Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що шлюбні відносини між сторонами припинилися у липні 2019 року, між подружжям відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19.05.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 22.06.2021 року. У судовому засіданні 22.06.2021 року було задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи з метою ознайомлення та підготовки відзиву на позов, до 22.07.2021 року. До суду 06.07.2021 року надійшла заява [PERSON] про надання строку на примирення, відповідно до якого просив надати сторонами строк у 6 місяців, оскільки відповідач робить вклад в сімейний бюджет у вигляді аліментів та подарунків. Відповідач хоче, щоб їх син ріс в повноцінній сім`ї. Також [PERSON] 06.07.2021 року подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання автомобіля особистою приватною власністю. Від представника [PERSON] [PERSON] 20.07.2021 року надійшли заперечення на заяву про надання строку на примирення, які мотивовані тим, що відповідач не сплачує аліменти, не бере участь в житті сина. Сторони з липня 2019 року проживають окремо, відповідач нічого не намагався змінити за весь час. Розгляд справи у судовому засіданні 22.07.2021 року було відкладено, у зв`язку з задоволенням однойменної заяви відповідача, наступне засідання призначено на 05.08.2021 року. У судовому засіданні 05.08.2021 року розглянуто питання про прийняття зустрічного позову та ухвалою від 05.08.2021 року повернуто зустрічну позовну заяву заявнику. [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити. [PERSON] просив задовольнити заяву про надання строку на примирення. Щодо заяви відповідача про надання строку на примирення, суд відзначає наступне. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже, суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. Крім того, варто відзначити, що відзначення відповідача про необхідність сина рости в повноцінній сім`ї не впливає на вирішення питання про примирення, оскільки шлюб є добровільною згодою жінки та чоловіка, а батьки піклуються про своїх дітей незалежно від того перебувають вони у шлюбі чи ні. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви [PERSON] про надання часу на примирення. Дослідивши матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29 серпня 2015 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районні Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2066 від 29 серпня 2015 року, що вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених позивачем, так у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз фактично розпався, на примирення [PERSON] не згодна, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, відповідач мешкає окремо за іншою адресою протягом 1,5 роки, що визнає сам відповідач. Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання\~шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки було встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З матеріалів справи вбачається, що сім`я розпалась, позивач наполягає на розірванні шлюбу, шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Тому, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved