Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором\~ № 252487-cred від 24.09.2008 року у розмірі 4\~196,98 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 15.04.2013 року складає 33\~550,20 грн.; з ПАТ Акцент банк, [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON], [PERSON] солідарно стягнути\~ витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № 252487-cred від 24.09.2008\~року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 6\~000,00 дол. США,\~ зі сплатою за користування ним відсотків 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.09.2010 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON] що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, договором поруки № Б/Н від 24.09.2008 року з [PERSON], у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена частково. Ухвалою суду від 25 квітня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано (а. с. 56-57). При новому розгляді справи представник позивача відповідно до заяви від 15.07.2015 року просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, відповідно до заяви від 07.07.2015 року просили розглядати справу за їх відсутності, позов не визнали, просили застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір № 252487-cred від 24.09.2008\~ року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 000,00 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.09.2010 року. Згідно до п.5.7 Кредитного договору строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами протягом 5 років. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки № Б/Н від 24.09.2008 року. Згідно до п. 2 Договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обовязків за Кредитною угодою в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п.5 Договору поруки сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом пяти років. Також вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № 252487-cred від 24.09.2008 \~року, розмір відповідальності 10\~000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років. Як вказує в своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № 252487-cred від 24.09.2008 \~року заборгованість за ним станом на 15.04.2013 р. склала 5\~448,54 дол. США, в тому числі: 5\~159,30 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 31,28 дол. США штраф (фіксована частина); 257,97 дол. США штраф (процента складова). Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно статей 598, 599 ЦК України договірні зобовязання припиняються на підставах встановлених договором або законом, а саме: виконання цього зобовязання, проведеним належним чином. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як встановлено в судовому засіданні, про що вказують відповідачі, Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.08.2009 року по цивільній справі 2-1982/09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] стягнуто із [PERSON], [PERSON] на користь ЗАТ КБ « ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 44536,03 грн. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист 14.10.2009 року за №2-1982/09 та Постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби від 03.03.2010 року було відкрито виконавче провадження ВП №178800125 за виконавчим листом 2-1982 від 14.09.2009 року ( а.с.41). Постановою старшого державного виконавця Корабельного відділу державної виконвавчої служби від 14.07.2011 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1982 виданого 14.10.2009 року, закінчено у звязку з погашенням заборгованості в повному розмірі ( а.с.47-48). В порушення вимог ст.131 ЦПК України представник позивача не повідомив суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, та не надав належним чином завірених копій. Відповідачі заявили клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки позивач скористався своїм правом і достроково стягнув заборгованість за кредитним договором в серпні 2009 року та належним чином розподілив кошти, які надійшли в рахунок погшашення заборгованості на виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.08.2009 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається із матеріалів справи, відповідено до п. 5.7 умов Кредитного договору терміни позовної давності встановлено за домовленістю сторін тривалістю у 5 років. Отже, виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службоврого або особистого характеру абро витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст. ст. 10, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Враховуючи, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, копії рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.08.2009 року по цивільній справі 2-1982/09 та жодної інформації щодо виконання рішення суду та порядок зарахування коштів, отриманих з виконавчим провадження, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача витрат на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн., відповідно до вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання позивачу правової допомоги, а також фінансові документи про розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed