Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17.03.2011 року між ним та відповідачем було досягнуто домовленості про виконання робіт за договором підряду. Предметом договору підряду виступало виконання робіт з будівництва будинку за адресою: [ADDRESS]. Процес виконання робіт було погоджено сторонами в три етапи, а строк їх виконання - три місяці. Для початку виконання робіт та закупки будівельних матеріалів він надав відповідачу грошові кошти в сумі 6 500,00 доларів США 17.03.2011 року та згодом для облаштування фундаментів 4 500,00 доларів США, про що відповідачем написано розписки. Між ним та відповідачем було досягнуто домовленості про те, що відповідач повинен надати звіт про використання отриманих коштів, а свою роботу він здійснює безоплатно. У зв'язку з тим, що станом на 05.09.2011 року відповідачем не було виконано досягнутої домовленості щодо виконання будівельних робіт, він надіслав останньому вимогу про повернення отриманих коштів, яка залишена відповідачем без належного реагування. З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача кошти, отримані за договором підряду, в розмірі 148 787,42 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 11 000,00 доларів США, та судові витрати. В подальшому позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи грошові кошти у розмірі 7 497,00 доларів США, що станом на дату подання позову згідно з курсом НБУ становить 116 784,65 грн., та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, зазначених в заяві, та просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказував, що між ним та позивачем було укладено усну угоду про будівництво будинку по [ADDRESS]. Для цього він отримав від позивача грошові кошти, за які розпочав будівництво: викликав екскаватори, які викопали траншеї під фундамент; закупив бетон, з якого залив фундамент; замовив опалубку; докуповував необхідні будівельні матеріали; розраховувався з робітниками та за доставку техніки тощо. Таким чином, він добросовісно виконував свої зобов'язання, що підтверджується чеками та накладними на придбання матеріалів. Розрахунок з найманими працівниками та транспортними засобами виконувався готівкою без розписок. Всі витрати в розмірі 60 124,00 грн. підтверджені його звітом про використання коштів. Твердження позивача про порушення ним зобов'язань в частині строків виконання робіт вважає безпідставними, оскільки будівельні роботи були припинені селищною радою у зв'язку з їх виконанням без проектної документації, дозволу та правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Також, зазначав, що позивач вже звертався до суду з даного предмету спору та 17.07.2013 року в задоволенні його позову було відмовлено. Крім того, просив застосувати позовну давність, оскільки кошти він отримував 17.03.2011 року та 27.05.2011 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 08.09.2014 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За приписом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору; пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. При цьому, положеннями чинного законодавства, що регулює підрядні відносини, зокрема, ст.ст. 837, 875 ЦК України, не встановлена обов'язкова письмова форма договору підряду. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено усну угоду про виконання робіт з будівництва будинку за адресою: [ADDRESS]. Процес виконання робіт було погоджено сторонами в три етапи: перший етап - улаштування траншей для фундаментів, в'язка арматури, установка опалубки, заливка бетону, виготовлення бетонної плити; другий етап - установка несучих колон, улаштування монолітних пінобетонних стін, встановлення перегородок, виготовлення плити перекриття між першим та другим поверхами; третій етап - улаштування мансарди, улаштування даху. Строк виконання робіт за кожним з етапів - один місяць. 17.03.2011 року для закупки будівельних матеріалів та оплати послуг працюючих позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 6 500,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою від 17.03.2011 року. Згідно з розпискою від 27.05.2011 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 4 500,00 доларів США для облаштування фундаментів. Наведені вище обставини визнані сторонами та встановлені рішенням Сихівського районного суду м Львова від 17.07.2013 року, яке набрало законної сили, а тому відповідно до приписів ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Частиною 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. 