Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду 03.04.2019 року з позовною заявою, в якій зазначає, що 11.06.2005 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Сім`я фактично розпалася через різні погляди на життя та порядок вирішення сімейних проблем, спільного небажання відновити сімейні відносини і існує лише формально. Позивач вважає, що примирення не можливе. Позивач, посилаючись на вище викладені обставини та на ст. ст. 104, 105, 110 - 112 СК України, ст. ст. 4, 5, 28, 175, 177, 184 ЦПК України просить суд розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 11.06.2005 року центральним відділом реєстрації шлюбів м. Київа з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1059. 02.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.06.2019 року. В підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення. 30.05.2019 року на адресу суду надійшла заява позивача, якою він просить суд проводити розгляд справи за його відсутності та його представника. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує ( а.с.21). 27.05.2019 року на адресу суду надійшла заява відповідача , якою вона просить суд проводити розгляд справи за її відсутності, повідомляє, що позовні вимоги визнає, просить суд позов задовольнити. Вказує, що строк для примирення надавати недоцільно, після розірвання шлюбу просить суд залишити прізвище « [PERSON] » ( а.с.19). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову відповідачем у справі. Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання . Відповідно до ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача та відповідача, які викладені у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 11.06.2005 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що в Книзі реєстрації шлюбів внесений відповідний актовий запис № 1059 ( а.с.8). За час шлюбу у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] ( а.с.9). Позивач у позові вказує, що шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені та вони проживають окремо. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин є відсутність порозуміння, взаємоповаги, загалом спільне життя вони не ведуть через розходження поглядів на сімейні відносини і сімейні обов`язки. Про бажання примиритися сторони суд не повідомили, навпаки вказали, що строк надавати недоцільно. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст. 112 ч. 2 СК України, зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їх сина. Встановлені судом обставини вказують, що сім`я фактично розпалася, суд вважає, що подальше сумісне проживання подружжя неможливе. Строк на примирення надавати подружжю недоцільно. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 768 грн 40 коп, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved