Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що є власником транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE, р/н [NUMBER], що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №725903. 27.10.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на договорі застави транспортного засобу №011/07/0 від 10.05.2007 року, було вчинено виконавчий напис , за яким було запропоновано звернути стягнення на зазначений автомобіль у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №011/07-ФЛ/11 від 10.05.2007 року, що був укладений між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». 06.11.2009 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі виконавчого напису було складено акт опису та арешту майна та автомобіль передано на відповідальне зберігання представнику стягувача. В подальшому в межах виконавчого провадження автомобіль було придбано [PERSON] 20.02.2012 року апеляційним судом Дніпропетровської області вчинений приватним нотаріусом [PERSON] на договорі застави виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент його вчинення діяли норми закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким не було передбачено процедури задоволення вимог кредитора шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на предмет застави рухомого майна. В звязку з цим, позивач просив суд визнати нотаріальні дії приватного нотаріуса [PERSON] щодо вчинення виконавчого напису від 27.10.2009 року протиправними та стягнути останнього на його користь матеріальну шкоду в сумі 1789008 грн. 36 коп., що складаються із ринкової вартості автомобіля в сумі 650335 грн. 67 коп., інфляційних витрат в сумі 331215 грн. 96 коп., пені в сумі 690396 грн. 32 коп. та трьох відсотків річних в сумі 117060 грн. 42 коп. Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100000 грн. В наданому 12.05.2015 року уточненому позові, посилаючись на викладені в первісному позові підстави, позивач остаточно просив суд визнати нотаріальні дії приватного нотаріуса [PERSON] щодо вчинення виконавчого напису від 27.10.2009 року протиправними. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в уточненому позові від 12.05.2015 року та просив задовольнити останні. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності та заявлення вимог у спосіб, не передбачений законом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в письмових поясненнях третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.05.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір №011/07-ФЛ/11. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між останніми було укладено договір застави №011/07/0, відповідно до якого в заставу було передано автомобіль [NUMBER], що належав [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №725903. 27.10.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на договорі застави транспортного засобу №011/07/0 від 10.05.2007 року, було вчинено виконавчий напис , за яким було запропоновано звернути стягнення на зазначений вище автомобіль у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №011/07-ФЛ/11 від 10.05.2007 року. 06.11.2009 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого напису було складено акт опису та арешту майна та автомобіль передано на відповідальне зберігання представнику стягувача. В подальшому в межах виконавчого провадження автомобіль було придбано [PERSON] на аукціоні, що підтверджується відповідним актом державного виконавця від 08.04.2010 року. В червні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 року, що набрало законної сили, позов [PERSON] було задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий написвід27.10.2009 року №4608, вчинений приватним нотаріусом [PERSON] на договорі застави №011/07/01 від 10.05.2007 року. Згідно мотивувальної частини рішення, підставою для прийняття такого рішення стало те, що на момент вчинення виконавчого напису діяли норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким не було передбачено процедури задоволення вимог кредитора шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на предмет застави рухомого майна, а тому нотаріус не мав підстав вчиняти виконавчий напис. Відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні\~ це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу. Відповідно до ст.ст.34,36 Закону України «Про нотаріат» передбачено вчинення приватними нотаріусами таких нотаріальних дій, як виконавчі написи. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Також способи захисту прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Виходячи із підстави та предмету предявленого позову, позивачем фактично оскаржується законність вчинення відповідачем виконавчого напису нотаріуса від 27.10.2009 року. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач раніше вже скористався вказаним правом, звернувшись до суду з позовом про оскарження вказаної нотаріальної дії - визнання виконавчого напису від 27.10.2009 року таким, що не підлягає виконанню. Визнання протиправною нотаріальної дії щодо вчинення виконавчого напису, як способу захисту права, діючим законодавством не передбачено. Крім того, суд враховує, що до заявлених позивачем позовних вимог встановлений загальний трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову в звязку із пропуском позивачем строків позовної давності та надав письмову заяву про застосування наслідків пропуску такого строку. Представник позивача проти цього заперечував, посилаючись на те, що про порушення свого права позивач дізнався лише 20.02.2012 року після ухвалення апеляційним судом Дніпропетровської області рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, суд вважає вказані доводи представника позивача необґрунтованими, оскільки про порушення свого права позивач фактично дізнався 06.11.2009 року, під час складання державним виконавцем акту опису та арешту автомобіля, в якому міститься посилання про вчинення вказаних примусових дій на підставі виконавчого напису від 27.10.2009 року та який складався у присутності позивача та був ним підписаний. В червні 2011 року позивач звертався до суду з приводу оскарження виконавчого напису та мав можливість заявити і вимоги, що є предметом розгляду по даній цивільній справі. Крім того, навіть за умови того, що про порушення свого права позивач дізнався 20.02.2012 року, встановлений законом трирічний строк для звернення до суду з позовом позивачем було пропущено, оскільки останній було подано до суду лише 17.04.2015 року. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, як заявлених не у передбачений законом спосіб та з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed