Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3), який у подальшому неодноразово уточнював (а.с.54, 82-83) та просить постановити рішення, яким: - скасувати розпорядження Болградської районної державної адміністрації № 350 від 09.06.2003 року «Про затвердження технічної документації з передачі в натурі земельних часток (паїв) із земель колективної власності колишнього КСП «Україна» та надання їх у власність громадянам, а саме [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.29 га., розташованої на території Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області; - визнати державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 472498 від 22 грудня 2003 року, виданий на ім'я [PERSON] Болградською районною державною адміністрацією Одеської області - недійсним; - скасувати державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 472498 від 22 грудня 2003 року за гр. [PERSON] зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4216-т; - стягнути з відповідача усі судові витрати та витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 04 грудня 2003 року визнано: - недійним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Болградською державною нотаріальною конторою Одеської області від 10.07.2002 року на ім'я [PERSON], як спадкоємцю за законом після смерті матері [PERSON] на сертифікат на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВК «Україна», с.Залізничне Болградського району, розміром 2.70 в умовних кадастрових гектарах; - за ним, позивачем, як за спадкоємцем за заповітом визнано право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка розташована на території Залізничненської сільської ради Болградського району, площею 2,7 га, який належав його померлій матері. У подальшому 30 грудня 2009 року на його ім'я було видано державний акт на право власності на земельну частку (пай). Однак, як з'ясувалося згодом, ще 22.12.2003 року на цю ж земельну частку (пай), належну покійній матері [PERSON], було видано державний акт Р1 № 472498 на ім'я його брата [PERSON], який достовірно знаючи, що з приводу цієї земельної ділянки ведуться судові тяжби, і що свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім'я було скасовано, продовжив оформляти правовстановлюючий документ. Такі дії відповідача є не припустимими, та суттєво порушують його, позивача права як законного власника названої земельної ділянки. Позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні та пояснив що його брат незаконно прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) згідно дублікату сертифікату. В зв'язку з цим він змушений був оскаржувати в суді дії відповідача протягом тривалого часу. Рішенням Болградського районного суду від 04.12.2003 року, яке було залишено без змін апеляційною і касаційною інстанцією, свідоцтво про право на спадщину на ім'я відповідача [PERSON] було визнано недійним та визнано право власності на все майно та всі права за ним [PERSON], в тому числі і на сертифікат на право на земельну частку (пай) в землі, що перебувала в СВК «Україна», с. Залізничне. Однак відповідач, достовірно знаючи, що йдуть судові тяжби з приводу спадщини, що відкрилася після смерті їх матері, продовжив оформляти право на земельну частку (пай) згідно дубліката сертифіката та отримав 22.12.2003 року державний акт серії Р1 № 472498. По теперішній час розпоряджається названою земельною ділянкою, отримує доходи від її оренди, чим порушує його права як законного власника цієї земельної ділянки. Представник позивача - підтримав пояснення свого довірителя, просив задовольнити усі позовні вимоги, в тому числі і уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач позов не визнав. Стверджував, що він є єдиним законним спадкоємцем після смерті їх матері [PERSON], що він оформив спадщину в державній нотаріальній конторі з дотримання усіх умов, що державний акт, виданий на його ім'я є законним, і не може бути визнаний недійсним. Усі доводи позивача заперечував, та пояснював, що йому не було відомо про рішення суду. Представник третьої особи вважав позов та уточнені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Підтвердив обставини та доводи позивача. Пояснив, що на даний час законним власником земельної ділянки, виділеної на підставі сертифікату на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності СВК «Україна», с. Залізничне, Болградського району Одеської області, розміром 2.70 в умовних кадастрових гектарах, вартістю в 28 680.58 гривен, належну померлій [PERSON], згідно рішення Болградського районного суду Одеської області від 04.12.2003 року є позивач, [PERSON] Відповідач незаконно отримав дублікат сертифікату на земельну частку (пай), завівши в оману усі адміністративні органи, який у подальшому пред'явив державному нотаріусу та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. В зв'язку з чим, державний акт на право власності на земельну ділянку Р1 № 472498 від 22.12.2003 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я відповідача [PERSON] має бути визнаний недійсним, а також має бути скасована державна реєстрація цього державного акту та скасуванню підлягає розпорядження Болградської райдержадміністрації в частині затвердження технічної документації з передачі в натурі земельної частки (пай) [PERSON]. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.7). За час свого життя [PERSON] розпорядилася усім належним їй майном, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також взагалі усім, що буде їй належати по праву на час смерті, склавши заповіт на ім'я сина [PERSON], засвідчений секретарем Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.28). