Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 13 квітня 2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-900/071/2007 про надання йому грошових коштів у кредит в розмірі 45000 доларів США на строк до 13.04.2032 року. Кредитні кошти ним було отримано. Також згідно кредитного договору він зобов'язався сплачувати відповідачу відсотки за користування кредитом у розмірі за плаваючою відсотковою ставкою у розмірі 4.49% річних+FIDR.(а.с. 06-10). Позивач вважає, що ПАТ «ОТП Банк» не повідомив його перед укладенням договору про умови кредитування, відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на думку позивача, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки підвищився курс іноземної валюти(долар США) по відношенню до національної валюти(гривня), що в свою чергу потягнуло збільшення суми боргу та, як наслідок, погіршення її фінансового становища. Такі умови кредитного договору, на думку позивача є несправедливими, а тому суперечить принципам Цивільного кодексу України. Позивач вважає, що таким чином порушуються його права, як споживача. Також, як зазначив позивач він не мав реальної змоги дати дійсну оцінку положенням Договору. Також, позивач зазначає, що умови договору є несправедливими, оскільки такі умови є корисними виключно для відповідача, умови договору несправедливими, а тому всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, який в конкретному випадку є позивачем. З посиланням на зазначені обгрунтування позову [PERSON] вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним. В судовому засіданні представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким визнати кредитний договір № ML-900/071/2007 від 13.04.2007 року недійсним. Представник відповідача надав в судове засідання письмові заперечення. Просив суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з його безпідставністю. Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів заяви на отримання споживчого кредиту від 05.04.2007 року за підписом [PERSON] вбачається, що останній в письмовій формі отримав у повному обсязі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача». Судом також не приймається до уваги твердження позивача про те, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки після його підписання підвищився курс іноземної валюти по відношенню до національної валюти, що призвело до збільшення суми боргу та, як наслідок погіршення його фінансового становища. Дане твердження не може бути прийняте судом до уваги за наступних мотивів. Позивачем у судовому засіданні не доведено, що він як сторона договору, в момент його укладення був впевнений у тому що така зміна обставин як підвищення курсу долара США по відношенню до гривні не настане. Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. З матеріалів кредитного договору № ML-900/071/2007 від 13.04.2007 року, зазначена позивачем обставина, як істотна, не визначена, тобто при укладенні кредитного договору його сторони не визначали таку обставину (підвищення курсу долара США по відношенню до гривні), істотною. Також позивачем не надано суду доказів про наявність одночасно чотирьох умов передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, що слугували б підставою для розірвання кредитного договору саме на таких підставах. В даному випадку, надаючи оцінку доводам позивача, суд вважає, що позивач перед укладенням договору кредиту оцінював(повинен був оцінити) можливі валютні ризики і мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів іноземних валют з часу введення в обіг національної валюти та її девальвації. Суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що під час укладення договору волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало його внутрішній волі. Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача з посиланням на норми статті 215 Цивільного кодексу України. Посилання позивача на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не береться судом до уваги за вищенаведених мотивів. Також суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що умови договору є несправедливими, оскільки відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Суд бере до уваги, що позивачем було особисто, добровільно укладено оспорюваний договір. Посилання позивача на здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, на погляд суду є формальними і нічим необґрунтованим, а тому також не береться до уваги, оскільки містить лише посилання на наявність такого без наведення будь-яких обгрунтувань. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed