Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №0057/08/25-CLNv від 26.05.2008 року [PERSON] отримав кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом в розмірі 250000 дол. США, строком користування до 25.05.2018 року зі сплатою в13,5 % відсотків річних. Додатковим договором від 10.01.2013 року до вказаного кредитного договору проведено реструктуризацію заборгованості, а саме прострочену заборгованість в сумі 23768,77 дол. США перенесено на рахунок строкової заборгованості, відновлювальну кредитну лінію переведено у кредит із фіксацією залишку заборгованості в розмірі 193039 дол. США 50 центів, встановлено порядок погашення основного боргу частинами щомісяця починаючи з липня 2013 року в сумі не менше 3272,00 дол. США. Вказував на те, що відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань не виконав у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 10.06.2014 року становить 190 894,14 дол. США та складається з наступного: 177926,19 дол. США - сума основного боргу, 11757,07 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом та пеня в розмірі 1210,88 дол. США (в тому числі 842,01 дол. США - сума пені нарахована за несвоєчасне повернення кредиту, 368,87 дол. США - сума пені нарахована за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом). У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позивач направляв відповідачу лист з вимогою про погашення боргу, на який відповідач належним чино мне відреагував. На підстав викладеного, посилаючись на умови договору, норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 190 894,14 дол. США. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором з урахуванням встановленого НБУ офіційним курсом гривні до долара США станом на 11.08.2014 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги банку визнав та не заперечував проти задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 29.07.2014 року позивач доручив [PERSON] представляти його інтереси при розгляді цивільних справ з правом повного або часткового визнання позову. Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 01.08.2014 року позивач доручив [PERSON] представляти його інтереси під час судового розгляду цивільних справ з використанням прав та обов'язків позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що заяву представника позивача про визнання позову слід прийняти та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 26.05.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №0057/08/25-CLNv. 13.05.2010 року сторонами було підписано додатковий договір до вказаного кредитного договору (а/с 7). Відповідно до умов вище вказаного [PERSON] отримав кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом в розмірі 250000 дол. США, строком користування до 25.05.2018 року зі сплатою в13,5 % відсотків річних (а/с 4). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується заявами на видачу готівки (а/с 11-15). В подальшому 10.01.2013 року між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору №0057/08/25-CLNv, відповідно до якого проведено реструктуризацію заборгованості, а саме прострочену заборгованість в сумі 23768,77 дол. США перенесено на рахунок строкової заборгованості, відновлювальну кредитну лінію переведено у кредит із фіксацією залишку заборгованості в розмірі 193039 дол. США 50 центів, встановлено порядок погашення основного боргу частинами щомісяця починаючи з липня 2013 року в сумі не менше 3272,00 дол. США (а/с 9). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 10.06.2014 року становить 190 894,14 дол. США та складається з наступного: 177926,19 дол. США - сума основного боргу, 11757,07 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом та пеня в розмірі 1210,88 дол. США (в тому числі 842,01 дол. США - сума пені нарахована за несвоєчасне повернення кредиту, 368,87 дол. США - сума пені нарахована за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом), що підтверджується розрахунком заборгованості (а/с 18). Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Судом встановлено, що банк звертався до відповідача з вимогою про повернення в повному обсязі суми заборгованості за кредитним договором у зв'язку з порушенням позичальником виконання свого зобов'язання за договором та додатковими угодами до нього (а/с 16). На момент розгляду справи судом відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем та дану обставину в судовому засіданні визнано представниками сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне або часткове повернення кредитних коштів та несвоєчасну повну або часткову оплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених відсотків. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань повинен нести в повному об'ємі відповідач. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з наказу №78 від 16.06.2014 року на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато ліквідацію ПАТ «Банк Форум» та призначено уповноважену особу Фонду ліквідації (а/с 25). Згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved