Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 18 березня 1994 року між ним та відповідачкою, посилаючись на те, що вони мають різні погляди на життя, та між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки. Шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені, однією сімєю не проживають, не ведуть сумісне господарство. Від даного шлюбу сторони дітей не мають, проте вирішити спір у позасудовому порядку не мають можливості. На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб. Сторони у судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за її та позивача відсутності, наполягають на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявилася про час, місце і дату судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Крім того, судова повістка надсилалась відповідачці за її зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS]. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивачки про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18 березня 1994 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 252 /а.с.5/. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Як встановлено судом, причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони мають різні погляди на життя, та між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки, однією сімєю сторони не проживають, не ведуть сумісне господарство з 2003 року. Намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, позов може бути задоволено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини є неможливим, а тому позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання шлюбу є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved