Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та просить суд визнати виконавчий напис №2062 вчинений 20.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 76 133,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.03.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №2062 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 76 133,00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 17.07.2017 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавче провадження №54312239. Вказаний виконавчий напис нотаріуса позивач вважає, таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та з підстав неправомірності вимог стягувача. Про наявну заборгованість перед відповідачем позивач дізнався тільки з постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2017 року, яку позивач не отримував. Позивач не згоден взагалі з наявністю у нього заборгованості перед відповідачем на зазначену суму. Заборгованість, зазначена у виконавчому написі на момент його вчинення була спірною. Позивач не визнає розмір заборгованості, нарахованих відповідачем, відсотків, пені та комісії. Сума, що підлягає стягненню, є надмірно великою та необґрунтованою. Приватний нотаріус не є фахівцем у галузі економіки та фінансів, щоб бездоганно перевірити та визначити суми, які підлягають стягненню за кредитним договором. Крім того, вказує на те, що нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму боргу поза межами строку позовної давності. Також вказує на те, що виконавчий напис вчинений на договорі, який не посвідчений нотаріально, що є порушенням вимог чинного законодавства. Тому позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, проте надав до суду письмову заяву згідно якої, просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють позовних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 18.10.2021р. судом постановлено хвалу про заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25.06.2007р. між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви позичальника №KRXRRX11840370. На підставі вказаного договору, банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1678,80 грн. на строк 24 місяці з 25.06.2007р. по 24.06.2009р. включно. Оскільки позивач не належним чином виконував взяті на себе кредитні зобов`язання, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. з заявою про вчинення виконавчого напису. Так, 20.03.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №2062 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 76 133,00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 17.07.2017 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавче провадження №54312239. Однак, 29.08.2018р. державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». При вирішенні вказаного цивільного спору, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. З моменту прийняття даної постанови та до 10.12.2014р. була чинна редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10.12.2014р. набула чинності постанова КМУ від 26.11.2014р. №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», відповідно до якого дозволено вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено заборгованість, для чого стягував повинен надати: оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням заборгованості. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі №826/20084/14, яка залишена в силі ухвалою колегія суддів Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., про визнання незаконним та нечинним п.1 та п.2 постанови КМУ від 26.11.2014р. №662, визнано незаконним та нечинним, зокрема, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє у попередній редакції, яка не передбачає можливості вчинення виконавчого напису на нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір №KRXRRX11840370 від 25.06.2007 року, укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не був посвідчений нотаріально, і відтак виконавчий напис був вчинений з недотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, судом враховуються висновки, що містяться у постанові Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №910/3033/17, відповідно до яких допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформленні у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні відповідні первинні документи, на підставі яких приватний нотаріус повинен був переконатись у безспірності суми заборгованості. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначене,

Outcome: approved