Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

\~ Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26.07.2008 №714 відповідача з 01.09.2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 09.09.2008 між позивачем, комплектуючим органом - ГУ МВС України в Київській області та відповідачем укладено Договір №Ко-47 про підготовку фахівця у КНУВС. Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року №1709-р. КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. З 01.09.2008 року по 28.06.2012 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України у Київській області. 28.10.2013 на адресу НАВС надійшов лист від Головного управління МВС України в Київській області від 18.07.2013, яким повідомлено, що наказом ГУ МВС України в Київській області від 22.04.2013 року №268 о/с відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни. Тобто, у порушення умов Договору відповідач допустив діяння, що потягнуло за собою звільнення з ОВС до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Враховуючи зазначене позивач просив суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі у сумі 28 301 грн. 83 коп. та судові витрати. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 22.01.2018 року дану справу розподілено на суддю Кошель Б.І. у звязку зі звільненням з посади судді Дмитренко А. М. та ухвалою від 26.01.2018 року прийнято до провадження і призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 14.02.2018 року було задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, скористався своїм правом, у встановлений судом строк, подати відзив на позовну заяву. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що позов поданий з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права в день, коли наказом №268 о/с відповідача було звільнено з ОВС, тобто 22.04.2013 року, а із вказаною позовною заявою позивач звернувся 13.06.2016 року, тобто після спливу трьох-річного строку позовної давності, а тому, відповідач просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Позивач подав відповідь на відзив, посилаючись на те, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2016 року позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат, повязаних із утриманням у навчальному закладі задоволено у повному обсязі. Однак, не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав заяву про його перегляд. Зазначає, що ні у заяві про перегляд заочного рішення, ні у відзиві на позовну заяву відповідачем не оспорюються позовні вимоги та не зазначається про неналежне виконання умов договору навчальним закладом. Про звільнення відповідача з ОВС керівництво НАВС було проінформовано листом Головного управління МВС України від 18.07.2013 року №1497, який надійшов до НАВС 28.10.2013 року, у звязку із цим, початок перебігу строку позовної давності для позивача розпочався 29.10.2013 року, а тому вказаний позов подано в межах строку позовної давності. У судове засідання сторони не зявились, своїх представників не направили, про місце та час розгляду справи\~\~ повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26.07.2008 №714 відповідача [PERSON] з 01.09.2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 09.09.2008 між позивачем, комплектуючим органом - ГУ МВС України в Київській області та відповідачем укладено Договір №Ко-47 про підготовку фахівця у КНУВС.\~ Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року №1709-р КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. З 01.09.2008 року по 28.06.2012 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України у Київській області. Наказом ГУ МВС України в Київській області від 22.04.2013 року №268 о/с відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни. 28.10.2013 ректорові Національної академії внутрішніх справ [PERSON] надійшов лист від Головного управління МВС України в Київській області від 18.07.2013, яким повідомлено, що [PERSON] звільнено з ОВС, що підтверджується листом від 28.10.2013 року, вх. № 4992. Як вбачається з довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] від 25.05.2016 року, фактичні витрати на утримання відповідача у період навчання з 01.09.2008 року по 28.06.2012 року складають 28 301 грн. 83 коп. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. За змістом ст.56 Закону України «Про вищу освіту» в редакції від 17.01.2002 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, випускник вищого\~ навчального\~ закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою\~\~ освітою\~\~ певного\~\~ освітньо-кваліфікаційного\~\~ рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Наказом НАВС від 28.06.2012 року за №378 відповідачу присвоєно кваліфікацію спеціаліста правознавства за напрямом підготовки «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Як вже зазначалось у рішенні вище, після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України у Київській області. однак, наказом ГУ МВС України в Київській області від 22.04.2013 року №268 о/с відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни, про що НАВС було повідомлено листом вх.№4992 від 28.10.2013 року від Головного управління МВС України в Київській області. Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про міліцію» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі\~ відмови\~ від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох\~ років\~ після\~ закінчення\~ вищого\~ навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову\~\~ невідповідність\~\~ або\~\~ за\~ порушення\~ дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України\~ витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п.2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного термін перебування на службі за підставами передбаченими п.3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п.3.3. Договору, однією із підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу ОВС із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Як вбачається з довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] від 25.05.2016 року, фактичні витрати на утримання відповідача у період навчання з 01.09.2008 року по 28.06.2012 року складають 28 301 грн. 883 коп. Відповідач проти визначеної у розрахунку суми відшкодування не заперечував, альтернативний розрахунок суду не надав, як і не надав суду доказів на спростування розрахунку наданого позивачем. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів заявлені позовні вимоги в той час, як відповідач доказів на спростування заявлених вимог суду не надав. Разом із тим, відповідач просив суд застосувати при вирішенні спору строки позовної давності. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до приписів ст.258 ЦК для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). За ч.ч. 3,4 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення своїх прав 28.10.2013 року, коли отримав лист від Головного управління МВС України в Київській області, а із позовною заявою про стягнення з [PERSON] витрат, повязаних із утриманням у навчальному закладі звернувся 13.06.2016 року, тобто в межах строку\~ позовної давності. Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 28 301 грн. 83 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1378 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved