Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,3590 га за вказаною адресою для обслуговування будівель і господарських споруд, ведення підсобного господарства, він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, в установлений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав, а тому позивач просив суд визнати за ним право в порядку спадкування на спадкове майно після померлої [INFO] року [PERSON], а саме: на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,3590 га за вказаною адресою для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування жилого будинку, господарських споруд. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано листа щодо розгляду справи без участі представника Узинської міської ради, в якому вказано на те, що відповідач позов визнає. Але відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України судом було відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем і продовжено судовий розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] -мати позивача по справі [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про її смерть, про народження позивача та про одруження матері позивача з [PERSON] /а.с.8-10/. З матеріалів справи вбачається, що померла залишила заповіт на все належне їй майно на ім'я [PERSON], що слідує з копії заповіту, посвідченого 04.02.1998 року державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1-571 /а.с.11/. В судовому засіданні також встановлено, що на ім'я [PERSON] 18.08.2010 року було оформлено Узинською міською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, яке складається із земельної ділянки розміром 0,3590 га, наданої для ведення особистого підсобного господарства-0,2590 га, обслуговування жилого будинку та господарських споруд-0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS], що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-КВ № 102439, виданого Узинською міською радою 15.08.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 470; житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS], який належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 14.05.1991 року Узинською міською радою, зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ 14.05.1991 року за реєстровим номером 2074, реєстраційний номер 31233539. Наведені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які зареєстровані в реєстрі за № 4800 та № 4798, копією вказаного державного акту на право приватної власності на землю /а.с.13-15/. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [INFO] року [PERSON] спадщину за заповітом прийняв позивач [PERSON], оскільки 07.02.2014 року він подав до Узинської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що вбачається з копії спадкової справи № 24/2014 /а.с.28-69 /. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. від 14.05.2014 року /а.с.12/, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS], так як відсутні правовстановлюючі документи з відповідною реєстрацією на це спадкове майно, оскільки [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно, але за життя не встигла їх зареєструвати у визначеному законом порядку. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. А за ч.2 цієї статті, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено судом, право [PERSON] на спірну земельну ділянку було посвідчено державним актом, який зареєстровано у визначеному на той час порядку, тобто, він набув права власності на земельну ділянку згідно вимог діючого та той час законодавства, [PERSON] як його спадкоємець за заповітом, одержала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у вигляді вказаної вище земельної ділянки, але її спадкоємець позбавлений можливості оформити своє право на спадщину на дану земельну ділянку. Переоформлення державного акта і його реєстрація при спадкуванні права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст.1299 ЦК України та ст. 125 ЗК України, є обов'язковою процедурою для набуття права власності на цю земельну ділянку. Як передбачено п.3 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою КМ України від 06.05.2009 року за № 439 /зі змінами/, нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ за наявності витягу з Поземельної книги проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Постановою КМ України від 09.09.2009 року за № 1021 /зі змінами/ затверджено Порядок ведення Поземельної книги, згідно з п. 13-1 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок. Відповідно до п.13-3 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки може здійснюватися також на підставі рішення суду. А за п.32 Порядку право на отримання витягу з Поземельної книги мають власник (користувач) земельної ділянки, суб'єкти права земельного сервітуту, емфітевзису і суперфіцію, їх спадкоємці, правонаступники або уповноважені ними особи. Дана постанова КМ України втратила чинність на підставі постанови КМ України від 17.10.2012 року за № 1051, якою затверджено Порядок ведення державного земельного кадастру. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Отже, з врахуванням всього вищенаведеного суд дійшов висновку, що дійсно позивач позбавлений на даний час можливості оформити своє право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON], яку вона успадкувала після померлого [PERSON], якому ця земельна ділянка була передана у приватну власність згідно вимог діючого на той час законодавства, спадкоємець на даний час може здійснити державну реєстрацію даної земельної ділянки на своє ім'я тільки на підставі рішення суду, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цю земельну ділянку з причин, на які вказано вище в рішенні. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до переоформлення державного акта на земельну ділянку і його реєстрації, до проведення державної реєстрації права власності на вказаний вище житловий будинок, виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має певні майнові права на земельну ділянку та житловий будинок, які засвідчуються свідоцтвами про право на спадщину від 18.08.2010 року. Таким чином, в силу приписів вищенаведених правових норм спадкодавець [PERSON] набула права на вказану вище в рішенні земельну ділянку та житловий будинок, а позивач набув право на спадкування майна після смерті своєї матері. А тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,3590 га та житловий будинок по [ADDRESS].

Outcome: approved