Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно суму боргу за договором позики у розмірі 22\~156,59 гривень, з урахуванням основного боргу , 3% річних, процентів за користування позикою. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10 березня 2017 року [PERSON] і [PERSON] взяли в борг у [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США , що еквівалентна за офіційним курсом НБУ станом на 10.03.2017 - 26 900 грн. , які зобов'язалися повернути до 10 квітня 2017 року.Борг, у сумі 1000 доларів США був наданий у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] по 500 доларів США кожною. 20 березня 2018 року [PERSON] - померла. Після її смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON], [PERSON] добровільно умови договору не виконують, вона має право вимагати у відповідачів виконання перед нею зобов'язання в розмірі 1 /2 частки від загальної суми боргу 1000 доларів США , як один з двох кредиторів, крім того, має право на отримання 1 /3 частини від суми позики наданої [PERSON], як спадкоємець останньої, звернулася до суду з вказаним позовом . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в наданій суду заяві позов визнала , просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явилася, відзив на позов не надала, в зв»язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази , приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним обмінним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими знаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання ч.1 ст. 541 ЦК України) , при цьому за положеннями ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як встановлено в ході розгляду справи , 10 березня 2017 року між позивачем , [PERSON] з одного боку та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики б/н, у вигляді розписки. За цим договором позивачка та [PERSON] як позикодавці передали у власність, а відповідачі як позичальники прийняли у власність 1000 доларів США. Строк виплати боргу сторонами було встановлено до 10 квітня 2017 року включно , що підтверджено наданою позивачем розпискою. Борг був наданий у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] по 500 доларів США кожною, а грошові кошти відповідачі отримали особисто, що відповідачкою [PERSON] не оспорювалося, у зв»язку з чим суд приходить до висновку, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договорів позики щодо предмету, порядку і строку виконання і даний договір розписки відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. 20 березня 2018 року [PERSON] померла, що встановлено свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 416478. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджено заповітом посвідченим 27 листопада 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі за № 2319. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , зокрема, Витягом зі спадкового реєстру підтверджується наявність відкритої спадкової справи в Четвертій Запорізькій державній нотаріальній конторі за № 191/2018. Згідно вимог ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст. 1223 ЦК України ) , при цьому незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України) . За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що наявною в матеріалах справи розпискою підтверджено факт існування між сторонами договірних правовідносин, факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті другого кредитора [PERSON], а також факт отримання відповідачами суми 1 000 доларів США , яка до теперішнього часу не повернута , суд приходить до висновку , що позивачка [PERSON] як кредитор та спадкоємець другого кредитора має права на отримання з відповідачем 500 доларів США та 166,66 доларів США ( що дорівнює 1/3 частини спадщини) , а всього 666,66 доларів США. Позивачем заявлено вимоги про стягнення суми в розмірі 616,66 доларів США . Однак, оскільки суд не має права за положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України виходити за межі позовних вимог, з відповідачів в солідарному порядку слід стягнути суму основного боргу за договором 616,66 доларів США . Крім того, відповідно до вимог оскільки договором позики від 10.03.2017 року не встановлено розміру процентів, то згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець [PERSON] має право на отримання процентів з дня укладання договору по 19.10.2019 року на рівні облікової ставки Національного банку України, що складає 145 доларів США, а тому позов в цій частині також слід задовольнити. Також , вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON], [PERSON] за період з 10.03.2017 року по 19.10.2018 року 3% річних , відповідають положенням ч.2 ст. 625 ЦК України , і суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів 28, 80 доларів США . Таким чином , суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути суму боргу за договором з врахуванням відсотків та 3% річних за прострочення виконання зобов»язання в сумі 790,46 доларів США (616, 66 долари США+проценти за користування позикою у розмірі 145 долари США + 3 % річних у розмірі 28,8 долари США) , що за офіційним курсом валют НБУ станом на 19 жовтня 2018 року ( 100 доларів США еквівалентно 28, 03 гривні) складає 22 156, 59 гривень Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved