Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування Комунального підприємства «Дніпроводоканал». На ім'я відповідачки було відкрито особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], де остання є відповідальним квартиронаймачем та де зареєстровані члени її сім'ї [PERSON] та [PERSON] Відповідно до розрахунку заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення за вказаною адресою станом на 01.06.2016 року складає 6754 грн. 32 коп. В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень посилалась на відсутність боргу перед позивачем, а також пропуск останнім строків позовної давності та просила застосувати останні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надавши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. В наданих до суду письмових запереченнях також посилалась на пропуск позивачем строків позовної давності та просили застосувати останні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON], перевіривши доводи, викладені в письмових запереченнях відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно вказаних норм закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач здійснює надання послуг водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], де зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та яка належить на праві власності відповідачці [PERSON] на підставі договору дарування від 19.02.2013 року та договору купівлі-продажу від 01.04.2013 року. Також з матеріалів справи вбачається, що до 01.06.2013 року за вказаною адресою було відкрито два особові рахунки: [NUMBER]а - на ім'я [PERSON] та [NUMBER] - на ім'я [PERSON] З довідки Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради вбачається, що станом на 01.04.2013 року заборгованість за по слуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку [NUMBER]а відсутня. 01.06.2013 року позивачем особовий рахунок [NUMBER]а було переоформлено на власника квартири [PERSON] 15.06.2013 року на всю квартиру було встановлено лічильник за показаннями якого в подальшому здійснювалась оплата наданих позивачем послуг водопостачання та водовідведення. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 6754 грн. 32 коп., що відповідно до наданої до позовної заяви виписки утворилась по особовому рахунку [NUMBER] в період з 2000 року по травень 2013 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч.5 ст.261 ЦК України). Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З позовної заяви та наданої до неї виписки по особовому рахунку [NUMBER] вбачається, що заявлена до стягнення сума заборгованості в розмірі 6754 грн. 32 коп., що утворилась в зв'язку з невиконанням наймачів приміщення щодо сплати щомісячних платежів за послуги водопостачання та водовідведення, утворилась в період з 2000 року по травень 2013 року. З позовом про стягнення цієї заборгованості позивач звернувся в серпні 2016 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку. Будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску вказаного строку та клопотань про його поновлення позивачем не заявлялось. А посилання представника позивача на те, що в липні 2015 року позивач звертався до суду з заявою про стягнення заборгованості в порядку наказного провадження, не свідчить про дотримання останнім строку позовної давності та/або поважності причин його пропуску, оскільки вказана обставина не є передбаченою законом підставою для переривання або зупинення перебігу строку позовної давності. З урахуванням зазначеного та заявленого відповідачами клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір слід віднести на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed