Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду до відповідачів із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 66/100 часток земельної ділянки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.01.2001 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала у власність 60/100 частин житлового будинку по вул. Шкапина,35 в м.Миколаєві, який належав відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу від 27.08.1999 р., виданого Миколаївською Універсальною товарно-сировинною биржою за р.№1112,зареєстрованого ММБТІ 14.09.1999 р., в реєстр. Книзі №71, за реєстр. №13066. В рахунок укладеного договору позивач передала відповідачу відповідну грошову суму, а він фактично передав їй у власність нерухомість, а саме вищевказаний житловий будинок. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивач просила визнати договір купівлі-продажу дійсним. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі та треті особи у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 10.01.2001 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала у власність 60/100 частин житлового будинка, з прилеглими надвірними господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташований на земельній ділянці площею 865 кв.м., на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 18.02.1999 р., за реєстр. №2451, що знаходиться в м.Миколаїв, по вул. Шкапина,35, який належав відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу від 27.08.1999 р., виданого Миколаївською Універсальною товарно-сировинною биржою за р.№1112,зареєстрованого ММБТІ 14.09.1999 р., в реєстр. Книзі №71, за реєстр. №13066. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» за №1-659 від 10.01.2001 року, зареєстрованого в ММБТІ 18.01.2001 р. за реєстр. №13066. Відповідно до Державного Акту на право приватної власності на землю,який видано [PERSON] та [PERSON], у тому, що на підставі рішення виконкому Миколаївської міської Ради народних депутатів від 22.01.99 р. за №53, що їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0865 гектарів у межах згідно плану для обслуговування індивідуального житлового будинку по вул.Шкапіна,35. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 30 ЗУ України, який діяв на момент виникнення спірних відносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст.220, 328, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved