Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом в якому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 23.01.1983 року, на житловий будинок за адресою м. Одеса, вул. Гладкова, 245 , загальною площею 60, кв. м , житловою площею 33,8 кв. м та який складається з літ. «А», літ. «Б» літня кухня, літ. «В», «Г», «Е»- сараї, літ. «Д» - вбиральня, №1-5 огородження; I - цистерна , розташованих на земельній ділянці 1232 кв.м. Представник позивача надав до суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутністю. Відповідачі до суду не зявились надали до суду заяви про слухання справи у їх відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 січня 1983 року помер й батько позивача [PERSON]. Смерть зареєстрована Жовтневим РАГС м. Одеси, актовий запис № 654 від 24 січня 1983 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами в місті Одесі по вул. Гладкова, № 245. Згідно технічного паспорту на будинок № 245 по вул.. Гладкова, в місті Одесі, виданого КП «ОМБТІ та РОН» від 25.10.2007 року житловий будинок літ «А» складається з приміщень: 1-1 веранди площею 6,0 кв.м.; 1-2 - коридор площею 5,1 кв.м.; 1-3 - житлової кімнати площею 14,8 кв.м., 1-4 -кухні площею 7,7 кв.м.; 1-5 - житлової кімнати 19.0 кв.м., 1-6 - веранди 7.4 кв.м. Всього загальною площею 60,0 кв.м., із них житловою площею -33,8 кв.м.,підсобною площею-26,2 кв.м. Житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Гладкова № 245, в місті Одесі, розташований на земельній ділянці 1232 кв.м. Спадкоємцями після смерті батька [PERSON] є син померлого, [PERSON], дружина померлого [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] ЯЦ № 943837, свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] Позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька так як постійно проживав разом з батьком на час його смерті , що підтверджується довідками з місця проживання , відмітками в домовій книзі, квитанціями про сплату земельного податку , квитанціями про сплату страхових виплат, тощо. Ці всі дії свідчать про фактичне прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] , померлого 23.01.1983 р. Згідно свідоцтва про смерть ІІ № 418345 вбачається, що 07.09.1954 року померла мати позивача [PERSON] Постановою Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 05.05.2015 року № 1391/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 245 по вул. Гладкова в місті Одесі , який належав його батькові [PERSON] , померлому 23.01.1983 року та матері [PERSON], померлої 07.09.1984 року. Згідно відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 03.13.2015 року вбачається ,що житловий будинок з надвірними спорудами розташований в м. Одеса , вул. Гладкова, 245, належав померлому з 1951 року . Згідно даних домової книги та довідок з місця проживання [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою з 1951 року до дня смерті ,на його імя були відкриті особові рахунки та укладені договори на постачання електроенергії, на водопостачання та водовідведення з моменту будівлі будинку. Також померлий протягом всього часу проживання в будинку сплачував обовязкові страхові платежі на будівлю та сплачував земельний податок . Таким чином [PERSON] фактично був власником вказаного житлового будинку, його права на цей будинок ніким не оспорювались, будинок знаходився в повному володінні та користуванні померлого та членів його сім`ї . Відповідно до ст. 529 ЦК України ( 1963 р.), який діяв на час відкриття спадщини, та ст.ст. 1261, 1267 ЦК України ( 2003 р.) спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках є діти померлого. На підставі ст.ст.548, 549 ЦК України (1963 р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном , або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України ( 2003 року) спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування п. 23 , Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Такими доказами при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування є записи у погосподарських книгах підтверджують право власності на житловий будинок та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленням органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до постанови КМ України від 17.10.2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» документом , що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку,садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди,прибудови до них,побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна . Належність будинку [PERSON] підтверджується тим, що житловий будинок літ. «А», літня кухня літ „Б сараї літ. «В», «Г», «Е», убиральня літ „Д, огородження 1- 5, I цистерни побудовані до 05.08.1992 року, то відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за № 127, зареєстрованого в Мінюсті України 10.07.2001 року № 582/5773 (із змінами та доповненнями) такі будівлі не є самочинними. Спадковий житловий будинок ( вул. Гладкова, № 245) , а саме житловий будинок літ «А» побудований в 1958 році, житловий будинок літ. « Г», сарай літ. «В» побудовані в 1978 році, сарай літ.»Ж» «Д» побудований в 1990 році і вважаються такими, що прийняті в експлуатацію. Таким чином вбачається, що [PERSON] фактично був власником вказаного житлового будинку, його права на цей будинок ніким не оспорювались, будинок знаходився в повному володінні та користуванні померлого та членів його сім`ї . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування, п. 2 , справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення , які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкодавців. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Факт володіння на праві приватної власності [PERSON], померлого 23.01.1983 року, житловим будинком з надвірними спорудами в місті Одесі по вулиці Гладкова 245, підтверджується: домовою книгою на житловий будинок № 245 по вул. Гладкова в м. Одесі; страховими свідоцтвами на страхування будинку та сплату земельного податку по вул. Гладкова 265, за період з 1964 року по2012 рік включно; довідками ЖЕК; технічним паспортом на будинок станом на 1956- 2007 рік. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved