Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, уточнив його та позовні вимоги мотивує тим, що 05.10.1982 народився [PERSON] (далі - Позивач), батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. 14.04.1988 Позивач, Відповідач, [PERSON] та [PERSON] вселилися до спірної квартири на підставі Ордеру № 76 на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу. Згідно Довідки ТОВ «КОМЕНЕРГО СУМИ» від 14.11.2014 № 4102 Позивач зареєстрований в спірній квартирі. Відповідно до Довідки Житлово-будівельного кооперативу № 74 «Электрон-6» від № 13/14 від 2014 року [PERSON] належала спірна квартира, вступний внесок сплачений 18.05.1987 та повна вартість квартири сплачена повністю 26.07.1992. 25.04.2018 померла мати [PERSON] [PERSON]. Позивач весь час з 1988 до дати смерті проживав з спадкодавцем, сплачує комунальні платежі та здійснює її поліпшення (ремонти, тощо). Після смерті матері за свій рахунок здійснив усі дії щодо її поховання. Таким чином після смерті матері Позивача - [PERSON] 25.04.2008 Позивач успадкував 1/3 її частки спірної квартири, по 1/3 її частки успадкували також [PERSON] та батько [PERSON] та Позивача. 25.11.2014 [PERSON], в порушення чинного законодавства України, оформив на себе право власності на спірну кватиру квартиру. 23.06.2016 [PERSON], в порушення чинного законодавства України, здійснив дарування спірної квартири [PERSON]. Позивач вважає вищевказані дії протиправними та просить визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері за [PERSON] (адреса: [ADDRESS]) на 1/6 квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], із залишенням у власності [PERSON] 5/6 квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищенаведених підстав, просили їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали заперечували проти них, про що надали письмові заперечення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, та вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Суд вважає, що сплативши у повному обсязі вартість спірної квартири 26.07.1992 року (а.с.23) [PERSON] та його дружина В.І. в силу приписів ст.ст. 15, 16 ЗУ « Про власність», ст.22 КШтС України, які були чинними в той час, набули потенційне право власності на спірну квартиру. При цьому, вони не зареєстрували та ніяким чином не зафіксували юридично вказане право, що фактично позбавляло їх можливості будь-яким чином розпорядитись вказаним майном, тобто в повному обсязі реалізувати всі права власника майна. З набуттям чинності в 2004 році чинності нової редакції ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на нерухомість, її перехід і припинення підлягали державній реєстрації. За життя мати сторін [PERSON], яка померла 25.04.2008 року (а.с.6) не вчиняла ніяких дій по обовязковій державній реєстрації своїх прав на нерухоме майно - частку спірної квартири, тобто не могла реалізувати у повному обсязі всі повноваження власника нерухомості. Батько сторін - 25.11.2014 року зареєстрував своє одноосібне право власності на спірну квартиру, про що зазначено в нотаріально посвідченому договорі дарування квартири від 23.06.2016 року (а.с.9-11), тобто фактично всі повноваження власника майна юридично виникли у батька сторін в 2014 році. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Сторона позивач всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надала безсумнівних доказів тих обставин, що мати за життя намагалась зареєструвати своє право на нерухомість та стати повноцінним власником частини спірної квартири. Суд також відзначає, що сторона позивача до звернення до суду з цим позовом не оспорювала набуття батьком права власності на всю квартиру та не ставила під сумнів договір дарування від 23.06.2016 року яким вказана квартира подарована відповідачці. Оскільки, при спадкуванні в силу вимог ст. 1216 ЦК України права від померлої особи переходять до спадкодавця, у померлої [PERSON] вказане право юридично було відсутнє, суд вважає позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на частину спірної квартири не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed