Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому посилається на те, що він є власником квартири, що розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 11/218. Разом із ним у квартирі зареєстровані колишня дружина [PERSON] - відповідач по справі та син [PERSON]. Те, що він з відповідачкою припинив шлюбні стосунки підтверджується рішенням Сєвєродонецького міського суду від 19 листопада 2014 року справа № 428/6289/14-ц. До винесення судом рішення про розірвання шлюбу, приблизно влітку 2013 року, відповідачка зібрала усі свої, набуті у спільному шлюбі, речі та добровільно виселилася з квартири. З моменту добровільної зміни відповідачкою свого місця проживання та до цього часу, він неодноразово звертався до неї з вимогою знятися з реєстраційного обліку у квартирі, так-як доводиться багато сплачувати по рахункам за неї, але відповідачка відмовилась. Тому, на підставі викладеного позивач звернувся з даним позовом до суду і просить визнати [PERSON] 26 травня 1986 року, народження ідентифікаційний код [NUMBER], такою, що втратила права користування житловим приміщенням - квартирою № 218, що розташована в будинку № 11 по вулиці Новікова в м.Сєвєродонецьку Луганської області, а також стягнути судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщеним протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки КП «ЄРЦ» № 3897 від 23.12.2014 року за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 11/218 мешкають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказане також підтверджується копією домової книги прописки громадян. З акту КП «ЄРЦ м.Сєвєродонецька» від 10.12.2015 року вбачається, що за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 11/218 з 2013 року ніхто окрім позивача [PERSON] та [PERSON] не проживає. Відповідно до договору дарування від 24 грудня 2004 року серія ВВО № 722083, що пройшов державну реєстрацію (№ витягу 552301 від 24.12.2004р.) позивач [PERSON] є власником квартири № 218, що розташована в будинку № 11 по вулиці Новікова в м. Сєвєродонецьку Луганської області, а тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Сєвєродонецького міського суду від 19 листопада 2014 року справа № 428/6289/14-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні власною квартирою та не проживає в ній понад рік. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved