Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 7 733 грн. 55 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 500 грн., заподіяні з вини відповідача внаслідок ДТП, яка сталася 03.06.2016 року за участю транспортних засобів позивача та відповідача. Позов мотивований тим, що 03.06.2016 року о 10.05 год. по вул. Кирилівська, 117, у м. Києві сталася ДТП, за участю автомобіля позивача марки «Infiniti», д.н.з. [NUMBER], моторолера марки «QED», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER]. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно звіту №86/06/16 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу від 21.06.2016 року, вартість відновлювального ремонту колісного ТЗ «Infiniti» становить 13 673,74 грн., а вартість відновлювального ремонту колісного ТЗ «Infiniti» з врахуванням фізичного зносу складників без врахування ПДВ становить 5 940,19 грн., дану суму і було виплачено МТСБУ на рахунок [PERSON] Однак, позивач, вказує, що даної суми недостатньо для проведення відновлювального ремонту автомобіля. Окрім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2500 грн., яку він зазнав внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу та виникненням ряду незручностей, а також недобросовісною поведінкою відповідача щодо відшкодування заподіяної шкоди. Посилаючись на те, що його права були порушені відповідачем, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представником позивача до початку судового засідання подана заява, в якій він зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Крім того, вказав, що позивачем автомобіль «Infiniti» було відремонтовано за власні кошти. Відповідач у судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 03.06.2016 року о 10.05 год. по вул. Кирилівська, 117 у Подільському районі м.Києва сталася ДТП за участю автомобіля позивача марки «Infiniti», д.н.з. [NUMBER], моторолера марки «QED», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER]. Позивач є власником автомобіля [NUMBER], який був пошкоджений у зазначеному вище ДТП. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року відповідача визнано винним у скоєнні передбаченого ст.124 КУпАП адміністративного правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів у даній ДТП( а.с. 7-8). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт завдання матеріальної шкоди позивачу з вини відповідача є встановленим і доказуванню не підлягає. Згідно звіту №86/06/16 від 21.06.2016 р. про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу від 21.06.2016 року, вартість відновлювального ремонту колісного ТЗ «Infiniti» становить 13 673,74 грн., а вартість відновлювального ремонту колісного ТЗ «Infiniti» з врахуванням фізичного зносу складників без врахування ПДВ становить 5 940,19 грн. ( а.с. 6). Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди у розмірі 5 940,19 грн. Вказана сума була перерахована на рахунок позивача. У позовній заяві позивач вказує, що, оскільки вартість відновлювального ремонту колісного ТЗ «Infiniti» становить 13 673,74 грн., а МТСБУ виплатило суму 5 940,19 грн., тому [PERSON] просить стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі 7 733,55 грн., що є різницею між розміром заподіяної матеріальної шкоди та виплаченою МТСБУ сумою на її відшкодування (13 673,74 грн. - 5 940,19 грн.). На підставі ст. 22 ЦК України позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 7 733,55 грн. (13 673,74 грн. матеріальний збиток - 5 940,19 грн. виплата МТСБУ). Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказані обставини, враховуючи приписи зазначеної норми цивільного Закону, дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача, як винуватця ДТП, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме в розмірі 7 733,55 грн. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковим для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві відповідачем внаслідок вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, заподіяна моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням характеру й тривалості страждання позивача, викликаних ушкодженням автомобіля, моральних страждань позивача з приводу пошкодження його власності та неможливістю користування автомобілем певний час, порушення укладу життя позивача, внаслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода. Відповідно до ст.57 ч.2 ЦПК України пояснення сторони є джерелом доказів у цивільних справах. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з періоду страждань позивача, зумовлений пошкодженням його автомобіля; з характеру та виду пошкоджень; виду страждань, при цьому документів на підтвердження погіршення стану здоров'я стороною позивача не надано. У зв'язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,0 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню частково. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем перед подачею позову судовий збір у розмірі 640,0 грн. (за вимоги майнового характеру). На підставі ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: partial