Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] 22.02.2007 року укладено кредитний договір №А010001, відповідно до умов якого ВАТ «Кредобанк» надано відповідачу кредит на ремонт бази відпочинку в сумі 35800,00 дол.США, зі сплатою 12,5 % річних (з 02.06.2008 року за додатковим договором №1 зі сплатою 13,5 % річних) на умовах забезпечуваності, повторності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язався своєчасно повернути отриманні кредитні кошти, своєчасно сплачувати відсотки, а також належним чином виконувати інші умови кредитного договору. Первісно право вимоги до відповідача перейшло від банку до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». Між ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та ТОВ «ФК «Омега» 06.08.2014 року укладено договір факторингу №117/О, згідно з яким 06.08.2014 року відбулося відступлення прав вимоги всіх грошових зобов`язань до відповідача. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язався сплатити загалом: 35800,00 дол.США сума наданого кредиту; 48509,76 дол.США сума відсотків за користування кредитним коштами; 7170,00 грн. сума комісії за управління кредитом. Позивачем неодноразового скеровувалися відповідачу лист з вимогами про усунення порушення. Зокрема, позивачем скеровано відповідачу лист з повідомленням про вручення від 06.08.2014 року із вимогами про усунення іпотекодержателя (повідомленням про відступлення прав за договором іпотеки) та листом про добровільне врегулювання заборгованості. Однак, всі листи повернулися позивачеві у зв`язку із закінченням строку зберігання. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, в Апеляційному суді Херсонської області перебувала справа №667/11010/14-ц за позовом позивача до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 338\~215,77 грн. Таким чином, предметом спору у справі №667/11010/14-ц є вимоги позивача про стягнення з відповідача повної суми заборгованості за кредитом, частини суми заборгованості по комісії та частини суми заборгованості по відсотках за користування кредитом. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати відсотків за користування грошовими коштами за кредитним договором №А010001 від 22.02.2007 року в розмірі 199981,35 грн. та судові витрати. Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 23.11.2015 року відкрито провадження у справі. Відповідач надав до суду заперечення, згідно якого вважає позовні вимоги повністю незаконними та такими, що не ґрунтуються на жодних належних та допустимих доказах. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували обставину переходу права вимоги за кредитним договором від ПАТ «Кредобанк» до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». Враховуючи, що підставою для стягнення заборгованості вказується факт укладення 06.08.2014 року договору факторингу між ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та ТОВ «ФК «Омега», тому вказані вимоги підлягають відхиленню, оскільки відсутні докази наявності повноважень у ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» для відчуження права вимоги. В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Жодних доказів повідомлення іпотекодавця позивачем не надано. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Омега» підлягають відхиленню, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, що підтверджують право позивача для стягнення заборгованості з відповідача. Вказані обставини, також були враховані Комсомольським районним судом м.Херсона рішенням від 25.03.2015 року про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Омега» до відповідача та поручителя про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки за тим же самим кредитним договором. 25.03.2015 року Комсомольський районний суд м.Херсона ухвалив рішення за позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №А010001 від 22.02.2007 року в розмірі 338215,77 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам та заборгованості по комісіям станом на 06.08.2014 року. Таким чином, позивач включає до позовних вимог заборгованість, що була вже заявлена ним, що є грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки заборгованість по відсоткам з 31.11.2012 року є предметом розгляду в іншому судовому процесі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із необґрунтованості ціни позову. Крім того, виходячи зі змісту позовних та розрахунку заборгованості, ТОВ «ФК «Омега» вказує про стягнення заборгованості по відсоткам за період з 31.11.2012 року по 31.01.2027 року. Така позиція позивача є такою, що не ґрунтується на жодному чинному нормативно-правовому акті, не передбачена умовами кредитного договору. Таким чином, умовами кредитного договору не передбачено можливості стягнення відсотків за користування кредитом за період, яким фактично, позичальник не користувався, а вказано про те, що такі відсотки можуть бути повернуті на момент їх дострокового стягнення. Тому, стягнення заборгованості за відсотками за період у майбутньому, суперечить умовам кредитного договору. Таким чином, заборгованість за кредитним договором, що є предметом позовних вимог ТОВ «ФК «Омега» є такою, що суперечить умовам кредитного договору та нормам закону, оскільки за період за яким вона стягується з одного боку є частиною вимог, що вже розглядалися в іншому суді, а з іншого взагалі не можуть бути предметом розгляду. Також, відповідач просив застосувати строк позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку з ліквідацією Суворовського, Дніпровського, Комсомольського районних судів м.Херсона та утворенням Херсонського міського суду Херсонської області відповідно до Указу Президента України від 19 січня 2016 року № 15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів», вказана справа передана до Херсонського міського суду Херсонської області до провадження судді Спічак О.Б. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2016 року вказану цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилову Д.