Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Фонду Державного майна України, про стягнення заборгованості з заробітної плати. Свої вимоги обґрунтував тим, що він працював у відповідача на ВАТ «Словянський керамічний комбінат» з 01 грудня 1998 року по 29 листопада 2000 року. З 01 січня 1999 року ВАТ «Словянський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Рішенням Словянського міського суду №2-722-2004 року від 1 червня 2004 року про стягнення заборгованості по заробітній платі було стягнуто на його користь суму 775 грн. 00 коп. Рішення суду було своєчасно надано до відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції. Але до цього часу рішення суду не виконане. В липні 2013 року колектив ВАТ «Словянський керамічний комбінат» звернувся з листом до Фонду державного майна України. 12 серпня 2013 року вони отримали відповідь заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області. В листі йдеться про те, що станом на 01.08.2013 року заданими Інформаційно-пошукової системи «ЕТАП- КПД» у статутному капіталі ВАТ «Словянський керамічний комбінат» налічується державний пакет акцій у розмірі 92,897%. В листопаді 2013 року колектив працівників ВАТ «Словянський керамічний комбінат» звернувся з скаргою про невиплату заборгованості по заробітній платі до Головного управління юстиції в Донецькій області. 28 листопада 2013 року вони отримали листа Головного управління юстиції в Донецькій області Управління державної виконавчої служби. В листі йдеться про те, що постановою від 09.08.2004 року господарського суду Донецької області ВАТ «Словянський керамічний комбінат» визнано банкрутом, ліквідатором призначено [PERSON] 15 серпня 2015 року згідно до ст.2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-УІ вони звернулися з колективною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі з Держави Україна до Державної казначейської служби України. 22 вересня 2015 року ми отримали листа з Державної казначейської служби України. В ньому говориться «...Враховуючи, що боржник - ВАТ «Словянський керамічний комбінат» відсутній на обслуговуванні Головному управлінні Державної казначейської служби України, пакет документів щодо виконання рішення суду повертається без виконання....» Зважаючи на викладене просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі. В судове засідання позивач не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності у якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте надав суду заперечення проти позову, в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] у звязку з його безпідставністю, справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у відповідача на ВАТ «Словянський керамічний комбінат» з 01 грудня 1998 року по 29 листопада 2000 року. З 01 січня 1999 року ВАТ «Словянський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Рішенням Словянського міського суду №2-722-2004 року від 1 червня 2004 року про стягнення заборгованості по заробітній платі було стягнуто на його користь суму 775 грн. 00 коп. Рішення суду було своєчасно надано до відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції. Але до цього часу рішення суду не виконане. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11 листопада 2000 року ВАТ ««Словянський керамічний комбінат» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Частиною першою статті 41 наведеного Закону закріплено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Субсидіарна (додаткова) відповідальність виникає у випадках, передбачених договором або законом. Суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додатково (субсидіарного) боржника. До предявлення вимоги додатковому (субсидіарному) боржнику кредитор повинен в обовязковому порядку звернутись до основного боржника, навіть в тому випадку, коли є очевидною неспроможність основного боржника виконати таку вимогу. У відповідності ст. 1 до Закону України «Про господарські товариства» (в редакції від 19 вересня 1991 року), господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Статтею 24 наведеного Закону встановлювалось, що акціонерним визнається товариство, яке має статутний фонд, поділений на визначену кількість акцій рівної номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства. Згідно ст. 26 ЗУ «Про господарські товариства», засновники акціонерного товариства несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникли до реєстрації акціонерного товариства. Такі ж положення містяться у частинах першій та другій статті 80 Господарського кодексу України. Зокрема, частиною другою наведеної статті визначено, що акціонерним товариством є господарське товариство, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій. Положеннями статті 92 ГК України закріплено, що порядок створення та порядок діяльності окремих видів господарських товариств регулюються цим Кодексом, Цивільним кодексом України та іншими законами. Згідно ч. 1 ст. 176 ЦК України, Держава, [PERSON] Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Аналізуючи положення наведеної статті, суд приходить до висновку, що в ній закріплено правило про самостійну відповідальність по власних зобовязаннях юридичних осіб, створених державою, Автономною [PERSON] Крим та територіальною громадою, з одного боку, і зобовязань України, Автономної [PERSON] Крим, та територіальних громад, створених ними юридичних осіб з іншого. Єдиним винятком може бути, покладення додаткової (субсидіарної) відповідальності на Україну, АР Крим та територіальні громади, за зобовязаннями казенних підприємств та установ. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про підприємства в Україні», в Україні можуть діяти підприємства таких видів державне підприємство, засноване на державній власності, в тому числі казенне підприємство. Особливості створення, ліквідації, реорганізації, управління та діяльності казенного підприємства встановлюються розділом VIII цього Закону. Частиною першою статті 37 Закону України «Про підприємства в Україні», державне підприємство, яке відповідно до законодавства України не підлягає приватизації, за рішенням Кабінету Міністрів України може бути перетворене в казенне підприємство. Рішення про перетворення державного підприємства в казенне приймається за однієї з таких умов: підприємство провадить виробничу або іншу діяльність, яка відповідно до законодавства може здійснюватись тільки державним підприємством; головним споживачем продукції підприємства (більш як 50 відсотків) є держава; підприємство є суб'єктом природних монополій. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України та ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про акціонерні товариства», акціонерні товариства самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. З огляду на викладене, ВАТ «Словянський керамічний комбінат» не є казенним підприємством або установою, а отже Держава в особі Фонду державного майна України не може нести додаткової відповідальності за зобовязаннями ВАТ «Содовий завод», у звязку з чим позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed