Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 20 вересня 2007 року член кредитної спілки [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір №1197 від 20.09.2007 року, відповідно до умов якого позивач за рахунок вкладників (внесків членів кредитної спілки) на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості надав відповідачу кредит в розмірі 15000 грн. строком з 20.09.2007 року по 30.09.2016 року. З метою забезпечення виконання за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави №1197 від 20.09.2007 року, де предметом застави є меблі та побутова техніка. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки. Вказував на те, що позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав та лише 30.05.2014 року ним був здійснений останній платіж на виконання умов договору, у зв'язку з чим станом на 20.11.2014 року у нього виникла заборгованість в сумі 115867,12 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 11633,37 грн., заборгованості по нарахованих відсотках - 53065,22 грн., пеня - 51168,53 грн. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми права, умови кредитного договору та договорів поруки, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором 115867,12 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомили і не подали заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Судові повістки та матеріали позовної заяви направлялись відповідачам за місцем їх реєстрації відповідно до даних АДМС ГУДМС України в Чернівецькій області. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №1197, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 15000 грн. на споживчі потреби - ремонт будинку, на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, строком до 30 вересня 2016 року року, а позичальник в свою чергу зобов'язувався використовувати кредит на цілі вказані в п. 1.1 договору, а також здійснювати плату (погашення кредиту) і сплачувати плату за користування кредитом (відсотки) на умовах, що визначені цим договором (а/с 5) У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір застави №1197 від 20.09.2007 року, предметом застави являються меблі і побутова техніка (а/с 8). Як вбачається з п. 3.1 кредитного договору плата за користування кредитом (відсотки) нараховуються спілкою за кожен календарний день на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом за базовою ставкою 45% річних або у випадку передбаченому п. 3.4.3 кредитного договору за підвищеною ставкою 75% річних. Відповідно до п. 3.4.3 договору, якщо фактична сплата відсотків за період здійснюється пізніше ніж передбачено п. 3.3 то відсотки нараховуються за підвищеною ставкою. Окрім того, умовами договору також передбачено, що при прострочені кінцевої дати сплати кредиту та відсотків, визначених п. 2.3 договору, позичальник сплачує за кожен день прострочення пеню за ставкою 84% річних від суми простроченого платежу. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Умовами кредитного договору передбачено нарахування пені у разі прострочення виконання грошових зобов'язань за даним договором. Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 20.11.2014 року у нього виникла заборгованість в сумі 115867,12 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 11633,37 грн., заборгованості по нарахованих відсотках - 53065,22 грн., пеня - 51168,53 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а/с 14). Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання вище вказаного зобов'язання, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №1197 від 20.09.2007 року, а також між позивачем та [PERSON] №1197 від 20.09.2007 року, відповідно до умов яких поручителя поручителі поручились перед кредитором за належне виконання позичальником своїх зобов'язань (а/с 9,10). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Судом встановлено, що про наявність заборгованості та необхідність належного виконання взятих на себе зобов'язань позичальник та поручителя неодноразово повідомлялись позивачем, шляхом направлення на їх адресу відповідних претензій (а/с 17-19,23-27). У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved