Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права власності. Посилався на те, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2501/1007/71-400 від 03.10.2007 року, на користь позивача, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS]. У звязку із цим, [PERSON] «Кредитні ініціативи» набуло право власності на вказане нерухоме майно, а відповідачі, в свою чергу, право власності на нього втратили. Незважаючи на це, відповідачі [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати у вказаній квартирі, з реєстраційного обліку не знімаються, у звязку із чим порушують права та інтереси позивача. Оскільки, відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірне житлове приміщення, просив усунути перешкоди у здійснення права власності, шляхом виселення та зняття з реєстрації в примусовому порядку [PERSON], [PERSON] з квартири №31, яка знаходиться по вул.Кармелюка, 116 м.Чернівці. Також стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява, в якій він просить суд справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, суд про причини неявки не повідомили. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24.09.2013р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2501/1007/71-400 від 03.10.2007 року, яка станом на 03.06.2013 року становила \~553470,18 грн. на користь [PERSON] «Кредитні ініціативи» звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,2 кв. м., житловою площею 39,1 кв. м., яка належала \~[PERSON] \~на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03.10.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] за реєстрованим №2944 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 03.10.2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ«Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. На підставі вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, судом видано виконавчий лист, який передано для виконання у ДВС (а.с.13,14). Згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки вказаний предмет іпотеки квартира [ADDRESS] реалізована на прилюдних торгах не була, а [PERSON] «Кредитні ініціативи» виявило бажання залишити його за собою, на підставі акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу за кредитним договором, позивач набув права власності на вказане майно. Вказане підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна від 07.12.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.12). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 29 січня 2018 року, [PERSON] «Кредитні ініціативи» на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.9-10). При цьому, судом не здобуто доказів про те, що набуття права власності позивачем відповідачами було оскаржено та з цього приводу є наявне рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, за таких обставин, власником квартири [ADDRESS] є саме позивач [PERSON] «Кредитні ініціативи», а попередній її власник втратив право на її користування. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, зокрема, довідки виписки з домової книги про склад сім»ї та реєстрацію, виданої 21.03.2017р головою правління ОСББ «Кармелюка 116», у вказаному нерухомому майні зареєстрований попередній власник [PERSON] та його син [PERSON] (а.с.11). Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ч1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. З метою усунення свої порушених прав на вільне володіння та користування належного йому на праві власності майна, [PERSON] «Кредитні ініціативи» зверталося до відповідачів із досудовою вимогою про добровільне виселення. Однак відповідачі жодним чином на неї не відреагували, що і спонукало позивача звернутися до суду із вказаним позовом (а.с.24,25). Частиною 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, суд виходить із наявних у справі доказів, наданих позивачем. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Крім того, як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У звязку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню пропорційно судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом. Разом з тим, на погляд суду, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, виходячи з наступних підстав: Виходячи з положень чинного житлового законодавства та судової практики, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Згідно вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, на підставі зазначеної норми Закону усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обовязок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку та є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Тобто, наявність рішення суду про усунення перешкод у користуванні права власності, шляхом виселення є автоматичною підставою для зняття її з реєстраційного обліку.

Outcome: partial