Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що позивач являється власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 12 травня 1989 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої виконкомом Новгородківської селищної ради Кіровоградської області 04.08.2020р., у даному будинку, окрім власника, зареєстровані також колишня співмешканка позивача - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , невістка - [PERSON] , [INFO] . Однак відповідачі хоч і зареєстровані за вищевказаною адресою, але фактично з 2017 року там не проживають. Виписуватись з житлового будинку позивача в добровільному порядку відповідачі не бажають та вже більше одного року в будинку позивача відсутні без поважних причин. Вищевказані обставини порушують права позивача, так як у останнього виникають проблеми з управлінням будинку та сплатою надмірних комунальних послуг, що і змусило останнього звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 26.10.2020 року по справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду 24.03.2021р. надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду 03.02.2021р. надіслала письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідач [PERSON] до суду 03.02.2021р. надіслав письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідач [PERSON] до суду 03.02.2021р. надіслав телефонограму, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідач [PERSON] до суду 04.02.2021р. надіслала телефонограму, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Вивчивши позовну заяву, дослідивши законодавчу та нормативно-правову базу з питань, що стосуються спірних правовідносин, суд встановив наступне. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Житловий будинок, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 12 травня 1989 року (а.с. 4-8). В довідці, виданій виконкомом Новгородківської селищної ради Кіровоградської області № 2439 від 04.08.2020р., значиться, що у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, зареєстровані та проживають відповідачі (а.с. 12). Відповідно до актів про не проживання особи за місцем реєстрації, які були проведені за адресою: [ADDRESS] , у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що відповідачі у будинку позивача прописані, але починаючи з 2017 року там фактично не проживають (а. с. 13-17). Відповідно до копії домової книги наданої представником позивача, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Так, згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Статтею 405 ЦКУ передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно постанови КЦС ВС від 9 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Зважаючи на зазначені обставини, свідому поведінку відповідачів, яка свідчить про втрату ними інтересу до житлового приміщення, що підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації по [ADDRESS] , який був складений депутатом Новгородківської селищної ради Сулимою Н.Г., у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та відповідно до якого було встановлено, що відповідачі у будинку позивача зареєстровані, але починаючи з 2017 року фактично там не проживають, суд дійшов висновку, що у відповідачів відсутні наміри зберегти за собою право користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, суд враховує позицію відповідачів, щодо визнання ними позову та визнання їх такими, що втратили право користуватися вказаним житловим приміщенням. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі не мешкають у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у зареєстрованому житловому будинку понад один рік є поважними. Виходячи із вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем під час звернення до суду, у разі задоволення позову, підлягають стягненню на його користь із відповідача. В письмовій заяві від 24.03.2021 року представник позивача просить фактично понесенні позивачем судові витрати по справі не стягувати з відповідачів.

Outcome: approved