. а з 29.11.2008 по 03.08.2015 - 13.08. Дані цифри нічим не підтверджуються і взагалі незрозуміло чому саме такі процентні ставки використовує позивач для розрахунку суму заборгованості по процентам за користування кредитом. Нарахування пені в іноземній валюті є неправомірним. За розрахунками позивача, пеню обчислено у доларах США та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного Банку України станом на 03 серпня 2015 року. Період нарахування пені починається із 03 квітня 2009 року. При вирішенні питання щодо стягнення пені необхідно звергати увагу на зміст вимог закону й договірних положень про те, що пеня повинна обчислюватись у національній валюті за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на чає прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв`язку із зміною курсу іноземної валюти. Крім того, строк позовної давності по даним правовідносин складає один рік, що в даному випадку також не було враховано позивачем. В зв`язку з чим вважаємо, що строк позовної давності повинен бути врахований при розгляді пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в обов`язковому порядку. Крім того, позовні вимоги банку в частині стягнення штрафу взагалі не підлягають задоволенню, оскільки законом не передбачено можливість нарахування позивачем штрафу за порушення кредитних зобов`язань позичальником у вигляді фіксованої суми. Щодо штрафу, нарахованого банком у відсотках від суми позову, то це також не відповідає вимогам закону, оскільки нарахована сума штрафу є складовою ціни позову, як і сума заборгованості, тобто невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, у відсотках від якої згідно зі статтею 549 ЦК України і може бути обчислений штраф. У п.7.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом установлена сплата винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період оплати та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.п. 6.2 даного договору. Відповідно до наданого банком розрахунку розмір вищевказаної винагороди (комісії) становить 103,53 дол.США. Ураховуючи те, що зазначена винагорода є платною за послуги, що супроводжують кредит пункт договору, який передбачає її сплату, є нікчемним, оскільки суперечить положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». 28.10.2020 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, згідно якого просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Зазначив, що позивач зобов`язаний за даним договором у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Банком були надані належні докази щодо наявного розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, з урахуванням проведеного розрахунку заборгованості, зарахування всіх сплачених позичальником платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник неодноразово порушувала зобов`язання за договором, а починаючи з травня 2014 року не зникає прострочена заборгованість, а тому їй окрім відсотків за порушення зобов`язання нараховується ще й пеня. Сума виданих коштів складається з суми коштів, передбачених для придбання нерухомості, а саме 3000,00 дол.США, та коштів для оплати страхових платежів, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 договору, а саме 1875,00 дол.США. Загалом у розмірі 4875,00 на термін до 21.12.2022 року. На підставі п.2.3.1 кредитного договору банк прийняв рішення про підвищення процентної ставки до 13,08% річних за укладеним з позичальником кредитного договору, тобто до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Про зміну банк повідомив позичальника своїм листом, який направлений на його адресу. Тобто банком виконані умови кредитного договору та вимоги чинного законодавства щодо повідомлення про підвищення процентної ставки, яке направлено позичальнику до дати набрання чинності ст.1056-1 ЦК України. Нарахування неустойки здійснено відповідно до умов кредитного договору, а саме розділу 5 відповідальність сторін. Сторони за договором передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів банком нараховується штраф за формулою 250 грн. + 5 % від заборгованості за кредитом. Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п.4.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Застосування банком в кредитному договорі та штрафу, та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Крім цього, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Також, згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. В останнє судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, зазначених в запереченні-поясненні від 12.10.2020 року. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №НЕСFGA00002039 від 22.11.2007 року [PERSON] було надано кредит у сумі 4875,00 доларів США на термін до 21.12.2022 року. Згідно п.7.1 якого останньому було видано кредит на строк з 22.11.2007 року по 27.12.2022 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 3000 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі, а також 1875 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3% від суми виданого кредиту у момент видачі кредиту і щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. Пунктом 7.2 договору визначено, що для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 22 по 29 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагороди, а також інші витрати згідно кредитного договору, щомісячний платіж 40,46 долара США (п.п. 1.1., 7.1.). Згідно п.2.3.1 кредитного договору сторони передбачили право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10 відсотків у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні страхових відрахувань у страховий (резервний) фонд; зміні середньозваженої ставки по кредитам банків Україні у відповідній валюті. Пунктом 2.3.3 Договору визначено, що банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення або розірвати договір у судовому порядку або здійснити одностороннє розірвання договору. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 7.4 договору (0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки). При цьому, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 4.3, 5.4 договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову. Відповідно до заяви на видачу готівки №1 на рахунок відповідача було зараховано 3000 доларів США. Так, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 03.08.2015 року заборгованість за кредитним договором №НЕСFGA00002039 від 22.11.2007 року становить 3955,83 доларів США, що за курсом НБУ на 03.08.2015 року 21,12 гривень становить 83547,05 гривень, що складається із: - заборгованість за кредитом - 2809,05 доларів США; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 509,52 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 103,53 доларів США; -пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 334,08 доларів США; - штраф (фіксована частина) - 11,84 доларів США; - штраф (процентна складова) - 187,81 доларів США. Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору №НЕСFGA00002039 від 22.11.2007 року [PERSON] було надано кредит у сумі 4875,00 доларів США на термін до 21.12.2022 року. За умовами договору позичальник був зобов`язаний сплачувати по 40,46 доларів США щомісячно з 22 по 29 число кожного місяця, тобто, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та у строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. При цьому, договором передбачено, як право банку вимагати достроково повернути всю суму кредиту, так і розірвати його в судовому порядку чи здійснити одностороннє розірвання договору. За змістом ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. За змістом ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) зроблено висновок, що «ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений ЗУ «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором». Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] неодноразово порушувала порядок погашення заборгованості за кредитним договором в останньоїо виникла прострочена заборгованість в розмірах - 2809,05 доларів США заборгованості за кредитом, 509,52 долари США заборгованості по процентам за користування кредитом. Щодо стягнення комісії, суд виходить з наступного. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц зроблено висновок: «положення спірного кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч.3 ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» і п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок». Отже, вимога Банку про стягнення комісії не підлягає до задоволення з вищезазначених підстав. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та штрафу необхідно зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Кредитним договором №НЕСFGA00002039 від 22.11.2007 року передбачено сплату, як штрафів, так і пені за порушення строків виконання умов договору. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення штрафу належить відмовити. Згідно п.4.1 договору у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Отже, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, яка згідно розрахунку Банку становить 177,65 долари США. При цьому, суд враховує, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц). Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо умовами кредитного договору передбачена пеня в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №757/6367/13-ц). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2809,05 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 509,52 долари США та пені - 334,08 долари США, а всього 3652,65 долари США. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 3652,65 доларів США (77143,97 грн., що за курсом 21.12), що складає 92,37% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 83547,05 гривень 3955,83 доларів США), у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає, стягненню судовий збір у сумі 1157,59 гривень, що відповідає 92,37% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 1253,21 гривень.

Outcome: partial