Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що 18 червня 2016 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Камянсько-Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис за № 26. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося. З березня 2018 року подружжя проживає окремо одне від одного. Подальше спільне проживання та зберігання шлюбу неможливе. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем за місцем її реєстрації. Як зазначає позивач, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, оскільки вона має намір створити нову сімю, придбати нерухомість та інше. Крім цього, збереження шлюбу буде суперечити інтересам дитини, яка буде вимушена жити в атмосфері образ, нелюбові та неповаги між батьками. Питання участі відповідача в утриманні дитини вирішено в позасудовому порядку. Враховуючи той факт, що шлюбу сторін по справі на сьогодні фактично не існує, його збереження є неможливим, призначення будь-яких строків на примирення недоцільним. Просить ухвалити рішення яким розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. В судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 211187 виданого повторно 11.07.2018 року (а.с.6). Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії І-ЖС № 313556 від 07.07.2016 року (а.с.7). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчать їх заяви. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження шлюбу неможливо. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved