Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що йому на праві приватної власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному домоволодінні зареєстрований його брат - [PERSON] , але з березня 2019 року і по теперішній час він фактично не проживає в будинку. Оскільки відповідач зареєстрований в домоволодінні позивача, то позивач позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 17.11.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 16.12.2020, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.12.2020 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 30.12.2020. 30.12.2020 судове засідання відкладено до 13.01.2021 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення рекомендованих поштових повідомлень, заяв про відкладення або розгляд справи без його участі, відзив на позовну заяву та заперечення не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі представника, рішення просить винести на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що[PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування Ѕ частки у праві власності на житловий будинок, посвідчений 16.08.2019 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області Герасимчук В.О. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2010, номер витягу 26701755. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Новопсковської нотаріальної контори Ковальовим А.О. від 18.05.2010, [PERSON] , [INFO] , успадкував Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , після померлого [PERSON] . Згідно довідки № 4130, виданої виконавчим органом Новопсковської селищної ради 02.11.2020, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: дружина- [PERSON] , 1989 р.н., син - [PERSON] , 2012 р.н., донька- [PERSON] , 2019 р.н., брат - [PERSON] , 1995 р.н., зареєстрований, але не проживає. На підтвердження того, що сторони є рідними братами, позивач надав суду копії свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] . Актом, складеним 02.11.2020 депутатом Новопсковської селищної ради Токарєвим О.О., в присутності громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено факт не проживання в будинку [ADDRESS] ,з 10.03.2019 по теперішній час громадянина [PERSON] . Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] з 10.03.2019 фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні. Таким чином позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні позовної заяви, у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved