Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 1993 року постійно проживав в кімнаті [ADDRESS], де був зареєстрований. В січні 2010 року, повернувшись після новорічних свят, він не зміг потрапити до своєї кімнати, в зв'язку з тим, що на вхідних дверях було вмонтовано металеві грати. 20.04.2010 року він звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «Укрдіпромез» про усунення перешкод в користуванні житлом. 05.05.2010 року Державне підприємство «Укрдіпромез» звернулось до нього із зустрічним позовом про виселення. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.07.2011 року в задоволенні його позову було відмовлено та задоволено зустрічний позов про його виселення з кімнати [NUMBER] гуртожитку. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року заочне рішення від 28.07.2011 року було скасовано та відмовлено в задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Укрдіпромез» і частково задоволено його позов про усунення перешкод в користуванні кімнатою [NUMBER]. Під час проведення виконавчих дій, державним виконавцем було встановлено, що рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №40/27 від 12.09.2012 року було надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку по [ADDRESS] з передачею його на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5», яке за актом приймання-передачі від 30.11.2012 року прийняло гуртожиток в експлуатацію. Грати з вхідних дверей було демонтовано, але на момент передачі гуртожитку до комунальної власності Державне підприємство «Укрдіпромез» вчинило дії щодо вселення і реєстрації в кімнаті [NUMBER] гуртожитку [PERSON], чим унеможливило усунення йому перешкод в користування вказаною кімнатою без порушення прав [PERSON] Вказані факти та обставини свідчать про результат неправомірних дій службових осіб Державного підприємства «Укрдіпромез» при вирішенні питання поселення та реєстрації [PERSON] в спірній кімнаті, що призвело до порушення норм закону, які регулюють порядок та підстави надання житлового приміщення в гуртожитках. А тому ордер на жилу площу в кімнаті [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську, виданий на ім'я [PERSON] підлягає визнанню недійсним. Крім того, на сьогодні проживати та користуватись кімнатою [NUMBER] він не має можливості, оскільки на вхідних дверях змінено замок та в цій кімнаті проживає [PERSON] На підставі викладеного, позивач просив суд визнати недійсним ордер на жилу площу в кімнаті [NUMBER] по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську на ім'я [PERSON], визнати останнього таким, що втратив право користування спірною кімнатою та усунути перешкоди в користуванні кімнатою, шляхом виселення [PERSON], зобов'язавши Дніпропетровську міську раду надати [PERSON] інше житлове приміщення в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи - Державного підприємства «Український інститут по проектуванню металургійних заводів», в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю, надавши відповідні письмові заперечення. Представники відповідача - Дніпропетровської міської ради та третьої особи - Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надано заяву про розгляд справи без участі їх представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщен-ням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправо-мірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Відповідно до ч.1 ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ч.1 ст.132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. В обґрунтування заявленого позову позивач [PERSON] посилався на те, що проживав у вказаній кімнаті [NUMBER] з 1993 року та був зареєстрований в останній. В січні 2010 року, повернувшись після новорічних свят, він не зміг потрапити до своєї кімнати, в зв'язку з тим, що на вхідних дверях було вмонтовано металеві грати. 20.04.2010 року він звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «Укрдіпромез» про усунення перешкод в користуванні житлом та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року його позов було частково задоволено в частині усунення перешкод в користуванні кімнатою [NUMBER], шляхом зобов'язання ДП «Укрдіпромез» демонтувати грати з вхідних дверей кімнати [NUMBER]. В подальшому вказані грати було демонтовано, але вселитись до спірної кімнати він не зміг, через те, що остання була зайнята відповідачем [PERSON] Як вбачається з заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.07.2011 року останнім було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ДП «Укрдіпромез» про усунення перешкод в користуванні кімнатою [ADDRESS] в м.Дніпропетровську та задоволено зустрічний позов ДП «Укрдіпромез» до [PERSON] про виселення останнього з кімнати. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року заочне рішення суду від 28.07.2011 року було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Укрдіпромез» до [PERSON] про виселення і часткове задоволення позову [PERSON] до ДП «Укрдіпромез» про усунення перешкод в користуванні кімнатою [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську, шляхом зобов'язання ДП «Укрдіпромез» демонтувати грати з вхідних дверей кімнати [NUMBER] гуртожитку. З рішення апеляційного суду вбачається, що під час розгляду справи судом було встановлено, що койко-місце в гуртожитку по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську було надано [PERSON] строком на пів року на підставі рішення профкому ДП «Укрдіпромез». 25.03.1994 року останній був зареєстрований в гуртожитку без обмеження терміну проживання. В зв'язку з цим, оскільки останній власного житла не має, більше п'яти років на законних підставах зареєстрований за місцем проживання в гуртожитку і в силу ст.ст.1,19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не може бути виселений, а також через чинення йому перешкод в користуванні кімнатою [NUMBER], шляхом встановлення грат на вхідних дверях до кімнати, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та відмову в задоволенні зустрічного позову ДП «Укрдіпромез». Як роз'яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. За змістом ч.3 ст.14, ч.3 ст.61, ч.2 ст.223 ЦПК України особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених в судовому засіданні доказів. Під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що будинок гуртожитку по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську перебував на праві господарського відання та призначався для проживання працівників Державного підприємства «Український інститут по проектуванню металургійних заводів» (далі ДП «Укрдіпромез»). Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №40/27 від 12.09.2012 року було надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку по [ADDRESS] з передачею його на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, яким за актом приймання-передачі від 30.11.2012 року гуртожиток було прийнято в експлуатацію. 01.09.1993 року начальником ДПІ по Жовтневому району м.Дніпропетровська на адресу керівництва ДПІ «Укрдіпромез» було надано листа з проханням надати койко-місце в гуртожитку працівнику даної податкової інспекції [PERSON] Рішенням профспілкового комітету ДП «Укрдіпромез», оформленим протоколом засідання №48 від 16.09.1993 року, було погоджено виділення [PERSON] койко-місця в гуртожитку №1 строком на пів року, кімната [NUMBER]. В подальшому позивач вселився та проживав в кімнаті [NUMBER] даного гуртожитку. Згідно відмітки в паспорті та витягу з домової книги вбачається, що з 25.03.1994 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «Укрдіпромез» від 16.01.2012 року, відпо-відно до заяви [PERSON] від 11.04.2011 року, останньому, як працівнику даного підприємства, було видано ордер на зайняття кімнати [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську на період роботи на підприємстві. Згідно довідки №1032 від 08.07.2014 року Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, [PERSON] з 15.02.2012 року був зареєстрований в спірній кімнаті [NUMBER] по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивач не був працівником ДП «Укрдіпромез», був вселений до гуртожитку за згоди адміністрації та профспілкового комітету ДП «Укрдіпромез» тимчасово на строк пів року. Дозвіл позивачу надавався на вселення до кімнати [NUMBER] гуртожитку, а не до кімнати [NUMBER]. Ордер на зайняття кімнати [NUMBER] або кімнати [NUMBER], який є єдиною підставою для вселення та зайняття площі в гуртожитку, позивачу не надавався. В той час, як відповідач [PERSON] вселився до спірної кімнати у передбаченому законом порядку - за згоди адміністрації та профспілкового комітету, на підставі ордеру, був зареєстрований за вказаною адресою. Посилання позивача на те, що він був зареєстрований в гуртожитку, за вказаних вище обставин не може бути свідченням законності зайняття ним кімнати [NUMBER]. Крім того, зі штампу в паспорті та витягу з домової книги вбачається, що позивач був зареєстрований за адресою: м.Дніпропетровськ. [ADDRESS], в той час, як гуртожиток має адресу [ADDRESS]. Також реєстрація не містить відомостей щодо прописки [PERSON] саме в кімнаті [NUMBER] гуртожитку. В звязку з цим, оскільки позивачу надавалась згода на зайнтяття кімнати [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську, а спірна кімната [NUMBER] для зайняття та проживання у передбаченому законом порядку не надавалась та фактично була зайнята позивачем самовільно, останній у вказаній кімнаті зареєстрований не був та фактично не займав на момент видачі ордеру на її зайняття відповідачу [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним виданого [PERSON] ордеру на зайняття кімнати [NUMBER] в гуртожитку є безпідставними та задоволенню не підлягають. З огляду на це не підлягають задоволенню і вимоги про усунення позивачу перешкод в користуванні кімнатною [NUMBER], шляхом виселення з неї відповідача [PERSON] та зобов'язання Дніпропетровської міської ради надати останньому інше житлове приміщення в гуртожитку. Крім того, суд вважає, що позивач не набув права такої вимоги, оскільки гуртожиток перебуває у комунальній власності міста та позивач не є власником спірної кімнати. Також, в звязку з вищевикладеним слід відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [NUMBER]. Крім того, позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про непроживання відповідача в спірній кімнаті понад встановлені законом строки чи вибуття для проживання до іншого приміщення, а доводи заяви зводяться лише щодо незаконності на думку позивача зайняття відповідачем кімнати. Таким чином, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю, а сплачений останнім при подачі позову судовий збір віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed