Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 3,10 га, що знаходиться на території Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № 10, ділянка № 67, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 21 серпня 2007 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті [PERSON] він, як спадкоємець за законом другої черги, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 3366/02-14 від 29.08.2016 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, що належала [PERSON], який помер 22 травня 1998 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, був виданий після смерті спадкодавця. У звязку з викладеним він звернувся з позовом до суду. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка у судовому засідання позовну заяву визнала в повному обсязі. Після перерви відповідачка до судового засідання не зявилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує і просить справу розглянути у її відсутність. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 22 травня 1998 року помер [PERSON], згідно свідоцтва про смерть (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,10 га в межах згідно з планом, що розташована на території Мирненської сільської ради, масив № 10, ділянка № 67, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 456638, виданого Біляївською районною державною адміністрацією Ради народних депутатів 14 серпня 2003 року, на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації Ради народних депутатів від 13 листопада 2002 року № 818/2002 (а.с.9). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 373. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка є спадкоємцем за законом першої черги, але не оформила своїх спадкових прав, про що свідчить довідка виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1586 від 06 грудня 2016 року (а.с.14). 21 серпня 2007 року [PERSON] померла, згідно свідоцтва про смерть (а.с.7). Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом другої черги є її рідна сестра відповідачка по справі [PERSON] Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] разом з [PERSON], з лютого 2002 року по день її смерті, тобто 21 серпня 2007 року та надано [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON], померлої 21 серпня 2007 року, разом із спадкоємцями за законом другої черги (а.с.15-16). Заочне рішення суду вступило в законну силу. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] згідно ст. 1262 ЦК України є спадкоємцями за законом другої черги. Позивач звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 3366/02-14 від 29.08.2016 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, що належала [PERSON], який помер 22 травня 1998 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, був виданий після смерті спадкодавця (а.с.8). З матеріалів спадкової справи № 135/2008, яка була заведена до майна [PERSON], померлої 21 серпня 2007 року, вбачається, що 14 лютого 2008 року відповідачка [PERSON] подала до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.35). Крім того, 11 жовтня 2016 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON], як спадкоємці за законом другої черги, подали до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області спільну заяву про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки площею 3,0967 га, що розташована на території Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № 10, ділянка № 66, яка залишилася після смерті [PERSON], померлої 21 серпня 2007 року (а.с.73). Цього ж дня, між сторонами був укладений договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями: в ? частці [PERSON], в ? частці сестра спадкодавця - [PERSON], відповідно до ст. 1262 ЦК України, мають право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], померлої 21 серпня 2007 року. При цьому, позивач успадковує вказану земельну ділянку, а відповідачка отримує інше рухоме майно, в тому числі предмети домашнього вжитку (а.с.74). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як розяснено в п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відмова від прийняття спадщини на корись інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, даруванням, міни тощо. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк не відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON], з відповідною заявою до нотаріуса не зверталась, а навпаки, у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, заява не відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, на даний час є чинною, таким чином враховуючи наведені положення законодавства і розяснення Пленуму Верховного Суду України, на даний час остання не може відмовитися від прийняття спадщини на користь [PERSON], оскільки закінчився строк для відмови від прийняття спадщини, в межах якого вона мали юридичну можливість вчинити відповідну дію. Отже, [PERSON] набула права на спадщину і на даний час має право лише розпорядитись отриманим в порядку спадкування майном, шляхом його відчуження іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, а не відмовитися від прийняття спадщини на його користь, оскільки спадщина вже прийнята, тобто настав юридичний факт прийняття спадщини. Згідно положень ч.5\~ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а в силу ч.3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] має право на спадкування за законом земельної ділянки площею 3,10 га, що знаходиться на території Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № 10, ділянка № 67, після смерті сестри [PERSON], померлої 21 серпня 2007 року, а отже частки у спадщині перераховуються між двома спадкоємцями. Згідно положень ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.«ґ» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право [PERSON] на вказану земельну ділянку на момент її смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково і визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,10 га, що знаходиться на території Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № 10, ділянка № 67, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 21 серпня 2007 року.

Outcome: partial