Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі договору дарування він є власником квартири під [ADDRESS] Київської області. В цій квартирі зареєстрована відповідач по справі, яка являється його бувшою дружиною, шлюб з якою було розірвано. В жовтні 2013 року відповідач забрала свої речі та переїхала з донькою проживати до своїх батьків за адресою [ADDRESS], реєстрація відповідача з дитиною в помешканні позивача створює перешкоди у користуванні та розпорядженні цим житлом, спричиняє додаткові витрати, добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, а тому позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право на користування цим житлом. В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, просила визнати втратившою право користування житлом, лише,відповідача [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду даної справи була повідомлена належно, на адресу суду надіслала відзив на позов в якому заперечуючи позов, зазначила, що вона із дочкою була тимчасово відсутня за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS], оскільки позивач змінив замки і не дав ключів від вхідних дверей квартири, а потім здав квартиру в оренду. Відповідач не має власного житла, через що змушена винаймати квартиру для проживання собі з донькою, а тому вважає що позивач грубо порушує права малолітньої [PERSON], просила відмовити в позові, провести розгляд справи без участі відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником квартири квартирі [ADDRESS], на підставі договору дарування від 26.10.2010 року. Як вбачається з довідки наданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про місце проживання та склад сім'ї № 5635 від 21.12.2017 року, в зазначеній квартирі зареєстровані троє осіб: власник [PERSON], малолітня [PERSON], та [PERSON], відповідач по справі. (а.с.14). За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 27.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано. /а.с.6/. Встановлено, що працівниками КП ЖЕК № 1 було складено акт від 27.12.2017 року в присутності позивача та сусідів, які проживають в [ADDRESS], за підписом начальника ЖЕК № 1. Згідно цього акту - [PERSON], [PERSON], в квартирі [ADDRESS] фактично не проживають з 2014 року і по теперішній час. Представник позивача суду пояснила, що відповідач по справі [PERSON], бувша дружина позивача, яка зареєстрована в квартирі з 01.03.2011 року, але не проживає. Відповідач знайшла собі іншого чоловіка з Італії, де проживала певний період, добровільно вибралась з помешкання позивача, забравши всі речі. З 2013 року відповідач з дитиною в спірному житловому приміщенні не проживає, в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку. 27.01.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не приймає жодної участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг та її реєстрація в помешканні створює перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні цим житлом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], мати позивача, суду показала, що [PERSON], її бувша невістка, яка проживала з дитиною в квартирі, що належить позивачу. Дану квартиру придбала власним коштом свідок і подарувала своєму сину. Потім відповідач знайшла собі іншого чоловіка, восени 2013 року добровільно зібрала всі речі, які, навіть, їй не належали і поїхала до Італії. Ніяких перешкод в користуванні житлом їй ніхто не чинив, відповідач добровільно залишила помешкання, розірвала шлюб з позивачем. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який приходиться кумом сторін, суду показав, що відповідач зрадила свого чоловіка, виїхала з його квартири. Свідок допомагав [PERSON] вантажити речі. Відповідач добровільно виїхала з квартири позивача, ніхто її не виганяв, жодних спорів щодо вселення не було, в квартирі залишився проживати позивач сам. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписівст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач, дійсно, втратила право на користування вказаним жилим приміщенням, а тому вимоги позивача підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі /судовий збір/, що підтверджено відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved