Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке знаходиться в заставі ТОВ «Кредитні ініціативи» , а саме: квартиру № 60, що знаходиться в будинку № 46 - А по вул. Героїв Сталінграду в м. Запоріжжі. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ТОВ «Кредитні ініціативи» має пріоритет права на арештоване майно, з огляду на перебування спірного нерухомого майна в іпотеці Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2018 року провадження по справі відкрито. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві позов визнав , справу просив розглядати у його відсутність. Представник третьої особи Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з»явився в зв»язку з чим суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутність відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України. З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.07.2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 44/43-958/2011, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 160 000,00 гривень. Також 08.07.2011, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «БАНК КІПРУ» та Відповідачем укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.2 якого, предметом застави виступає квартира номер 60 (шістдесят), що знаходиться в будинку номер 46-А по вулиці Героїв Сталінграду в місті Запоріжжі. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору зареєстровано 08.07.2011 у Державному реєстрі іпотек за номером 11367446. 21.07.2014 між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ПАТ «НЕОС БАНК») відступає Фактору свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, а Фактор, шляхом надання фінансової послуги Клієнту, набуває Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 08.07.2011 № 44/43-958/2011, позичальником згідно якого є [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.07.2014 іпотекодержателем квартири виступає саме ТОВ «Кредитні ініціативи». 20.01.2016 Запорізьким РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області в межах виконавчого провадження № 49390187 було винесено постанову про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями частин першої і третьої статті 33\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41\~Закону України\~«Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Положеннями статті 54\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, примусова реалізація майна, що знаходиться в іпотеці без відповідного судового рішення про звернення стягнення на це майно або виконавчого напису нотаріуса порушують норми чинного законодавства, зокрема положення ст.ст. 33, 41\~Закону України\~«Про іпотеку» та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Нормами Закону України\~«Про виконавче\~провадження» дозволяється державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, лише у разі наявності таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. При цьому згідно з ч. 3 ст.\~54\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягування на заставлене майно боржника може бути звернуто в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Тобто, зазначені норми закону передбачають можливість задоволення вимог кредитора, які не забезпечені заставою/іпотекою, проте за певних умов, визначених наведеною вище нормою права. Частиною 4 ст.\~52\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, роз'яснює заставодержателю право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але має довести, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмета застави. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно з ч. 5 ст.\~60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно зі ст.ст. 167, 170\~ЦК України Держава діє у цивільних відносинах на рівні з іншими учасниками цих відносин, може створювати юридичні особи публічного права, набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом та діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про державну\~виконавчу службу» виконання рішень судів покладено на державну виконавчу службу. Здійснює виконання судових рішень, виконання яких покладено на державну виконавчу службу, державний виконавець (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу»). Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постановах № 6-28цс15 від 18 листопада 2015 року,\~\~\~№ 6-54цс16 від 27 квітня 2016 року, № 6-103цс16 від 27 квітня 2016 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки судом встановлено, що державна реєстрація права на іпотеку ТОВ «Кредитні ініціативи» була здійснена ще 08.07.2011 р., позивач має пріоритет на задоволення своїх забезпечених іпотекою вимог .

Outcome: approved