05.09.2011 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист про відмову від договору підряду та вимогою про повернення отриманих за даним договором грошових коштів в розмірі 11 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.08.2011 року становило 87 670,00 грн., з огляду на недотримання відповідачем строків виконання робіт та ненадання звіту про витрачання коштів. Згідно зі звітом про витрати коштів на придбання будівельних матеріалів та оплату послуг працюючих і задіяної техніки на приватному будівельному об'єкті за адресою: [ADDRESS] від 25.06.2012 року, складеним відповідачем [PERSON], витрати на виконання робіт, обумовлених укладеним між сторонами договором підряду, склали 60 124,00 грн. Крім того, відповідачем надано копії накладних на придбані матеріали, механізми, послуги доставки в підтвердження здійснених витрат на виконання робіт. Проте, суд не вважає дані документи належними та допустимими доказами вартості робіт, що були предметом договору підряду, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не дають суду змоги достеменно встановити факт використання відповідачем всього обсягу будівельних матеріалів для будівництва будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи від 28.08.2014 року № 2549 загальна вартість будівельних робіт виконаних по спорудженню житлового будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] станом на момент їх виконання в березні-квітні 2011 року без урахування вартості будівельних матеріалів, необхідних для викопування траншей під фундамент, складає 14 873,00 грн.; загальна вартість будівельних матеріалів без врахування вартості будівельних матеріалів, необхідних для викопування траншей під фундаменти, складає 12 950,40 грн. Таким чином, загальна сума коштів, використаних відповідачем для виконання робіт за договором підряду, становить 27 823,40 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2011 року (1 долар США = 7,9439 грн.) складало 3 503,00 долари США (27 823,40 / 7,9439). З урахуванням наведеного, сума коштів, які отримані відповідачем від позивача та не використані при виконання будівельних робіт, становить 7 497,00 доларів США (11 000,00 - 3 503,00), що станом на 10.12.2014 року згідно з офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 15,5775 грн.) становить 116 784,64 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Норми даної статті застосовуються для вирішення спорів, пов'язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов'язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо. Для виникнення зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. До відсутності правової підстави дана стаття відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа набула майно, вказаний договір було розірвано тощо. В даному випадку майном є грошові кошти, які були отримані відповідачем у вигляді попередньої оплати за виконання будівельних робіт. Оскільки договір, що було укладено між позивачем та відповідачем, та за яким [PERSON] набув 116 784,65 грн., вважається розірваним, підстава на якій зазначені кошти були набуті - відпала, тобто отримані відповідачем кошти набуті ним без достатніх на те правових підстав. Відтак, відповідач зобов'язаний повернути цю грошову суму позивачу. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про порушення ним зобов'язань в частині строків виконання робіт через їх припинення селищною радою у зв'язку з відсутністю проектної документації, дозволу та правовстановлюючих документів на земельну ділянку з огляду на імперативні норми ч. 4 ст. 849 ЦК України, за якими замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду незалежно від причин такого рішення. Безпідставною є і заява відповідача про застосування позовної давності з огляду на отримання ним коштів 17.03.2011 року та 27.05.2011 року та звернення позивача з даним позовом до суду 08.09.2014 року. Відповідно до норм ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Незважаючи на отримання відповідачем грошових коштів за договором 17.03.2011 року та 27.05.2011 року, даний договір було розірвано позивачем 05.09.2011 року шляхом направлення відповідного листа, який згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення отриманий відповідачем 08.09.2011 року. В листі про розірвання договору підряду позивач висунув вимогу про повернення коштів протягом двох тижнів - не пізніше 19.09.2011 року, а тому саме з цієї дати відповідно до норм ч. 5 ст. 261 ЦК України слід обчислювати початок перебігу строку позовної давності за спірними правовідносинами, який закінчився 19.09.2014 року. З даним позовом позивач звернувся до суду 08.09.2014 року, тобто з дотриманням загального трирічного строку позовної давності. За наведених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1 167,85 грн. З урахуванням зменшення позивачем позовних вимог в ході розгляду справи відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу з Державного бюджету України слід повернути надмірно сплачений судовий збір в розмірі 320,22 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved