Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з метою придбання домоволодіння він звернувся до агентства нерухомості «AVANGARD», яке запропоновувало оглянути домоволодіння по [ADDRESS]. 27 січня 2016 року представником агентства складений договір про укладення в майбутньому з [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою, та позивач передав останній кошти в розмірі 540 доларів США, що було зафіксовано в тексті попереднього договору. Окрім цього між ФОП [PERSON] та ним укладено договір про надання послуг № 01/0501, за умовами якого виконавець прийняв на себе зобов'язання надавати замовнику посередницькі послуги з пошуку об'єкту нерухомості та сприяти підписанню договору купівлі-продажу, або міни, дарування тощо. В свою чергу замовник зобов'язався сплатити виконавцю винагороду в розмірі, строк та на умовах договору. За наполяганням відповідача позивач передав йому 220 доларів США, про що було зафіксовано в договорі послуг. В подальшому позивач повідомив відповідачів про відсутність наміру покупки домоволодіння та запропонував повернути сплачені грошові кошти, на що отримав відповідь ФОП [PERSON] про відмову у задоволенні вимог позивача. Позивач вважає, що укладений між ним та [PERSON] попередній договір є нікчемним та таким, що не породжує правових наслідків, а кошти підлягають поверненню, оскільки попередній договір не був посвідчений нотаріально. Щодо вимог про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] грошових коштів, позивач зазначив, що обов'язковою умовою для отримання виконавцем винагороди є оформлення попереднього договору купівлі-продажу. Позивач достроково передав кошти, оскільки попередній договір є нікчемним. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 грн., та стягнути з ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 5 715, 60 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що умови договору «Про надання послуг» виконані обома сторонами, а тому підстави для стягнення грошових коштів відсутні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 27 січня 2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання послуг № 01/0501 згідно зі ст. 901 ЦК України, за умовам якого виконавець зобов'язався надавати замовнику посередницькі послуги з пошуку об'єкта нерухомості, а також сприяти підписанню договору купівлі-продажу, або міни, дарування тощо /а.с. 4/. У випадку згоди замовника придбати оглянутий об'єкт, між продавцем та замовником підписується попередній договір купівлі-продажу, або міни, дарування тощо, об'єкта, після чого замовник сплачує виконавцю винагороду відповідно до п. 4.3 даного договору (розділ 2 Договору про надання послуг). Пунктом 4.3 вказаного договору встановлено, що розмір договору виконавця 27 000 грн., що еквівалентно 1 000 доларів США, сплачується замовником двома частками: до підписання даного договору замовник сплатив виконавцю 220 доларів США та зобов'язується сплатити 780 доларів США під час укладення основного договору між продавцем і замовником об'єкта. В разі відмови замовника від укладання правочину на об'єкт, винагорода залишається в розпорядженні виконавця, а також він вважається таким, що виконав усі зобов'язання по даному договору (п. 5.2 Договору). Також, судом було встановлено, що 27 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, за умовами якого сторони зобов'язалися в майбутньому в строк до 05 березня 2016 року, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку визначених цим Договором /а.с. 6/. Пунктом 5.1 вказаного Договору в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу, покупець передав, а продавець отримав завдаток у розмірі 15 000 грн. У випадку невиконання умов цього договору покупцем, продавець залишає отриманий завдаток собі (п. 5.2 Договору). В подальшому позивач повідомив відповідачів про відсутність намірів придбати оглянуте ним домоволодіння, а також просив повернути сплачені ним грошові кошти. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Статтею 635 ЦК України передбачено: Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Як вбачається з матеріалів справи, попередній договір, укладений в письмовій формі та відповідає вимогам законодавства України щодо укладення договорів та є чинним. Договір купівлі-продажу укладено не було у зв'язку з відмовою позивача укласти такий договір. А тому вимоги позивача про стягнення з [PERSON] грошових коштів є безпідставними. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] грошових коштів, суд вважає їх також безпідставними, оскільки при укладенні договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним, що підтверджено власноручними підписами сторін. Позивач погодився на умови договору як такі, що її влаштовували. Перша частка винагороди виплачена позивачем до підписання Договору про надання послуг, що передбачено умовами договору Про надання послуг. Тобто укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомості між продавцем та замовником не впливає на сплату останнім винагороди виконавцю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed