Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив, в обґрунтування якого вказав, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.03.2006 року серія ЯБ №573600 йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,3321 га по вул. Мошляка в с. Білозір'я Черкаського району Черкаської області, кадастровий номер 7124981000:03:002:0088 з цільовим використанням для ведення особистого селянського господарства. Відповідач по даній справі [PERSON] є суміжним землекористувачем. Єдиний доступ до належної позивачу на праві власності земельної ділянки є визначений на плані його земельної ділянки як проїзд до вул. Лисенка. Відповідач самовільно обгородив вказаний проїзд, на ворота, якими закінчується проїзд на вул. Лисенка, поставив замок, чим унеможливив йому доступ до його земельної ділянки. Крім того, відповідач зробив вигрібну яму на відстані 3 метрів від його артезіанської свердловини, порушивши при цьому санітарні норми. З даного приводу 17.10.2016 року він звернувся з заявою до Білозірської сільської ради. Протоколом узгоджувальної комісії Білозірської сільської ради від 02.11.2016 року не виявлено порушень та зобов'язано відповідача [PERSON] при необхідності для проїзду не чинити позивачу перешкоди. Вказаний протокол затверджено рішенням Білозірської сільської ради №27-38/У11 від 21.11.2016 року. Питання вигрібної ями не розглядалось. У звязку з чим просить постановити рішення, яким зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по вул. Мошляка в с. Білозір'я, Черкаського району Черкаської області шляхом демонтування воріт на проїзді та стовпів для паркану;зобов'язати відповідача демонтувати вигрібну яму, яка розташована на відстані менше, ніж 20 м від межі між земельними ділянками; визнати недійсними протокол узгоджувальної комісії сільської ради від 2.11.2016 року та рішення Білозірської сільської ради №27-38/У11 від 21.11.2016 року; стягнути судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві підтримали і просили суд позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він встановив паркан навколо земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, що жодним чином не може вплинути на порядок користування позивачем земельною ділянкою та під час оформлення ним права власності належним чином погоджував з позивачем межі земельних ділянок, що підтверджено актом погодження меж земельних ділянок. Також необґрунтованою є вимога позивача щодо демонтування вигрібної ями, оскільки остання не використовується як вигрібна яма, у звязку з чим просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Представник Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно чинного законодавства, що підтверджується поштовими повідомленнями в матеріалах справи. В судовому засіданні встановлені такі обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.03.2006 року серія ЯБ №573600 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,3321 га по вул. Мошляка в с. Білозір'я Черкаського району Черкаської області, кадастровий номер 7124981000:03:002:0088 з цільовим використанням для ведення особистого селянського господарства. 17.10.2016 року позивач звернувся з заявою до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області щодо проїзду до його земельної ділянки за адресою: с.Білозір'я, пров.Лисенка та вирішення питання щодо вигрібної ями. Відповідно до протоколу узгоджувальної комісії Білозірської сільської ради від 02.11.2016 року не виявлено порушень та зобов'язано відповідача [PERSON] при необхідної для проїзду не чинити позивачу перешкоди. Рішенням Білозірської сільської ради №27-38/У11 від 21.11.2016 року затверджено протокол узгоджувальної комісії Білозірської сільської ради від 02.11.2016 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.06.2013 року № 527 [PERSON] є власником житлового будинку по пров. Лисенка, 6, в с. Білозіря, Черкаського району Черкаської області. Рішенням Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 23.07.2013 року № 52-5/VI [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1774 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (в звязку з переходом права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.06.2013 року № 527) в адміністративних межах Білозірської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: с.Білозір'я, пров.Лисенка,6. 12.11.2013 року директор ПП «Геотоп-Сервіс» [PERSON] склав акт визначення та погодження меж земельної ділянки площею 0,1774 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по пров. Лисенка, 6, в с. Білозіря, Черкаського району Черкаської області. Рішенням Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 23.12.2013 року № 29-101/VIІ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробленого ПП «Геотоп-Сервіс» та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1774 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по пров. Лисенка, 6, с. Білозіря, Черкаського району, Черкаської області. Права власності на земельну ділянку площею 0,1774 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по пров. Лисенка, 6, с. Білозіря, Черкаського району Черкаської області належить [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №78249769 від 17.01.2017 