Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду до відповідача з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок №51 по вул. Маяковського в м. Миколаєві. Ухвалою від 13.02.2017 року справу прийнято до провадження суддею Гуденко О.А. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 січня 1968 року [PERSON] видано Свідоцтво на право приватної особистої власності на домоволодіння по вул. Маяковського,47 (Тернівка). 30 березня 1991 року помер батько позивача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яку позивач прийняв фактично. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, позивачу нотаріусом 27.04.2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивач своєчасно заяву про прийняття спадщини не подав, документів на підтвердження факту постійного проживання з померлим за однією адресою нотаріусу не надав, і позивач вважається таким що спадщину не прийняв. Крім того позивач не надав суду оригінал правовстановлюючих документів на спадкове мано. Відповідно до повідомлення Державного архіву Миколаївської області від 25.06.2014 р., рішеннями виконкому Миколаївської міської Ради народних депутатів від 11.03.1984 р., 26.04.1985 р. №43 «Про перейменування ряду вулиць м. Миколаєва», неможливо підтвердити зміну номеру будинку №47 на №51 по вул. Маяковського. Згідно до повідомлення Державного архіву Миколаївської області від 07.07.2014 року, неможливо підтвердити факт признання права власності на будинок по вул. Маяковського №47 (нині №51). Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання від 30.10.2015 р., [PERSON] зареєстрований за адресою : [INFO] з 25.01.1979 р. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №81/2015. У відповідності до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи те, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved