Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач звернувшись до реєстраційної служби Полтавського РУЮ для реєстрації свого права власності на жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], - отримав письмову відмову в якій зазначено, що він не є власником вказаного будинку та належить він колгоспному двору, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від відповідача Микільської сільської ради Полтавського до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти задоволення позовних вимоги. В судове засідання представник Реєстраційна служба Полтавського РУЮ не з'явився з невідомих суду причин, будучи повідомленим належним чином про час та місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи подані заяви суд дійшов до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ч. 1 ст. 57 ЦПК України, Відповідно ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 1988 року позивач, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 19 січня 1988 року [PERSON] придбав будинок за вказаною адресою. Даний договір було зареєстровано в Микільській сільській раді, а 14 вересня 1988 року та було видано свідоцтво на право власності на жилий будинок, який розташований в [ADDRESS]. При цьому у даному свідоцтві вказано, що цей будинок належить «колгоспному двору, голова якого [PERSON]». Як встановлено, 13 січня 2015 року на замовлення позивача було виготовлено новий технічний паспорт на житловий будинок в [ADDRESS]. Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району, за вказаною адресою розташований належний позивачу житловий будинок літ. А-1 у складі приміщень: веранда 1 площею 8.6 кв.м., коридор 1 площею 2,6 кв.м., вітальня 2 площею 13.4 кв.м., кухня 5 площею 8,7 кв.м., кімната 3 площею 9,3 кв.м., кімната 4 площею 7,0 кв.м., санвузол 6 площею 2,6 кв.м. З надвірними будівлями та спорудами: літня кухня літ. Д, гаражі літ д, сараї літ. Б, В, погріб літ в, вбиральня літ. Г, вигріб №3, свердловина №4, ворота, хвіртка, огорожа №1,2. У вказаному технічному паспорті штампи щодо самовільного будівництва відсутні. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року затверджено Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна: Відповідно до розділу 2 п. 2.2. вказаної інструкції, із змінами від 08.01.2013 року, житловий будинок складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Характерними допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення. тощо. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні, тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, тощо). Розділом 3 п.3.2. зазначеної вище Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна передбачено, що виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), тощо, підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка. При виявленні об'єктів, які відповідно до цієї Інструкції вважаються об'єктами самочинного будівництва, суб'єкт господарювання зобов'язаний повідомити про це органи державного архітектурно-будівельного контролю. Крім того, даним розділом Інструкції передбачено, що не належать до самочинного будівництва: для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, тощо; улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх не капітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін; зміна призначення господарських будівель; індивідуальні (садибні) житлові будинки, дачні будинки, господарські і присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України № 304 від 13.06.2012 року затверджено зміни до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних садибних житлових будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт. Так, згідно п.3.1 розділу 3 Порядку передбачено, що «документом який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних садибних житлових будинків, вимогам законодавства, є технічний паспорт складений за результатами технічної інвентаризації. Встановлено, що позивач звернувшись до реєстраційної служби Полтавського РУЮ для реєстрації свого права власності на не рухоме майно, а саме жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований на зазначеній вище земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], - отримав письмову відмову в якій зазначено, що він не є власником вказаного будинку та належить він колгоспному двору. Згідно витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 5301695652014 за позивачем, як за власником обліковується земельна ділянка площею 0.25 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, за кадастровим номером 5324083904:04:001:0244. Згідно свідоцтва про право на власність на нерухоме майно від 26.12.2014р., індексний №31759302 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 26.12.2014р., індексний №31759514 у [PERSON] в приватній власності перебуває земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.25га за кадастровим номером 5324083904:04:001:0244, що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: п.1) визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилисящодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовимидоказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна ізсторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнатитакий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується. розпоряджається своїм майном на власний розсуд, також власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями етапі 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховуючи, те що право власності на вказаний житловий будинок було набуте позивачем правомірно та у відповідності до норм діючого законодавства, вважає, що відмова в державній реєстрації права власності нерухоме майно, порушує права та інтереси позивач, як власника нерухомого майна, а тому позов є обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою:[ADDRESS]. На підставі вищевказаного відповідно до ст. 15, ст. 16, ст.220, ст. 316, 317, 321 ст. 328, ст. 334, ст. 373, ст. 392, ст. 655ЦК України,

Outcome: approved