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7101095202014 від 09.01.2014 року. При розгляді позову про усунення порушення права власності на земельну ділянку зобов'язати відповідачів відновити межі, та стягнути понесені витрати, суд повинен встановити факти, які підлягають доказуванню в справі та мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а саме: час та підстави набуття позивачем прав на земельну ділянку, порядок користування нею з моменту набуття прав на земельну ділянку, розмір спірної земельної ділянки, дотримання відповідними органами вимог законодавства під час передачі , як позивачу, так і відповідачам у власність земельних ділянок, що перебували у користуванні позивачів, наявність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки, перевірити належним чином доводи позивача щодо набуття ним права власності на земельну ділянку та порушення права власності на земельну ділянку і при виявленні порушення зобовязати відповідачів відновити межі та стягнути з них понесені позивачем збитки. Відповідно до вимог\~ст.116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до роз'яснень\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7\~(Із змінами, внесеними згідно зпостановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства» при розгляді цивільних справ\~\~суди повинні враховувати, що\~\~з 1 січня 2002 р. відповідно до\~статті 125 ЗК\~право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із\~Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-VI\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно\~ст. 1 ЦПК України\~метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Згідно\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно із вимогами ст.ст.\~60,\~61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 106 Земельного Кодексу України, нормами якої позивач обґрунтував свої вимоги, передбачає що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Разом з тим, позивачем не додано будь-якого доказу, який би підтверджував, що дійсно відповідач чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку та порушив його права, оскільки самовільно на його думку обгородив проїзд чим унеможливив доступ до земельної ділянки з кадастровим номером 7124981000:03:002:0088 та цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідач [PERSON] встановив паркан навколо земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, що жодним чином не може вплинути на порядок користування позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером 7124981000:03:002:0088, оскільки відповідач [PERSON] під час оформлення права власності належним чином погоджував з позивачем межі земельних ділянок, що підтверджено актом погодження меж земельних ділянок. Оскільки відповідач [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу придбав житловий будинок за адресою вул. Пластунівський (Лисенка), 6, с. Білозіря, Черкаського району Черкаської області та відповідно ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України правомірно використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, твердження позивача щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою безпідставні, оскільки позивачем не піднімалось та не вирішувалось питання щодо забезпечення проїзду по земельній ділянці кадастровий номер 7124981000:03:002:1077 площа 0,1774 яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] Також необґрунтованою є вимога позивача щодо демонтування вигрібної ями, яка розташована зі слів позивача на відстані менше ніж 20 метрів від артезіанської свердловини, оскільки під час судових засідань позивачем не надано суду відповідні докази чи пояснення того, що даний інженерний обєкт, який складається з кількох бетонних кілець, що знаходяться в землі, можливо вважати вигрібною ямою, спірна споруда взагалі з пояснень відповідача в судовому засіданні недіюча та використовується останнім для зберігання кормів. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним протоколу погоджувальної комісії від 02.11.2016 року та рішення Білозірської сільської ради №27-38/VII від 21.11.2016 року, яким було затверджено протокол погоджувальної комісії від 02.11.2016 року вона є необґрунтованою, оскільки рішення Білозірської сільської ради №27-38/VII від 21.11.2016 року може бути визнано недійсним чи скасувано лише на підставі рішення суду, у випадку порушення у даному рішенні конституційних прав громадян, а саме акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку згідно частини десятої статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та Рішення Конституційного Суду № 7-рп/2009 від 16.04.2009. Виходячи з наведеного, прийняття оскаржуваногго рішеня відбулося у відповідності до наданих законом повноважень, у спосіб, передбачений діючими нормативними актами, при чіткому дотриманні процедури та діючого законодавства, а тому за недоведеності порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття рішення Білозірської сільської ради №27-38/VII від 21.11.2016 року, суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги позивача. Тобто, позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування позовних вимог,що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогамст.57-59 ЦПК України.

Outcome: dismissed