В. Ухвалою суду від 26.09.2016 року прийнято вказану справу до провадження. Ухвалою суду від 30.01.2017 року зупинено провадження у справі до вирішення касаційної скарги, по цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Омега» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2018 року вказану цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою суду від 05.08.2019 року поновлено провадження у вказаній справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Надали до суду заперечення, відповідно до якого просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] 22.02.2007 року укладено кредитний договір №А010001, відповідно до умов якого ВАТ «Кредобанк» надано відповідачу кредит на ремонт бази відпочинку в сумі 35800,00 дол.США, зі сплатою 12,5 % річних (з 02.06.2008 року за додатковим договором №1 зі сплатою 13,5 % річних) на умовах забезпечуваності, повторності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язався своєчасно повернути отриманні кредитні кошти, своєчасно сплачувати відсотки, а також належним чином виконувати інші умови кредитного договору. Первісно право вимоги до відповідача перейшло від банку до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». Між ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та ТОВ «ФК «Омега» 06.08.2014 року укладено договір факторингу №117/О, згідно з яким 06.08.2014 року відбулося відступлення прав вимоги всіх грошових зобов`язань до відповідача. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язався сплатити загалом: 35800,00 дол.США сума наданого кредиту; 48509,76 дол.США сума відсотків за користування кредитним коштами; 7170,00 грн. сума комісії за управління кредитом. Позивачем неодноразового скеровувалися відповідачу лист з вимогами про усунення порушення. Зокрема, позивачем скеровано відповідачу лист з повідомленням про вручення від 06.08.2014 року із вимогами про усунення іпотекодержателя (повідомленням про відступлення прав за договором іпотеки) та листом про добровільне врегулювання заборгованості. Однак, всі листи повернулися позивачеві у зв`язку із закінченням строку зберігання. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 25.03.2015 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Омега» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №А010001 від 22.02.2007 року в розмірі 338215,77 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам та заборгованості по комісіям станом на 06.08.2014 року, відмовлено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.08.2016 року рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 25.03.2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , як поручителя залишено без змін. Це ж рішення суду в частині скасовано, ухвалено нове. Позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Омега» строкову заборгованість в сумі 219766,35 грн. В рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно магазин продуктових товарів, загальною площею 35,4 кв.м., що знаходиться за адресою; [ADDRESS] , буд47 шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Постановою Верховного Суду від 06.02.2019 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 16.08.2016 року в частині задоволення позову ТОВ «ФК «Омега» залишено без змін. Вказаною постановою встановлено, що 22 лютого 2007 року між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 800 доларів США на строк до 01 лютого 2027 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором 01 березня 2007 року між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №А010001, за яким відповідач передав в іпотеку вказаний магазин продуктових товарів за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, 01 березня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» укладено договір поруки. 29 листопада 2011 року між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції укладено договір факторингу, згідно якого ВАТ «Кредобанк» передав на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» повний обсяг грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором та договором поруки. 16 грудня 2011 року між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, згідно якого ВАТ «Кредобанк» відступив, а ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» набуло право вимоги до [PERSON] за договором іпотеки. 06 серпня 2014 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» відступило ТОВ «ФК «Омега право вимоги до відповідачів за кредитним договором, договорами іпотеки та поруки. За договором факторингу від 29 листопада 2011 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» отримано послуги, а не надано їх. За змістом статті 1079 ЦК України фактором у договорі факторингу може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Наявність у фактора ліцензії на вчинення операцій з отримання права вимоги за договором факторингу законом не вимагається, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові №6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора ВАТ «Кредобанк» матеріали справи не містять, а тому колегія суддів погодилася із висновками апеляційного суду щодо належності позивача у справі та стягнення боргу на його користь. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, після пред`явлення відповідачу вимоги про погашення всієї заборгованості (звернення до суду з позовною заявою по якій було винесено рішення 25.03.2015 року) кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом, Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5). Таким чином, після ухвалення рішення суду від 25.03.2015 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст.625 ЦК України. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц. Враховуючи те, що вимога про стягнення суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, згідно положеньст.625 ЦК України не була заявлена, в підтвердження чого не надано відповідних доказів, у задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: dismissed