Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] помер його дядько - [PERSON], який на момент смерті проживав один та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. 20.01.1987 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно матері позивача - [PERSON]. Заповіт до дня смерті [PERSON] не змінювався та не скасовувався. [PERSON] померла [INFO], не встигнувши прийняти спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Він є спадкоємцем першої черги за законом в порядку спадкової трансмісії. Після смерті [PERSON] він звернувся до Криворізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння з господарчими спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів та державної реєстрації на вказане нерухоме майно. З огляду на те, що його дядько та він відкритого, добросовісного, безперервного протягом 10 років користувалися домоволодінням, просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Заявлені вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті, в зал судового засіданні не з'явився, надав суду заяву, в якій просили розглядати справу без присутності представника сільської ради. Заявлені вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] (а.с.15), який на момент смерті проживав один та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). 20.01.1987 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON]. Заповіт до дня смерті [PERSON] не змінювався та не скасовувався (а.с. 13, 46). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14), не встигнувши прийняти спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Позивач є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Криворізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 05.08.2014 року № 2362/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння з господарчими спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів та державної реєстрації на вказане нерухоме майно (а.с. 16). Слідуючи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно довідки Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 07.08.2014 року за № 1135/7/02-29, згідно по господарських книг за період 1974 року по 2013 рік головою господарства за адресою: [ADDRESS] значився померлий [INFO] [PERSON]. Відомостей щодо права власності на житловий будинок в довідкових відомостях вище зазначених по господарських книг, відсутні (а.с.19). В користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0100 га. Позивач у вказаному будинку проживає без реєстрації з 2004 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 18.08.2014 року за № 1176/7/02-29 (а.с. 20). Як вбачається з п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідними умовами є: добросовісне, відкрите та безперервне володіння, безтитульність володіння. Добросовісність володіння житловим будинком [ADDRESS] підтверджується довідкою про реєстрацію [PERSON] за вищевказаною адресою до дня його смерті [INFO], ксерокопіями квитанцій про сплату за комунальні послуги (а.с. 22-26). Дядько позивача про відсутність у нього права власності на житловий будинок не знав, оскільки у вказаному будинку проживав все життя, користувався ним, земельною ділянкою, що розташована під будинком. Відкритість володіння дядьком позивача житловим будинком підтверджується тим, що останній не приховував ні від кого свого володіння будинком, проживаючи в ньому постійно, здійснюючи поточні ремонти будинку, саджаючи присадибну ділянку щороку, сплачуючи комунальні послуги, здійснив реєстрацію місця свого проживання у вказаному будинку. Безперервність володіння [PERSON] житловим будинком підтверджується довідками сільської ради (а.с. 18,19). Безтитульність володіння [PERSON] житловим будинком підтверджується довідкою сільської ради та довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» про відсутність власника нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS], зазначене домоволодіння складається з житлового будинку А-1 загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м, 1924 року побудови, літньої кухні Б, 1973 року побудови, вбиральні В, 1973 року побудови, водоколонки І, огорожі №1-2 (а.с. 35-37) Позивач з 2004 року проживає у вказаному будинку без реєстрації, користуюся будинком, після смерті свого дядька сплачує комунальні послуги за будинок. Звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вказує також на те, що позивач вважав домоволодінням з господарчими спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] спадковим майном після смерті дядька, а тому не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на житловий будинок. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення. В силу ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Суд, оцінивши письмові матеріали справи, приймаючи до уваги, що [PERSON] та позивач, який є його спадкоємцем відкритого, добросовісного, безперервного протягом 10 років користувалися домоволодінням, вважає, що за позивачем необхідно визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного й відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 344 ЦК України, п. 5,9,11,14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України:

Outcome: approved