Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.08.2007 року між ним та відповідачем було укладено спадковий договір, за умовами якого позивач зобовязався надати [PERSON] разове матеріальне утримання в сумі 20000 доларів США, виконати ремонтні роботи в 54/100 частинах будинку по вул.Котовського у м.Херсоні, що належить відповідачу, а також надавати позивачу щомісячне утримання у вигляді постійного надання продуктів харчування, сплати комунальних послуг та здійснювати догляд за ним, а відповідач зобовязався у разі його смерті передати позивачу у власність 54/100 частин будинку по вул.Котовського, 51-а у м.Херсоні. Позивач вказує, що він передав відповідачу грошові кошти в сумі 20000 доларів США, а відповідач зареєстрував позивача у будинку. Також позивач вказує, що лише наприкінці 2013 року він дізнався про те, що в дійсності [PERSON], користуючись юридичною необізнаністю позивача, посвідчив у нотаріуса не текст, укладеного між ними спадкового договору, а заповіту від 01.08.2007 року. У 2014 році [PERSON] зареєстрував в будинку свого родича та кардинально змінив своє ставлення до позивача, повідомив останнього, що анулював всі документи про передачу позивачу права власності на будинок, та просив позивача звільнити будинок. Просив визнати заповіт [PERSON] від 01.08.2007 року, що посвідчений нотаріусом Другої [PERSON] нотаріальної контори, удаваним правочином, встановити, що в дійсності між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір з наступними умовами: у разі смерті [PERSON] до [PERSON] переходить право власності на 54/100 частин будинку № 51-а по вул. Котовського у м.Херсоні за умови виконання [PERSON] таких розпоряджень [PERSON]: надання [PERSON] [PERSON] [PERSON] разового матеріального утримання в сумі 20000 доларів США; виконання [PERSON] ремонтних робіт в 54/100 частинах будинку по вул. Котовського, 51-а у м. Херсоні; надання [PERSON] [PERSON] [PERSON] щомісячного утримання і догляду у вигляді постійного надання продуктів харчування і сплати комунальних послуг; для виконання вказаних розпоряджень [PERSON] надається право постійного проживання в 54/100 частинах будинку по вул.Котовського, 51-а у м. Херсоні та користування цією частиною будинку. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. Пояснив, що у 2007 році між сторонами була досягнута усна домовленість, що [PERSON] буде доглядати, утримувати відповідача, а він залишить йому житловий будинок. Конкретно зобов'язання позивача не обумовлювалися, сума утримання не визначалася. У 2008 році відповідач повідомив його, що нотаріально посвідчив документ про перереєстрацію будинку на позивача. Зазначений документ він не читав. Надав у 2008 році на прохання відповідача матеріальну допомогу у розмірі 20000 доларів США та зробив ремонт в будинку. У2014 році відповідач відмовився від своєї обіцянки. Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали. Зазначили, що посвідчений у 2007 році позивачем заповіт було надано відповідачу ще у 2007 році для ознайомлення. Також відповідач зазначив, що сторонньої допомоги та додаткового матеріального забезпечення він не потребував. Немає жодних підстав вважати, що між ним та позивачем було укладеного спадковий договір. На підставі викладеного відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. З заяви Другої [PERSON] державної нотаріальної контори вбачається, що завідуюча Другої [PERSON] державної нотаріальної контори просила справу розглянути без їх представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.2 ст.59, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1302 Цивільного кодексу України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. З свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 31.03.1970 року вбачається, що 54/100 частин будинку №51-а по вул.Котовського у м.Херсоні належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.8). Із заповіту, посвідченого 01.08.2007 року державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належній йому 54/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих, побутових будівель та споруд, який розташований в м.Херсоні, вул.Котовського,51-а, він заповідав [PERSON] (а.с.71,72). Згідно заяви від 10.03.2011 року, посвідченої державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] просив скасувати заповіт від його імені на імя [PERSON], посвідчений Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою 01 серпня 2007 року. У заяві також зазначено, що [PERSON] усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, та діє за своєю справжньою волею (а.с.68,69). З паспорту громадянина України, серії МР №180557, виданого 27.05.2006 року Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області, на імя [PERSON], [INFO], а також з будинкової книги для прописки громадян, проживаючи у [INFO] вбачається, що він зареєстрований за адресою: [INFO], з 15.07.2008 року (а.с.10, 12-14). Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1026цс16 від 07.09.2016 року відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. В судовому засіданні з пояснень відповідача судом встановлено, що він за власним бажанням та власною волею 01.08.2007 року склав заповіт, за яким заповідав [PERSON] належні йому 54/100 частини житлового будинку №51-а по вул.Котовського у м.Херсоні, та він не мав наміру укладати з позивачем спадковий договір, такий договір між ними не укладався. Суд критично відноситься до пояснень позивача, який зазначав, що вважав, що відповідачем було укладено у нотаріуса спадковий договір між ним та позивачем, оскільки як він сам вказує - при вчиненні нотаріальних дій позивач присутнім не був. Також, суд критично відноситься до наданого позивачем [PERSON] підряду на ремонт помешкання (побутовий підряд) від 10.11.2008 року та Акту приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2008 року, оскільки вони не містять адреси, за якою було здійснено ремонт, та не відносяться до предмету спору (а.с.15,16-19). На підставах викладених, суд дійшов переконання, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, також позивачем не надано на їх підтвердження належних доказів, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed