Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду iз вказаним позовом, мотивуючи тим, що він є адвокатом, керівником адвокатського бюро «Сергія [PERSON]», кандидатом в депутати ХМР. В той час, відповідачами в мережі «Інтернет», а саме на сайті « [INFO] » була поширена недостовірна інформація в статті « [INFO] », яка носить неправдивий характер, порушує права позивача та його ділову репутацію. Позивач вказує, що абзац в статті - «В 2014 году в одном из домов на улице Танкопия проживали два брата, уроженцы Армении [PERSON] и [PERSON] , квартира была оформлена на их сестру [PERSON] . Эту квартиру в августе 2014 года они купили у адвоката [PERSON] . Дополнительное условие для покупки квартиры армянами являлось регистрация по этому адресу ячейки ВГО «Укранский выбор», руководителем которой на тот момент был [PERSON] . Через два месяца [PERSON] обратился во Фрунзенский райотдел полиции по якобы факту мошенничества со стороны этих братьев, а именно не возврату определенных финансовых…» є недостовірним. [PERSON] зазначає, що вказаний текст розміщений в мережі Інтернет у відкритому доступі і є доступним для перегляду в необмеженій кількості користувачами мережі Інтернет. Опублікована інформація порушує особисті немайнові права відповідача та завдає шкоди його діловій репутації. Неправомірними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у переживаннях, викликаних поширенням недостовірної інформації, яка порочить його ділову репутацію. Тому позивач просить визнати вищевказаний абзац у статті недостовірною інформацією, зобов`язати відповідачів протягом трьох днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати таку інформацію шляхом розміщення на цій же веб-сторінці спростування наступного змісту: «В 2014 году в одном из домов на улице Танкопия проживали два брата, уроженцы Армении [PERSON] и [PERSON], квартира была оформлена на их сестру [PERSON] . Эту квартиру в августе 2014 года они купили у адвоката [PERSON] . Дополнительное условие для покупки квартиры армянами являлось регистрация по этому адресу ячейки ВГО «Укранский выбор», руководителем которой на тот момент был [PERSON] . Через два месяца [PERSON] обратился во Фрунзенский райотдел полиции по якобы факту мошенничества со стороны этих братьев, а именно не возврату определенных финансовых средств. Уже в декабре 2014 года эту квартиру за скромные 3000 долларов покупает мать [PERSON] - [PERSON] , и в этот же день перепродаёт третьим лицам, но уже по рыночной цене. … [PERSON] был нардепом, а под его «крышей» орудовал «черный риэлтор [PERSON] » є недостовірною. Також просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 02.11.2020 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.12.2020 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , згідно якого він проти позову заперечує, з тих підстав, що суд, вирішуючи про визнання інформації недостовірною, повинен встановити, що відповідачем була поширена така інформація, а також з`ясувати, чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням. Крім того, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 302 ЦК України, зазначена стаття має посилання на офіційне джерело інформації - [INFO] . Позивачем не зазначено жодного доказу на підтвердження недостовірності такої інформації, а також, що саме відповідачами розповсюджувалась вказана інформація. Відповідачами у таких справах є автор статті та власник веб-сайту, однак позивачем не надано доказів належності відповідачів. Сайт, на якому розміщена інформація, є інформаційним ресурсом Об`єднання підприємців Харківської області «Слобожанщина», яке постійно збирає, аналізує важливу для громадськості інформацію. Така інформація отримана в рамках статутної та журналістської діяльності членів об`єднання. Спірна інформація є лише оціночним судженням поглядів щодо можливої причетності позивача до певних подій, вираженням суб`єктивної думки та право журналістів, а тому саме їх оцінка відповідачем як злочину не підлягає перевірці на достовірність і є судженням, оцінкою дій та слів позивача з боку відповідача і не може вважатись поширенням інформації, яка є недостовірною. Крім того, позивач є публічною особою, що пояснює критику щодо його особи. 22.01.2021 до суду надійшли пояснення відповідача [PERSON] , згідно яких він заперечує проти позову, оскільки йому взагалі не було відомо про оспорювану позивачем інформацію. Оскільки позов заявлено не до Об`єднання «Слобожанщина», а до фізичних осіб, він вважає себе неналежним відповідачем, оскільки не є ані автором статті, ані власником сайту. 05.02.2021 судом ухвалено за клопотанням представника позивача витребувати дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту [INFO] на спеціалізованому веб-сервісі та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет у хостинг-провайдера цього веб-сайту Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель», та витребувати дані про реєстранта доменного імені [INFO] та дані про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту [INFO] у мережі Інтернет у реєстратора цього доменного імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна». 19.02.2021 від ТОВ «Воля-кабель» надійшла інформація, згідно якої послуги хостингу серверів для веб-ресурсу [INFO] не надаються. Доменному імені [INFO] відповідає ІР-адреса, яка закріплена за МАС-адресою та надана абоненту [PERSON] , [INFO] , в користування. 22.03.2021 до суду надійшла інформація від ТОВ «Хостінг Україна», згідно якої доменне ім`я [INFO] зареєстроване за абонентом - [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, визнавши частину 6 абзацу статті, розміщеної на веб-сторінці « [INFO] » недостовірною, зобов`язати спростувати таку інформацію та стягнути на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечували, вказавши, що [PERSON] є власником сайту, на якому розміщена вищезазначена стаття. Однак, не вважає спірний абзац статті недостовірним, оскільки інформацію зібрано з офіційних відкритих джерел журналістами, які працюють з [PERSON] та з відкритих джерел в мережі інтернет. Від себе жодного судження відповідачем не добавлено. Спірний абзац не несе недостовірну інформацію. Крім того, зазначив, що спірний абзац вирваний із контексту всієї статті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] проти позову до вказаного відповідача заперечував з підстав неналежності відповідача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України, статтею 10 Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У відповідності до норм ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або)моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.ст. 23, 280 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права, зокрема, у разі приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» 27.02.2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до п. 9 Постанови Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу (2782-12) редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, оскільки відсутні докази, що він є автором статті, а також згідно витребуваної судом інформації в ТОВ «Хостинг Україна» він не є власником веб-сайту. Тому позовні вимоги до нього задоволенню не підлягають. Щодо відповідача [PERSON] судом встановлено, що і не заперечувалось ним, останнім на сторінці [INFO] розміщена стаття відносно позивача з назвою « [INFO] », інформацію для якої зібрано з офіційних джерел його журналістами. У законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (статті 47-1 Закону України «Про інформацію»). Згідно п 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Крім того, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як вбачається зі статті, позивач оспорює лише абзац, який стосується оформлення, купівлі-продажу квартири. Відомостей про не існування таких юридичних фактів позивачем не зазначено, доказів суду не надано, враховуючи офіційний характер таких правочинів. Окрім цього, позивачем не обгрунтовано та не доведено, яким чином зміст оспорюваного абзацу вищевказаної статті порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Також, спірний позивачем абзац в статті зазначений лише як приклад, який наводиться іншими інформаційними джерелами у відношенні позивача. Такий приклад публікується відповідачем під змістом «Кандидата в депутаты обвиняют в «черном риэлторстве» и наводят такой пример». Тобто він не є прямим твердженням відповідача від свого імені. Крім цього, в пункті 4 постанови Пленуму від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Верховний Суд України зазначив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, навівши певні фактичні дані, які підтверджують його позицію. Так, позивач просить визнати недостовірною інформацію, зазначену лише в одному абзаці статті, який начебто порочить його ділову репутацію, однак, зі спірного абзацу судом не встановлено, яка саме конкретна інформація у такому абзаці є недостовірною, та яким чином така інформація в цьому конкретному абзаці порушує права позивача. Аналіз положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 827 засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя з урахуванням того, що позивач є публічною особою, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, дає підстави для висновку про те, що поширена інформація не є такою, що порочить честь та гідність. Враховуючи те, що позивач зазначає, що є адвокатом, керівником адвокатського бюро «Сергія Данило», кандидатом в депутати ХМР на чергових виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25.10.2020, інформація щодо його дій становить громадський інтерес. При цьому, суд звертає увагу на те, що оспорюваний позивачем в позові абзац із статті виділений із загального контексту і розтлумачений позивачем на власний розсуд. Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем [PERSON] правопорушення, яке полягало в поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити. В тому числі і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди теж задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для застосування положень ст. 280 ЦК України. У зв`язку з відмовою у позові, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed