Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

позивач звернувся до суд із позовом до відповідача у якому просить позбавити останнього батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбних відносин у сторін народилась дочка. Після припинення шлюбу, дочка залишилась проживати із матір`ю. Судовим рішенням вирішено питання про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дочки. Відповідач ухиляється від виконання свої обов`язків по вихованню дочки, адже не спілкується із дитиною, не бере участі у вихованні, розвитку дитини, не бере участі в утриманні дитини, адже зі сплати аліментів утворилась заборгованість. Всі ці обставини свідчать про наявність підстав для застосування ст. 164 СК України про позбавлення батьківських прав з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання про розподіл судових витрат. . Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 09 листопада 2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва, яка отримана останнім 19 січня 2021 року. 27 січня 2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилам загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 25 березня 2021 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження. 22 квітня 2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутності сторони позивача, у зв`язку із визнанням позову відповідачем 22 квітня 2021 року представник відповідача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Надав суду письмову заяву відповідача про визнання позовних вимог та не заперечує проти їх задоволення. У підготовче засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про хату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням поданих заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження / арк. спр. 6/. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 13 (особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей) Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Дочка проживає із матір`ю, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Ці обставини визнані відповідачем, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд враховує те, що добровільність визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та відповідає інтересам дитини, а відтак прийшов до висновку про те, що у відповідності до ст. 164 СК України та ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позов необхідно задовольнити повністю шляхом позбавлення відповідача батьківських прав відносини дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України у зв`язку із задоволенням позову щодо позбавлення батьківських прав суд не приймає одночасно рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки це питання вирішено у судовому порядку, що підтверджено наявністю виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1016/2970 від 15 січня 2013 року /арк. спр. 12, 14, 15/. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останнім як на підстави для стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами та визнані стороною відповідача у суді. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 139 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 840,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 420,40 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 420,40 грн.

Outcome: approved