Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до укладеного договору № 0013/03000000905577 від 30.09.2004 року відповідачка отримала кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою відсотків в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно до умов даного договору відповідачка зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього. Однак відповідачка умови договору не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31.10.2013 року утворилась заборгованість в сумі 34252,01грн., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 6702,10грн. тазаборгованості по процентам за користуванням кредитом в розмірі 27549,91 грн. У зв`язку з цим вони просять стягнути з відповідачки заборгованість за даним кредитним договором в сумі 34252,01 грн. та судові витрати в розмірі 342,52 грн. В судовому засіданні представник позивача Назаренко С.М. підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що відповідно до укладеного договору відповідачка отримала кредит у сумі 5000 гривень під 36% річних, але належним чином умови даного договору не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 34252,01грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 6702,10грн. та відсотків за його користування в розмірі 27549,91грн., яку вони просять стягнути з відповідачки. Відповідачка позов не визнала та пояснила суду, що вона мала кредитну картку на суму 5000 гривень, якою користувалася по мірі необхідності, але через скрутне матеріальне становище, знявши з картки гроші, не змогла їх повернути, до того ж банк без її відома збільшив ліміт коштів на кредитній картці, що призвело до збільшення боргу і прохала у задоволені позову відмовити з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи,суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 30.09.2004 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0013/03000000905577, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 5000,00грн. з подальшим його збільшення до 13500 гривень та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. А, згідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання перед відповідачкою, передбачені кредитним договором, виконав в повному обсязі. Відповідачка ж в порушення умов договору та вимог ст., ст.526, 1054 ЦК України кредит не повернула і проценти за його користування не сплатила, у зв`язку з чим настають правові наслідки, встановлені договором у відповідності до ст.611 ЦК України. Як зазначено в ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зокрема, порушенням зобов`язання є його невиконання в обумовлений сторонами строк. Так, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що сторонами було встановлено необмежений строк дії договору (п.9.2). Разом з тим ними ж були встановлені і строки виконання зобов`язання щодо щомісячної сплати відповідачкою платежів в рахунок погашення боргу. Виходячи з цього, графік сплати платежів є складовою частиною вище вказаного договору, в якому погашення заборгованості по договору та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, що свідчить про те, що разом з встановленням строку дії договору сторонами було встановлено і строки виконання відповідачкою зобов`язання у вигляді винесення щомісячних платежів. А відповідно до ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями,спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом і підтверджується наданим суду розрахунком, останню сплату коштів в погашення заборгованості по кредиту відповідачкою було внесено 09.07.2009 року. Банк же звернувся до суду з даною вимогою лише 18.12.2013 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду № 7684 на позовній заяві. Однак статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до вимог ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В даному випадку початок перебігу строку позовної давності починається з моменту припинення відповідачкою виконання свого зобов`язання, згідно до умов договору, тобто з моменту порушення строку сплати чергового платежу,чим було порушено права позивача. Згідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А в ч.4 ст.267 ЦК України вказано, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З врахуванням того, що відповідачка до винесення судового рішення подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності та, беручи до уваги, що позивачеві було відомо про наявність кредитної заборгованості у [PERSON], однак до 18.12.2013 року ними не було вжито заходів щодо захисту своїх прав в примусовому порядку шляхом подачі відповідного позову до суду, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то і судовий збір стягненню з відповідачки на користь позивача не підлягає відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed