Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 28.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №102/гр, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 16800 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24% річних на строк з 28.11.2007 року до 27.11.2010 рік. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28.11.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №1 від 28.11.2007 року, відповідно до якого остання зобов'язалась відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. 18.05.2010 року замінена назва Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк». В порушення взятих на себе зобов'язань позичальник не виконує умови кредитного договору та станом на 27.08.2015 року має заборгованість в сумі 40904 грн. 23 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 16800 грн.; заборгованості по відсотках в сумі 21222 грн. 33 коп.; плати за пропуск платежів в сумі 2881грн. 90 коп. В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі. В наданій заяві представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи поти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судові засіданні на неодноразові виклики не з'явилась, про причини неявки не повідомила. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що останньою договір поруки з банком не укладався, а відповідачкою [PERSON] її було залучено поручителем з використанням особистих даних та копії паспорту і ідентифікаційного коду [PERSON] без її відома. Враховуючи подане представником позивача в порядку ст.158 ЦПК України клопотання, повторну неявку відповідачки [PERSON], суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті у відсутності останніх. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, заслухавши пояснення представника відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №102/гр, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 16800 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24% річних на строк з 28.11.2007 року до 27.11.2010 року. В порушення взятих на себе зобов'язань позичальник не виконувала умови кредитного договору та, згідно наданого до позовної заяви розрахунку) станом на 27.08.2015 року має заборгованість в сумі 40904 грн. 23 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 16800 грн.; заборгованості по відсотках в сумі 21222 грн. 33 коп.; плати за пропуск платежів в сумі 2881 грн. 90 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З урахуванням встановлених по справі обставин, положень закону та умов договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині позовних вимог, заявлених до позичальника [PERSON], є обґрунтованими та підлягають задоволенню та з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №102/гр від 28.11.2007 року, що виникла станом на 27.08.2015 року, в сумі 40904 грн. 23 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 16800 грн.; заборгованості по відсотках в сумі 21222 грн. 33 коп.; плати за пропуск платежів в сумі 2881грн. 90 коп. В своєму позові позивач просив стягнути вказану заборгованості в солідарному порядку з відповідачки [PERSON], як позичальника за кредитним договором та відповідачки [PERSON], як поручителя. В обґрунтування позовних вимог, заявлених до [PERSON], банк посилався на укладення з останньою 28.11.2007 року договору поруки №1, відповідно до якого остання зобов'язалась відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] заперечував факт укладення останньою договору поруки з банком. З наданої позивачем до позову на підтвердження позовних вимог в цій частині копії договору поруки №1 від 28.11.2007 року вбачається, що останній не містить підпису поручителя [PERSON] Доказів на спростування заперечень представника останньої щодо укладання та підписання цього договору [PERSON], стороною позивача суду не надано. З огляду на це та положення ч.2 ст.207 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публіч-ного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, як з поручителя, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Окрім цього, суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як роз'яснено в п.24 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі №6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 ст.559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки №1 від 28.11.2007 року не визначено строк припинення поруки, а тому позивач мав би пред'явити вимоги до відповідачки, як поручителя, не пізніше 27.05.2011 року - через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 27.11.2010 року, визначеного в п.1.3 кредитного договору. Доказів щодо пред'явлення банком вимог до поручителя протягом вказаного строку до позовної заяви не надано, а позовна заява до суду подане лише в серпні 2015 року. В зв'язку з цим, порука за відповідним договором №1 від 28.11.2007 року в силу ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою. А тому, позовні вимоги банку до відповідачки [PERSON] не підлягають задоволенню також з вказаним підстав. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України та відповідно до частково задоволених позовних вимог з відповідачки [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 409 грн. 04 коп.

Outcome: partial