Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Вищевказана справа була призначена до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача та позивач наполягли на позов, за вказаними у ньому підставами, а відповідачі заперечили на позов, вказуючи на те, що через поважні причини виїхали із спірного житла. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору дарування житлового будинку від 24.01.2004 року позивачу належить на праві приватної власності 12/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією вказаного договору. Крім позивача у вказаному будинку зареєстровані і [PERSON] , колишня дружина позивача, та [PERSON] , донька позивача, відповідачі по справі. Стаття 405 ЦК України визначає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За поясненнями позивача відповідач [PERSON] з листопада 2017 року та відповідач [PERSON] з серпня 2015 року не проживають у спірному будинку. І у суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із дослідженими судом актами про не проживання виданими квартальним комітетом № 86 від 28.01.2019 року та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Заперечуючи на позов, відповідач [PERSON] зазначала, що виїхала зі спірного будинку через нестерпні умови, що їй створив у житлі колишній чоловік. Натомість, на підтвердження власних пояснень [PERSON] не надала суду жодних доказів. Отже, судом не встановлено жодних поважних причин до того, що відповідач вимушено лишила спірне житло, тобто суду не доведено стороною відповідача те, що існували обставини, які унеможливили її проживання за вищевказаною адресою, через що позов в названій частині підлягає задоволенню. Проте щодо іншого відповідача суд вважає за потрібне відмовити у позові. Так, [PERSON] , заперечуючи на позов, вказувала, що лишила батьківську домівку через те, що виїхала до м. Києва на навчання на денній формі. Власне, на таку обставину не заперечувала сторона позивача під час судового розгляду, не оспорюючи вступ відповідача спочатку до Київського інституту музики ім. Р.М. Глієра, а з вересня 2017 року - до Київського національного лінгвістичного університету, що також узгоджується із довідкою названого університету від 30.10.2019 року. Отже, на думку суду, виїзд [PERSON] до іншого населеного пункту задля навчання на денній формі, є поважною причиною її відсутності за місцем постійної реєстрації, а тому в частині заявлених до неї позовних вимог слід відмовити позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: partial