Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить поновити йому строк звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай); визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 10,84 в умовних кадастрових гектарах рівному для всіх колишніх членів колгоспу ім.Енгельса Новопсковського району Луганської області на території Новопсковського району Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював трактористом тракторної бригади та був членом колгоспу ім. Енгельса Новопсковського району Луганської області з 15.08.1996 по 18.07.1998 включно. 28.11.1996 в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю був зареєстрований Державний акт на право колективної власності на землю членам колгоспу ім. Енгельса Новопсковського району Луганської області серії [NUMBER], виданий Камянською сільською радою народних депутатів 28.11.1996 по колгоспу ім. Енгельса. Зазначив, що на час розпаювання земель колгоспу ім. Енгельса він був членом колгоспу, але з невідомих йому причин не був включений до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по колгоспу ім. Енгельса. Посилається на те, що про порушення свого права він дізнався лише в 2018 році, коли йому стало відомо про те, що його прізвище помилково не включене до вищевказаного списку, отримавши відповідь з Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 22.05.2018 за № 305/169-18. Вважає, що його безпідставно не було внесено до списку осіб, які мали право на одержання земельної ділянки (паю) як працівника - члена колишнього колгоспу ім. Енгельса, у зв'язку з чим не видано сертифікат на право на земельну частку (пай), як члену колгоспу ім. Енгельса, чим позбавлено права на отримання земельної частки (паю), тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 10.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09.08.2018, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 24 липня 2018 року представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згоден, посилаючись на те, що про порушення свого права позивач повинен був дізнатися у 1996-1999 роках, а також на те, що позивачем не додано доказів щодо наявності поважності причин пропуску строку позовної давності. На думку відповідача, позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, зазначив, що виділити земельну ділянку з земель сільськогосподарського призначення державної власності (земель запасу та резервного фонду) райдержадміністрація не має можливості у зв'язку з тим, що відповідно до ст. 122 ЗК України землями сільськогосподарського призначення державної власності з 01.01.2013 розпоряджається центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, яким в Луганській області є Головне управління Держгеокадастру у Луганській області. 09 серпня 2018 року представник третьої особи надав пояснення, в якому зазначив, що відповідно до наданої інформації Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, позивач відсутній в списках, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Камянською сільською радою народних депутатів від 28.11.1996 по колгоспу ім.Енгельса, а також в списках, доданих до «Технічної документації по паюванню земель колективної власності колгоспу ім. Енгельса Новопсковського району Луганської області». Також посилався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності та не надано доказів щодо поважних, обґрунтованих та доведених належним чином підстав, через які пропущено строк позовної давності, або вжиття ним дій та заходів про визнання права на земельну частку (пай). Ухвалою суду від 09.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.09.2018. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача Камянської сільської ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглянути без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у поясненні на позовну заяву просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів та третьої особи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 09.07.1996 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, позивач - [PERSON], [INFO], уродженець с. Камянка Новопсковського району Луганської області. Судом встановлено, що позивач з 15.08.1996 по 18.07.1998 був членом колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника серії [NUMBER], заповненою 28.08.1996 колгоспом імені Енгельса Новопсковського району Луганської області, архівною довідкою №68/01-19, виданою 05.06.2018 архівним відділом Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, а також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 28 листопада 1996 року Камянською сільською Радою народних депутатів колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER]. Відповідно до інформації Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № № 305/169-18 від 22.05.2018, розмір земельної частки (паю) по колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області складає 10,84 умовних кадастрових гектари, їх вартість з урахуванням коефіцієнтів індексації 1,756 та 4,796 станом на 01.01.2018 становить 218593,48 грн. З дослідженого в судовому засіданні Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 28.11.1996 по колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області та списку, доданого до нього, вбачається, що позивач не включений до списку громадян - членів колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Камянською сільською Радою народних депутатів від 28.11.1996 по колгоспу ім. Енгельса. Вказана обставина підтверджується також листом Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 22.05.2018 за вих. № 305/169-18. За змістом абз. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Пунктом 1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачена добровільність передачі земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 цього ж Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Аналіз вказаних нормативно-правових актів та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України дає підстави для висновку про те, що право колективної власності на землю та право та земельну частку (пай) мають громадяни України, які являлися членами колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або акціонерного товариства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта. Судом встановлено, що на час передачі колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області у колективну власність землі, тобто станом на 28 листопада 1996 року, позивач був його членом (був працівником цього колгоспу), але не був включений до списку осіб, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Камянською сільською Радою народних депутатів від 28.11.1996 по колгоспу ім. Енгельса. За таких обставин, враховуючи приписи вищенаведених Указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд приходить до висновку, що позивач мав право на земельну частку (пай) в землях колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області, але його право було порушене у зв'язку з не включенням до списку, доданого до державного акту. Разом з тим, представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Новопсковського району Луганської області заявив про застосування строку позовної давності у даній справі. Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в редакції 2004 року правила ЦК України про позовну давність застосовується до позовів, строк пред'явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Враховуючи, що паювання земель відбулося в 1996 році, тобто до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УРСР 1963 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 71 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено трирічний строк позовної давності. За загальним правилом, сформульованим у ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що з наданих до суду документів вбачається, що позивачем та його представником належних доказів, які перешкоджали позивачу звернутися з позовом до суду протягом більш ніж 22 роки, суду не надано. Обставин, які б свідчили про наявність підстав вважати, що перебіг позовної давності було поновлено або зупинено, судом не встановлено. Посилання позивача про те, що про порушення свого права на отримання земельного паю він вперше дізнався у 2018 році, суд не приймає до уваги у зв'язку з наступним. Діяльність колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області була публічною і член такого підприємства, зокрема його працівник, мав право знати про всі рішення, які приймаються правлінням колгоспу, в тому числі щодо затвердження списку громадян, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Камянською сільською Радою народних депутатів від 28.11.1996 по колгоспу ім. Енгельса. З часу передачі колгоспу імені Енгельса Новопсковського району Луганської області земель у колективну власність, тобто з часу коли було видано державний акт на право колективної власності на землю з додатком до нього, позивач мав можливість дізнатися про порушення свого права на отримання земельного паю, і як встановлено в судовому засіданні з пояснень самого позивача, позивач знав про те, що колгоспу виданий державний акт на право колективної власності на землю, що відбувається паювання земель. Таким чином, перебіг позовної давності для звернення позивача з відповідним позовом до суду розпочався ще у 1996 році, а позов був пред'явлений позивачем лише 26.06.2018, тобто через 22 роки поза межами позовної давності. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, та представником відповідача у відзиві про застосування строків позовної давності, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed