Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Позов мотивує тим, що 09.03.2007 року уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований Рошнівською сільською радою Тисменецького району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачкою було нормальне, однак згодом їх відносини погіршились через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, що призвело до виникнення конфліктів, суперечок. Він намагався зберегти сім'ю, однак в подальшому переконався, що їх шлюб існує формально, він втратив почуття любові та поваги до дружини, вони стали чужими людьми хоч проживають разом, однак не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Оскільки відповідачка має намір виїхати в США до своєї матері, просить неповнолітніх дітей залишити на його утриманні та вихованні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяв, просить суд постановити рішення, яким задоволити його позов. Вказав, що дружина - відповідач по справі бажає виїхати в США до своєї матері, а він в свою чергу буде здійснювати догляд за своїми дітьми. Відповідачка позов визнала та не заперечила щодо розірвання їхнього з позивачем шлюбу та щодо визначення місця проживання їхніх з позивачем неповнолітніх дітей. Вказала, що дійсно в них погіршились сімейні відносини, вона найближчим часом виїжджає за кордон до своє матері, яка перебуває в США. Вважає, що дітей необхідно залишити на утриманні та вихованні батька, а вона в свою чергу буде їм матеріально допомагати. Відзначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити за собою прізвище - [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Наслідки визнання позову відповідачу роз'яснені і вони їй зрозумілі. Матеріалами справи встановлено, сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що [PERSON] та [PERSON] з 09.03.2007 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Рошнівською сільською радою Тисменецького району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується наявними копіями свідоцтв про їх народження. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, спільне подружнє життя в сторін не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, що призвело до виникнення конфліктів, суперечок. Беззаперечно встановлено і той факт, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалася, існує тільки формально, так як вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, позивач твердо переконаний, що міцної сім'ї у них не буде, примирення між ними неможливе. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги пояснення позивача, а саме відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та інтересам їх дитини, а тому позов підлягає до задоволення. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка не заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей разом з батьком оскільки має намір виїхати за кордон в США до своєї матері, позивач - батько дітей створює для них необхідні матеріально-побутові умови, які відповідають вимогам для виховання і проживання дітей, дбає про їх психічне та фізичне здоров'я, духовний і розумовий розвиток. Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: approved