Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату за період з червня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 111 696,57 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 18 січня 2013 року він працював на посаді директора відділення «Запорізький Центр науково-технічної інформації» з посадовим окладом згідно штатного ропису 3000,00 гривень. З червня 2014 року йому почали виплачувати заробітну плату нерегулярно та не в повному обсязі, через що за період з 01 червня 2014 року по 01 січня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 111 696, 57 гривень. Оскільки відповідач добровільно суму заборгованості йому не виплатив, вимушений звернутися за захистом порушеного права до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2018 року по справі відкрито провадження. 01 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що у червні 2014 року на підставі заяви [PERSON] згідно до ст.ст. 32, 56 КЗпП відповідним наказом директора підприємства йому встановлювався неповний робочий тиждень на умовах відпрацювання 0,2 тривалості денної норми робочого часу (1,6 часу на день). Зведені накази видавалися щомісяця з включенням усіх працівників підприємства, які подали відповідні заяви . До серпня 2017 року [PERSON] встановлювався неповний робочий тиждень на умовах відпрацювання 0,2 тривалості денної норми робочого часу (1,6 часу на день). Наказом від 27 липня 2017року №51-к на підставі заяви [PERSON] від 17.07.2017 йому встановлений неповний робочий день з 01.08.2017 року . Оскільки позивачем не надано доказів про відпрацювання ним повної норми робочого часу, відповідно до чинного законодавства та колективного договору, у період з 01.06.2016 по 31.12.2017, за яку він вимагає виплати 100% заробітної плати за посадовим окладом, вважає, що позов є необґрунтованим. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримала частково, та з урахуванням довідок наданих відповідачем , та заяви [PERSON] про встановлення йому неповного робочого часу з серпня 2017 року, вважала за необхідне стягнути на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 101 760,92 гривень. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює в ДП «Укртехінформ» з 18.01.2013 року по теперішній час на посаді директора відділення «Запорізький центр науково-технічної інформації», що підтверджено наказом №8-К від 18.01.2013 року . З 18.01.2013 року по 31.12.2016 року посадовий оклад [PERSON] складав 3000,00 грн. , що встановлено штатним розписом , затвердженим 21.10.2013 року . Згідно штатного розпису на 2017 рік, введеного в дію з 01.01.2017 наказом від 03.01.2017 №1 [PERSON] встановлений посадовий оклад 3500,00 грн. . У відповідності до заяви [PERSON] від 17.07.2018 року останньому з 01 серпня 2017 року встановлено неповний рабочий день тривалістю 4 години , що підтверджено заявою позивача та наказом відповідача від 27 липня 2017 року № 51-к від 27 липня 2017 року. Разом з тим , довідками про доходи [PERSON] за 2017, 2016 року , виданими ДП «Укртехінформ» 24 вересня 2018 року та випискою з карткового рахунку [PERSON] , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з червня 2014 року по 31 грудня 2017 року підтверджено , що позивачу заробітна плата не була виплачена в повному обсязі , а саме: 1) заборгованість з заробітної плати за 2014 рік складає 18 309,88 грн.: Виплачено 5 690,12 грн.: 03.06.2014 р. - 1320,45 грн. 10.06.2014 р.-608,85 грн. 07.07.2014 р.-686,49 грн. -26.08.2014 р.-625,74 грн. 17.09.2014 р.-569,85 грн. 10.10.2014 р.-569,40 грн. -23.10.2014 р.-569,40 грн. -07.11.2014 р.-56,94 грн. -25.12.2014 р.-683 грн. Підлягає виплаті 24 000 грн. (з 01.05.2014 р. по 31.12.2014 р. - 8 місяців X 3000 = 24000 грн.) 2) заборгованість з заробітної плати за 2015 рік складає 32 802,58 грн.: Виплачено 3 197,42 грн.: 11.06.2015 р.-2286,38 грн. -24.09.2015 р.-455,52 грн. -29.12.2015 р.-455,52 грн. Підлягає виплаті 36 000 грн. (з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. - 12 місяців X 3000 = 36000 грн.) 3) заборгованість з заробітної плати за 2016 рік складає 31 489,93 грн.: Виплачено 4 510,07 грн.: -08.02.2016 р.- 1371,78 12.03.2016 р.-813,05 грн. -06.06.2016 р.-386,40 грн. -05.08.2016 р.-386,40 грн. -30.08.2016 р.-388,61 грн. -28.10.2016 р.-388,61 грн. -22.11.2016 р.-З86,40 грн. -26.12.2016 р.-388,82 грн. Підлягає виплаті 36 000 грн. (з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. - 12 місяців X 3000 = 36000 грн.) 4) заборгованість з заробітної плати за 2017 рік складає 19 158,53 грн.: Виплачено 14 091,47 грн.: - 16.02.2017р. - 386,40 -06.04.2017р. -386,40 грн. - 12.05.2017р. - 200 грн. -23.05.2017р. - 200 грн. -20.06.2017р. - 2777,75 грн. - 17.07.2017р. - 284 грн. -31.07.2017р. - 382,05 грн. - 19.08.2017р. - 1408,75 грн. -29.09.2017р. - 880,47 грн. -24.10.2017р. -2451 грн. -07.11.2017р. - 2217,5 грн. - 15.12.2017р. - 2517,15 грн. Підлягає виплаті 33 250 грн. (з 01.01.2017 р. по 31.07.2017 р. - 7 місяців = 24500 грн., з 01.08.2017 р. по 31.12.2017 р. - 5 місяців X 1750 = 8750 грн.). Заборгованість з 01.06.2014 р. по 01.01.2018 р. складає 18 309,88 грн. + 32 802,58 грн. + 31489,93 грн. + 19158,53 грн. = 101 760,92 грн. Разом з тим, з цієї суми підлягають відрахуванню виплати здійснені підприємством відповідача по відрахуванню із заробітної плати по виконавчому листу , виданому 05.03.2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя у справі 2-2319/2010 в розмірі 1161,59 гривень за 2017 рік, та в розмрі 669,36 гривень за 2016 рік , а отже сума заборгованості по заробітній платі складає 99 929,97 гривень . Суд звертає увагу, що представник відповідача надані позивачем розрахунки не оспорював, так само як і не оспорював факт невиплати заробітної плати в розмірі, визначеному штатним розкладом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї відповідно до актів законодавства і колективного договору на підстав укладеного трудового договору. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівнику, регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох раз на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Суд не може прийняти до уваги докази відповідача стосовно встановлення на Державному підприємстві «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» скороченого робочого часу, виходячи з наступного. Відповідно абзацу 3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно абзацу 4 ст. 32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом б статті З6 КЗпП України. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 21, 22 Закону «Про оплату праці»роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилась браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Надані суду відповідачем копії наказів Державного підприємства «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» про встановлення скороченого робочого часу за період з червня 2016 року по серпень 2017 року не відповідають абзацу 3 ст. 32 КЗпП України, так як вони не містять підпису позивача про ознайомлення з ними, та відповідно - погодження із змінами істотних умов праці на ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» . Таким чином, надані в якості доказів по справі накази ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» про встановлення режиму неповного робочого часу не відповідають нормам трудового законодавства, та не є допустимими та належними доказами, що мають свідчити про встановлення режиму неповного робочого часу для позивача та його ознайомлення з ними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати обґрунтовані та підлягають задоволенню частково , а тому з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати , з урахуванням відрахувань із заробітної плати по виконавчому листу, яка в загальному розмірі становить 99 929 ,97 гривень . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial