Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов аргументував тим, що 23.09.2009 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб та зареєстровано його у центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №1340. Від цього шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, наше сімейне життя розвалилося через небажання Відповідача брати участь у вихованні дітей та його зловживанні спиртними напоями. Коли у нас все частіше почали виникати конфлікти та скандали, [PERSON] вигнав мене та наших дітей з нашого будинку і я змушена жити з ними у своїх батьків. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.03.2015 року шлюб між нами було розірвано. Так як Відповідач не брав ніякої участі у вихованні та догляді за дітьми, не надавав жодної матеріальної допомоги, я була змушена звернутися до суду щодо стягнення з нього на мою користь аліментів на утримання дітей. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.06.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 50% заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2015 року до досягнення дітьми повнолітнього віку. Із вказаним рішенням вона звернулася до виконавчої служби ВДВС по Полтавському району Полтавського МРУЮ, де було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки-розрахунку, виданого мені ВДВС по Полтавському району Полтавського МРУЮ станом на 25 квітня 2016 року за [PERSON] наявна заборгованість по виплаті мені аліментів у розмірі 27\~137,5 грн. Оскільки Відповідач так і не виплатив для утримання спільних дітей жодної копійки, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. За кілька місяців до одруження вони з Відповідачем придбали для родини невеликий житловий будинок за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н., село Ваці, вул. Весела, 12. Оформлений цей будинок був на імя [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2009 року. Решту ж дій щодо оформлення цього будинку проводили вже спільно, перебуваючи у шлюбі, підтвердженням чого є запис в технічному паспорті на цей будинок від 20.01.2010 року та витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.01.2010 року. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з абз. 2 п. 23 Постанови Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути й жилі будинки. Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За час перебування у шлюбі з колишнім чоловіком істотно збільшили його цінність внаслідок як трудових, так і грошових затрат, а саме: -Проведеної добудови; -Капітального ремонту; -Побудованої літньої кухні; -Побудова паркану. Також, підтвердженням істотного збільшення вартості цього житлового будинку є той факт, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2009 року його вартість становила 28\~244 грн., а на сьогоднішній день його вартість згідно звіту про оцінку майна від 28.04.2016 року становить 78\~500 грн., що майже в три рази перевищує його початкову вартість. Отже, очевидним є факт істотного збільшення вартості спірного житлового будинку за час перебування нас з Відповідачем у шлюбі за рахунок спільних трудових та грошових затрат, а тому, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Ваці, Полтавського району, Полтавської області, вулиця Весела, №12 має бути визнаний судом обєктом спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у \~разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Проте, згідно з ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім цього, відповідно до п. 24 Постанови при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї . Всі троє малолітніх дітей проживають їз позивачкою, жодних аліментів від Відповідача я не отримую, у звязку з чим за ним виникла заборгованість у розмірі понад 27\~000 грн., жодної участі в духовному чи фізичному розвитку дітей відповідач теж не бере. З доходів позивачка отримує лише кошти по догляду за дітьми від держави. Знайти роботу я не можу, адже на моїх руках знаходиться троє малолітніх дітей, найстарший з яких скоро вже піде до школи. Цих коштів мені ледве вистачає на харчування та одяг для дітей, не говорячи вже про духовний та фізичний розвиток, такий як гуртки, дитячі садки школи, які на сьогодні всі платні. Так само, [PERSON] жодного разу не допоміг з ліками, коли хтось із дітей хворів. Зважаючи на це, вона переконана, що моя частка в спільному сумісному майні подружжя має бути збільшена та становити 2/3. Відповідно до звіту про оцінку майна вартості житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н., с. Ваці, вул. Весела, буд. 12 - його вартість станом на 28.04.2016 року становить 78\~500 грн. Таким чином, ціна даного позову становить 78500*2/3 = 52\~333,33 грн. Отже, у звязку з викладеним прохала визнати житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Ваці, Полтавського району, Полтавської області, вулиця Весела, №12 спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON]; -Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Ваці, Полтавського району, Полтавської області, вулиця Весела, №12. -Стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) судові витрати. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали в повному обсязі та прохали задовільнити з підстав наведених у позові та додаткових поясненнях. Зокрема згідно пояснень позивач позов аргументувала тим, що відповідно до висновку експерта №75 від 09.09.2016 року з 2009 року по 2015 рік були здійсненні невідємні поліпшення домоволодіння за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Ваці, вул. Весела, 12, у складі наступних заходів: демонтоування прибудови літ.а у складі приміщення тамбуру №І; спорудження прибудову з цегляними стінами на монолітному бетонному фундаменті у складі двох приміщень: сіни та комора; у кімнаті №1-2: оздоблення стін та стелі шпалерами, пофарбування частини стіни, пофарбування підлоги; у кухні №1-1: пофарбування стіни; пофарбування підлоги, побілка стелі; 12 Під час судового розгляду сторонами було визнано, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу починаючи з осені 2008 року і до моменту укладення шлюбу 23.09.2009 року. А відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з ч. 2 ст. 74 Сімейного кодексу України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8\~цього Кодексу. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій ним у правовому висновку у справі за № 6-2253цс15, відповідно до якої: «Особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти». Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову вказуючи на його безпідставність з тих причин , що будинок придбаний його батьком а тому позивачка немає ніякого права на нього. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали на те, що мати позивачки продавши картиру в м.Полтава за 75 тисяч доларів розподілила кошти порівну між дітьми по 25итисяч доларів і відповідно спірний будинок був придбаний на ці кошти. Відповідач [PERSON] на спростування пояснень свідків та позивач жодних доказів до суду не надав попрохавши лише викликати в судове засідання свідком його брата [PERSON] хоча в подальшому в ході розгляду справи відмовився від виклику даного свідка. Відповідно до ч.1\~ст.3 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно з ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до п. 22 Постанови Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З огляду на викладені обставини суд вважає позов таким, що підлягає до задовлення. Також суд вважає , що відповідно до ст.. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача судові витрати.

Outcome: approved