Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25 листопада 2010 року у розмірі 43\~501,80 грн, станом на 21 березня 2021 року, покликаючись на невиконання останньою взятих на себе зобов`язань. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова Сабари Л.В. від 18 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 05 жовтня 2021 року справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного; заявлені позивачем суми процентів не ґрунтуються на умовах кредитного договору; надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом підготовлені робітниками банку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача; позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо); зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідна картка, яка передбачена умовами заяви анкети була видана відповідачу, не надано відомостей, що підтверджують строк дії картки та доказів зарахування кредитних коштів на картку; не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку; відсутні будь-які документи та докази, що підтверджують факт звернення кредитора до нього про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом; також наголошує, що відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Представником позивача [PERSON] скеровано відповідь на відзив, в якому зазначила, що твердження відповідача зазначені у відзиві не відповідають дійсності та кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та відповідач був ознайомлений з умовами кредитування. Зазначає, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання ним належним чином умов договору, а тому просить позов задоволити у повному обсязі. Учасники справи у судове засідання призначене на 09:30 год 14 грудня 2021 року не з`явилися, скористалися правом, наданим ч.3\~ст.211 ЦПК України, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Виходячи з положень, ч.1\~ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу\~ст.ст.1046-1057-1\~ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2\~ст.1069 ЦК України). У\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Між сторонами 25 листопада 2010 року укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання у відповідності до\~ст.207 ЦК України\~відповідачем анкети-заяви\~про приєднання\~до умов\~та правил\~надання банківських\~послуг у\~Приватбанку, в якій відповідачем вказано свої анкетні (персональні) дані, ідентифікаційний номер, серію та номер паспорта, ким виданий, місце проживання, сімейний стан, освіту, наявна дата підписання та підпис. Відповідно до довідки позивача відповідачу надавались кредитні картки (№ [NUMBER] , яка відкрита 13.05.2011), та після того відповідачем відкривались інші картки. Остання картка відкрита 28.03.2018 № [NUMBER] . Термін дії останньої карки травень 2021 року. У даному випадку діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України). У відповідності до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526,\~530 ЦК України). За умовами\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що позивачем умови укладеного договору виконано, проте відповідач, користуючись неодноразово кредитною карткою (здійснював різні перекази, знімав готівку в банкоматах, здійснював покупки та платежі, поповнював готівкою свою картку у терміналі самообслуговування, відділенні банку), умови договору належним чином не виконував, про що свідчить виписка по кредитному рахунку, станом на 01 березня 2021 року. Дана виписка у відповідності до\~ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.п.61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є первинним документом бухгалтерського обліку та є підтвердженням виконаних за день операцій. Підписана позивачем анкета-заява та виписка з особового рахунку відповідача з урахуванням довідки позивача про видані кредитні картки у сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку очевидності здійснення операцій саме відповідачем, у тому числі із ідентифікацією особи, яка користується карткою. Відповідно до вказаної виписки відповідач користувався даною карткою до липня 2020 року. Покликання відповідача на п.1 ч.2 ст.258 ЦК України про застосування спеціальної позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені) не береться судом до уваги, оскільки позивач не просить такі стягнути з останнього. Таким чином встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, а відтак згідно з розрахунком позивача станом на 21 березня 2021 року має заборгованість у розмірі 30\~729,63 грн за тілом кредиту. Відповідачем жодними доказами даний розрахунок не спростовано, а тому приймається судом до уваги. Розглядаючи вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за у розмірі 12\~772,17 суд дійшов наступного. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 25 листопада 2010 року зазначено, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Натомість надані суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг із Умов і правил надання банківських послуг не містить підтверджень, що саме з ними відповідач ознайомився та погодився з такими, а тому не можуть вважатися складовою частиною спірного договору. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг самостійно розміщуються позивачем на сайті, неодноразово змінювалися і неможливо перевірити редакцію таких на час укладення наведеного вище кредитного договору. Указане узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За ч.2 ст.36\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263\~ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки, за положеннями ч.5 ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд не приймає надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови і правила надання банківських послуг як підставу нарахування та стягнення відсотків в згаданому розмірі. Також, суд не бере до уваги паспорт споживчого кредиту, виходячи з наступного. Як встановлено вище, сторонами укладено договір 25 листопада 2010 року. Відповідно до розрахунку позивача, останній просить суд стягнути заборгованість з 26 серпня 2013 року по 21 березня 2021 року. З паспортом споживчого кредиту відповідач письмово ознайомився 25 червня 2020 року та відповідно до даного паспорта інформація зберігає чинність та є актуальною до 10 липня 2020 року. Тобто така інформація на час укладення договору та отримання коштів у період з 2013 року\~не існувала та така не була та не є частиною договору кредиту чи його умовами. Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі 30\~729,63 грн з відповідача є підставними та позов в цій частині підлягає задоволенню. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У частині позовних вимог про стягнення заборгованості 12\~772,17 грн за відсотками за користування кредитом, непідтверджених позивачем достатніми доказами, слід відмовити. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Отже, позов підлягає частковому задоволенню. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У порядку ст.141\~ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 1\~603,53 грн судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: dismissed