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Україна», с. Залізничне, Болградського району Одеської області, розміром 2.70 в умовних кадастрових гектарах, вартістю в 28 680.58 гривен згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/ ОД № 027983 від 07.08.1996 року (а.с.10). Однак, 10 липня 2002 року державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області на ім'я відповідача [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Україна» с. Залізничне Болградського району, розміром 2.70 умовних кадастрових га., вартістю 28 680.00 гривен, належного померлій на підставі дублікату сертифікату РН № 722822, виданого Болградською райдержадміністрацією від 08.07.2002 року. Зазначене підтверджується копією спадкової справи № 26/02, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.38-51). Відповідно до Порядку паювання земель, переданих у колективну власність сільськосподарським підприємствам і організаціям», затвердженого Указом Президента України від 08.08.1995 року № 720/95, після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку /пай/ повертається до районної державної адміністрації. 22 грудня 2003 року відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину та розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 09.06.2003 року № 350, отримав державний акт на право приватної власності на землю Р1 № 472498 на земельну ділянку розміром 2.29 га, розташовану на території Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4216-т (а.с.76). 28 листопада 2005 року відповідач передав названу земельну ділянку в оренду ВАТ Болградська сільгоспхімія строком на 5 років (а.с.65). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 04.12.2003 року (а.с.4-15), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.10.2004 року (а.с.16-25) та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області з касаційного розгляду справ від 14.05.2007 року (а.с.26-28) - визнано недійним вищеназване свідоцтво та визнано за [PERSON] право власності на вищезазначений сертифікат на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Україна» с. Залізничне Болградського району, розміром 2.70 умовних кадастрових га. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній …справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.07.2002 року на ім'я [PERSON] визнано недійсним, то відповідно відповідач не мав права на спадщину, що відкрилася після смерті його матері [PERSON], та не мав права на оформлення та отримання державного акту на право приватної власності на землю Р1 № 472498 від 22.12.2003 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положення п. «б» та п. «в» ст. 81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Статтею 116 ч.1 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до п.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до положення ст.155 ЗК України, ст.393 ЦК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним та скасовується. Таким чином, оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, вже визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Україна» с. Залізничне Болградського району, розміром 2.70 умовних кадастрових га., вартістю 28 680.00 гривен, видане ім'я відповідача [PERSON], то і усі послідуючі дії пов'язані з оформленням, переоформленням, реєстрацією та отримання державного акту на право приватної власності на землю Р1 № 472498 від 22.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4216-т мають бути визнанні недійним та скасовані. Відповідно до ст.ст.10, 60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Зважаючи на те, що оспорюваний Державний акт порушує права позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що йому не було відомо про судовий спір з приводу спадщини, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 2-149/02 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. З якої вбачається, що позивач був присутній під час розгляду справи судом першої інстанції, особисто подавав апеляційну та касаційні скарги на рішення суду, тобто достовірно був освідомлений про суть та наслідки розгляду цього спору. Інші доводи відповідача, що він є єдиним законним спадкоємцем після смерті матері [PERSON], є не обґрунтованими та повністю суперечать дослідженим судом доказам. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом положень ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VІ затверджено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною …. Не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що під час розгляду зазначеної справи, позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 600.00 гривен, що підтверджується угодою про надання правової допомоги від 19.03.2014 року (а.с.55), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 791 від 16.01.2003 року (а.с.56), квитанцією до прибуткового касового ордеру 3 45 від 03.03.2014 року про сплату коштів у розмірі 600.00 гривен (а.с.57). Протягом розгляду справи було проведено 3 судових засідання, загальною тривалістю 2 години 10 хвилин, без урахування часу витраченого адвокатом та фахівцем в галузі права на підготовку процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи та вчинення інших процесуальних дій поза судовими засіданнями. Мінімальна заробітна плата з 01.01.2014 року становить 1 218.00 грн. х 40 % = 487.20 грн. На підставі викладено, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати пов'язані з наданням правової допомоги при розгляді зазначеної справи адвокатом [PERSON] у розмірі 600.00 гривен, оскільки зазначена сума не перевищує граничного розміру компенсації витрати на правову допомогу (2 години х 487.20 грн. = 974.40 гривен). З цих же підстав та зважаючи на вимоги ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача 286.80 гривен (165.10+121.70) судового збору, які були сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.1-2).

Outcome: approved