Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом та із заявою про уточнення підстав позову, посилаючись на те, що 03 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки строком на 25 років, який зареєстровано в той же день Попаснянським районним відділом Луганської регіональної філії ДП «Центр ДКЗ». Відповідно до умов договору відповідач передав в оренду позивачу в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 6,67 га, яка знаходиться на території Голубівської сільської ради Попаснянського району Луганської області, кадастровий номер 4423881500:16:003:0118, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 03.12.2009. Земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території, яка на цей час перебуває на лінії зіткнення між ЗСУ і незаконними збройними формування. Внаслідок цього позивач втратив можливість будь-якого доступу до ділянки та використання її за цільовим призначенням. У звязку з цим позивач вважає наявним істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, що унеможливлює його виконання. З цих підстав відповідно до ч.2 ст. 652 ЦК України, зазначаючи, що відповідач від розірвання договору за згодою сторін відмовився, позивач просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами 03 грудня 2009 року. Представник позивача у судове засідання не зявився, у письмовій заяві просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 6,67 га, яка знаходиться на території Голубівської сільської ради Попаснянського району Луганської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4423881500:16:003:0118. 03 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки строком на 25 років, зареєстрований 03.12.2009 Попаснянським районним відділом Луганської регіональної філії ДП «Центр ДКЗ» (а.с.4-5,9). За умовами договору відповідач надає, а позивач приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 6,67 га, яка знаходиться на території Голубівської сільської ради Попаснянського району Луганської області. Згідно п.15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення. На виконання договору сторонами складено акт приймання-передачі земельної ділянки від 03.12.2009 року, яким підтверджено факт передачі земельної ділянки в оренду (а.с.6). Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. За ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч. 1 ст. 22 ЗК України). Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 ЗК України (абз. 2 ч.5 ст. 20 ЗК України). Частиною 1 статті 96 ЗК України серед обовязків землекористувачів передбачено, зокрема, забезпечення використання землі за цільовим призначенням. Як зазначено вище, обєктом договору оренди є земельна ділянка, яка віднесена до земель сільськогосподарського призначення. Умовою використання земельної ділянки визначено: для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, що є істотною умовою договору оренди. З акту обстеження земель сільськогосподарського призначення на предмет неможливості проведення польових робіт, складеного 29.09.2015 року комісією, створеною Попаснянською районною державною адміністрацією (а.с.12), вбачається, що обстежені земельні ділянки знаходяться на лінії розмежування сил АТО і незаконних збройних формувань (тобто безпосередньо з зоні проведення активних бойових дій), на територіях, непідконтрольних українській владі, є замінованими або використовуються для будівництва капітальних оборонних споруд, у звязку з чим підтверджено неможливість проведення сільськогосподарських робіт. Таким чином, судом встановлено неможливість використання земельної ділянки за цільовим призначенням внаслідок істотної зміни обставин розташування земельної ділянки на території, де проводиться АТО. Згідно ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Сторонами договору оренди не досягнуто згоди щодо розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин. Указом виконуючого обовязки Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 13.04.2014 уведено в дію рішення РНБО, що вважається початком антитерористичної операції на певній території України. В момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, та не могли у будь-якому разі її передбачити. Орендар ФГ «Віктор», з огляду на характер обставини, що полягає в неможливості цільового використання землі через контролювання території, де розташована земельна ділянка, незаконними збройними формуваннями, не має можливості усунути причини виникнення цієї обставини. Виконання орендарем своїх обовязків за договором, зокрема в частині орендної плати, за неможливості отримати очікуване від використання земельної ділянки, істотно порушує майнові інтереси позивача та повністю позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні договору, тобто доходу від користування земельною ділянкою для товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди не передбачено виникнення наведеної вище обставини, отже і не зазначено про відповідні ризики. Покладення ризику неможливості використання земельної ділянки на орендаря внаслідок зазначених вище, незалежних від позивача, обставин законодавством не передбачено. З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України чотирьох умов у сукупності, які виникли внаслідок істотної зміни обставин. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про розірвання договору оренди обґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору у сумі 1218 грн. (а.с.1, 15). На підставі викладеного, ст. ст. 20, 22 ЗК України, ст. ст. 652, 792 ЦК України,

Outcome: approved