Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано 23 жовтня 2009 року . Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що на теперішній час неповнолітня дитина проживає з нею та знаходиться у неї на утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина , незважаючи на те, що має таку можливість. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення сином повноліття , починаючи з 17 червня 2010 року, з тих підстав, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, однак відповідач від їх сплати ухилявся. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Відповідач , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи в порядку визначеному Мінською Конвенцією «Про правову допомогу та правовим відносинам по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 року , до судового засідання не з'явився, в зв'язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача , на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. При цьому суд зазначає, що будучи допитаним в якості відповідача Серпуховським міським судом Московської області, відповідач своєї правової позиції не висказав. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вважає, що позов належить частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO], батьком неповнолітньої дитини є [PERSON] - відповідач по справі (а.с.6). На теперішній час неповнолітня дитина мешкає разом з матірЧю та знаходиться у неї на утриманні , що встановлено довідкою ПП «Відродження 9» (а.с13). Згідно пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, незважаючи на те, що має таку можливість. За таких обставин, суд вважає що позов в частині розміру стягнутих аліментів обґрунтований і належить задоволенню, оскільки присуджені аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, забезпечать належне утримання малолітньої дитини , а також зазначений розмір є таким, що відповідатиме можливостям відповідача надавати допомогу на утримання сина . Разом з тим, суд вважає, що аліменти у відповідності до вимог ч.1 ст. 191 СК України належить стягнути з відповідача від дня надання позову, тобто з 17.06.2013 року, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 191 СК України, позивачем не надано належних доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати внаслідок ухилення останнього від їх сплати, а надані позивачкою докази того, що вона в грудні 2009 року зверталася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, і позовна заява їй була повернула через не усунення у визначений судом строк недоліків (а.с.9,10) , не можуть бути прийняті судом до уваги як докази на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів. На підставі ст.ст. 180-183 , 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial