Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до Липовецького районного суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 20.11.2014 року [PERSON] позичив у нього гроші в сумі 50 000 гривень та написав розписку, в якій зазначив дату повернення боргу - до 01.07.2015 року. Однак, до, вказаного у розписці строку, відповідач борг, не повернув. Крім цього, 20.11.2014 року відповідач [PERSON] ще позичив у позивача гроші в сумі 20 000 гривень та написав розписку, в якій зазначив дату повернення боргу - до 30.11.2014 року. Загальна сума заборгованості за договорами позики становить 70 000 (сімдесят) гривень. Оскільки строк повернення боргу, минув, а відповідач не повертає борг, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти вказані в договорах позики, на підтвердження укладення яких суду надано розписки відповідача, а також стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просить суд розгляд справи провести за участю його представника за довіреністю - [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що в позовній заяві помилково вказано дату повернення боргу - «30.11.2015 року», просила вважати вірною дату -«30.11.2014 року». Суд задовольняє клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчать повідомлення про вручення відповідачеві рекомендованих поштових відправлень. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши усі зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: із розписок, які наявні у матеріалах справи ( а.с.3; 31), вбачається, що 20.11.2014 року відповідач позичив у позивача 50 000 гривень, які зобов'язався повернути до 01.07.2015 року. Крім цього, 20.11.2014 року відповідач [PERSON] ще позичив у позивача гроші в сумі 20 000 гривень та написав розписку, в якій зазначив дату повернення боргу - до 30.11.2014 року. Загальна сума заборгованості за договорами позики становить 70 000 (сімдесят) гривень. Із наданих доказів вбачається, що сторони уклали 2 договори позики. На підтвердження укладення договорів позики суду надано розписки відповідача. За договорами позики позикодавець, відповідно до ст. 1046 ЦПК України свої зобов'язання виконав, передав позичальникові предмет позики - грошові кошти, зазначені в договорах. Договір позики вчинено відповідно до ст. 1047 ЦК України у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов представлено розписки позичальника, що свідчить про передання йому позикодавцем грошових сум. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, а за даним договором - це грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак позичальник свого обов'язку у строки та в порядку встановленому договором, не виконав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі і з договору. А в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Час виконання договору минув, однак відповідач свої зобов'язання по договорах позики не виконав, борг до зазначених в розписках строків, не повернув. З даних підстав позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого було ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 88, 158, 208, 509, 526, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved