Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі наказу № 20-к від 11 лютого 2013 року його було прийнято на роботу на посаду геодезиста геодезичної служби ПрАТ «Аеробуд», а з 01 серпня 2013 року на підставі наказу № 105-к переведено на посаду начальника даної служби. 26 січня 2017 року згідно наказу № 17-к позивач був звільнений із займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Так, після звільнення відповідач видав йому /позивачу/ на руки трудову книжку, а розрахункові суми, належні при звільненні, зокрема, заборгованість по заробітній платі, яка виникла у період з 01 січня 2016 року по день звільнення - 26 січня 2017 року у розмірі 72165,63 грн., та грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи позивача на підприємстві з 11 лютого 2016 року по 26 січня 2017 року в кількості 23 календарних днів у розмірі 9772,7 грн., до цього часу не виплатив. Тому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 72165,63 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 227945,16 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку у розмірі 9772,7 грн., а також на відшкодування завданої цим моральної шкоди 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив не надав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі наказу № 20-к від 11 лютого 2013 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду геодезиста геодезичної служби ПрАТ «Аеробуд», а 01 серпня 2013 року на підставі наказу № 105-к він був переведений на посаду начальника даної служби. 26 січня 2017 року згідно наказу № 17-к за угодою сторін позивач був звільнений із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України /а.с. 6-8/. Як зазначив [PERSON] у судовому засіданні, і відповідач жодних заперечень щодо цього суду не надав, після звільнення останній видав йому /позивачу/ на руки трудову книжку, а розрахункові суми належні при звільненні, такі як: заборгованість по заробітній платі, яка виникла у період з 01 січня 2016 року по день звільнення - 26 січня 2017 року, та грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи позивача на підприємстві з 11 лютого 2016 року по 26 січня 2017 року в кількості 23 календарних дні, до цього часу не сплатив, письмово про нараховані суми належні йому /позивачу/ до виплати при звільненні не повідомив. Для вирішення питання стягнення заборгованості по заробітній платі та витребування довідки про заборгованість з ПрАТ «Аеробуд» 24 травня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Держпраці у Київській області, на що отримав листа від 14 червня 2018 року з роз'ясненням норм законодавства щодо вирішення даного питання у судовому порядку /а.с. 9-10/. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно довідок про доходи № 5 та № 22, виданих ПрАТ «Аеробуд», позивачу за період його роботи на підприємстві з січня 2016 року по грудень 2016 року нараховано 133843,84 грн., з яких до видачі - 107744,28 грн., а за січень 2017 року нараховано 12944,5 грн. - до видачі 10420,32 грн., а всього до видачі - 118164,6 грн. /а.с. 11-12/. Як убачається з виписки ПАТ КБ «Приватбанк» по рахунку позивача за період з 01 січня 2016 року по 22 жовтня 2018 року, останньому з ПрАТ «Аеробуд», як заробітної плати, надійшло 45998,97 грн. (06 січня 2016 року - 1912,17 грн., 15 січня 2016 року - 1912,17 грн., 25 січня 2016 року - 2118,43 грн., 28 січня 2016 року - 262,67 грн., 08 лютого 2016 року - 2381,11 грн., 23 лютого 2016 року - 2381,1 грн., 01 березня 2016 року - 1895,82 грн., 11 березня 2016 року - 1137,49 грн., 21 березня 2016 року - 1413,5 грн., 04 квітня 2016 року - 1886,57 грн., 05 квітня 2016 року - 1357,41 грн., 07 квітня 2016 року - 1357,41 грн., 12 травня 2016 року - 1900,12 грн., 18 серпня 2016 року - 751,92 грн., 18 серпня 2016 року - 7148,08 грн., 06 вересня 2016 року - 7134,8 грн., 22 вересня 2016 року - 9048,2 грн.) /а.с. 15-18/. Згідно відомості від 26 жовтня 2018 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2017 року, індивідуальної відомості про застраховану особу від 25 жовтня 2018 року Пенсійного фонду України (Форма ОК-7), відповідачем нараховувалась [PERSON] заробітна плата, сплачувались за неї передбачені законодавством податки та збори, а кошти, які підлягали позивачу до видачі, були виплачені останньому частково /а.с. 19-20/. Враховуючи викладене, розрахунок позивача нарахованих та виплачених сум по заробітній платі за період роботи з 01 січня 2016 року по 26 січня 2017 року, щодо якого відповідачем суду не надано жодних заперечень, суд приходить до висновку, що позивачем недоотримано, з врахуванням виплачених сум, заробітної плати у розмірі 72165,63 грн. (118164,6 грн. - 45998,97 грн.). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки позивача було звільнено 26 січня 2017 року, належні останньому суми при звільненні у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відповідачем виплачені не були, то суд, погоджуючись із розрахунком позивача /а.с.22/, жодних заперечень щодо якого відповідачем суду також не надано, вважає, що з ПрАТ «Аеробуд» підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку, в межах заявлених позовних вимог, за період після звільнення з 27 січня 2017 року по 05 листопада 2018 року, в сумі 227945,16 грн. (513,39 грн. /середньоденна заробітна плата/ х 444 /к-ть робочих днів затримки розрахунку за період з 27 січня 2017 року по 05 листопада 2018 року/). В обґрунтування своїх вимог позивач також посилається на те, що при звільненні йому мала бути виплачена відповідачем компенсація за невикористані 23 календарних дні щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 11 лютого 2016 року по 26 січня 2017 року в сумі 9772,7 грн. Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п. 7 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Таким чином, оскільки відповідачем доказів протилежного суду не надано, суд вважає, що позивач має право на отримання компенсації за невикористані 23 дні щорічної основної відпустки за період роботи з 11 лютого 2016 року по 26 січня 2017 року (24 /к-ть днів відпустки/ :12 /к-ть місяців у році/ х 11,5 /к-ть місяців, які підлягають компенсації/) в розмірі 9772,7 грн., виходячи із його середньоденної заробітної плати в сумі 424,9 грн. (133843,84 грн. /сумарний заробіток позивача за останні 12 місяців, згідно наданої відповідачем довідки (а.с.11)/ : 315 /к-ть календарних днів за період з 11 лютого 2016 року по 26 січня 2017 року/), (23 х 424,9 грн.). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідачем тривалий час, а саме з 26 січня 2017 року, неправомірно не виплачувалась належна позивачу значна сума коштів, що ставило його в скрутне матеріальне положення, він /позивач/ одружений та має двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у період з січня 2016 року по липень 2017 року його /позивача/ дружина [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною, її дохід складав 860 грн. на місяць /а.с.25-29/ і відповідно позивач у цей період був єдиним утримувачем в сім'ї, то суд, вважає, що [PERSON] такими неправомірними діями з боку відповідача було завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків і здійсненні ним додаткових зусиль для організації свого життя, розмір якої суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює у 10 000 грн. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також ухилення відповідача від участі у розгляді справи, ненадання будь-яких заперечень щодо позову, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, стягнути з приватного акціонерного товариства «Аеробуд» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 72 165,63 грн., грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 9772,7 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 227 945,16 грн. та на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3198,83 грн. /319883,49 грн. х 1%/.

Outcome: approved