Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , проте не може у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на спадщину, що відкрилася після її смерті, оскільки за свого життя не оформила правовстановлюючого документу на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами [ADDRESS] . Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.24). Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.43). Відповідач Виноградівська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.24). Позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглянути справу без участі їх представника, про що надала відповідну заяву до суду (а.с.37). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір, до складу якого входила: голова двору - [PERSON] . Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] належав як колгоспний двір на праві власності вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та дворовим спорудами при ньому, що підтверджується довідкою №17/02-39 від 14.01.2019 року, виданою Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.20). За період з 1991 року по теперішній час рішення Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння - не приймалося. [INFO] - померла [PERSON] , запис акту про смерть № 5 від 29 січня 1998 року, складений Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області № 17/02-39 від 14.01.2019 року. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , посвідченим секретарем Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області 29.07.1992 року, зареєстрованим в реєстрі за № 48 є [PERSON] , позивач по справі (а.с.10). З матеріалів спадкової справи № 1/2020, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б., щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом звернувся з заявою від 03.01.2020 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.28-36). Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок в зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с.21). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК України в редакції 1963 року). Положеннями ст.534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК України (в редакції 1963 року) чітко визначає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за N 152/361 (яка була чинної на час відкриття спадщини [INFO] , так як втратила чинність 03.03.2004 року) визначено (п.113), що ... доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З матеріалів дослідженої спадкової справи вбачається, що нотаріус прийняв заяву від позивача про прийняття спадщини та відкрив спадкову справу. Рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини - не приймав, а відтак позивач вважається таким, що спадщину прийняв. Крім того, приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєва В.Б. листом від 21.01.2020 року за №28/01-16 підтвердила, що позивач дійсно фактично прийняв спадщину, що підтверджується наявною у нього на руках оригіналом ощадної книжки, виданої на ім`я спадкодавця [PERSON] Виноградівським відділенням №6777/14 Державного банку СРСР 03.10.1979 року (а.с.39-42). Враховуючи вищезазначені положення цивільного законодавства, діючого на час відкриття спадщини, суд вважає [PERSON] таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved