Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про примусове припинення права власності на ? частку нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, за вимогою співвласника, усунення перешкод у здійсненні права власності та стягнення моральної шкоди. В ході розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювалися та визначалися сторони по справі. В своїх позовних вимогах у позовній заяві, уточненій позовній заяві позивач зазначив, що він отримав у спадщину ? частини квартири за адресою вул. Батумська, 32/39, після смерті його батьків, яких йому довелося доглядати. ? частка спірної квартири належить відповідачу [PERSON] - його брату. Його батько помер 29 вересня 2008 року. Одразу після цього [PERSON] привласнив правовстановлюючі документи на спірну квартиру та не пред'явив їх до нотаріальної контори, тим самим не давав можливості зареєструвати позивачу його власність. Тому йому довелося підтверджувати свої права на власність у суді. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2012 року за ним визнано право власності на ? частини спірної квартири. Однак відповідачі його не впускають до квартири, тому він вимушений був звернутися до суду щодо усунення перешкод, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2013 року було підтверджено його право на вселення, усунення перешкод та порядку користування житлом. Згідно до встановленого порядку користування житлом йому виділені у користування житлові кімнати площею 11,5 кв.м. та 17,3 кв.м., балкон площею 0,8 кв.м., вбудована шафа площею 2,3 кв.м. [PERSON], виділена в користування житлова кімната площею 9,6 кв.м. та вбудована шафа площею 0,9 кв.м. Коридор, сумісну вбиральню та кухню залишено в загальному користуванні. Позивач декілька разів намагався вселитися у квартиру, проте безуспішно. Він тричі звертався до Індустріального РВ ДМУ з заявою, що [PERSON] не надає йому допуску до квартири: 30.05.2012 року, 10.09.2013 року та 29.11.2013 року. Виділені у користування [PERSON] кімнати досі не звільнено від зайвих речей, двері у кімнати зняті з петель і він досі не може встановити на них замки та зачинити свої кімнати, бо [PERSON] та [PERSON], разом зі своїми дітьми користуються усією квартирою, включаючи виділені йому у користування кімнати. Проживати у квартирі та користуватися своїм майном позивач не може, адже вони зайняті родичами його брата. Він не надавав родичам свого брата своєї згоди на проживання у квартирі, а тим паче не дозволяв їм користуватися кімнатами виділеними йому рішенням суду. [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди вселенню та проживанню позивача у вищевказаній квартирі. Позивач просив суд: припинити право спільної часткової власності [PERSON], на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], за вимогою співвласника, у зв'язку з внесенням [PERSON] еквіваленту вартості цієї частки в розмірі 102\~769 грн. на депозитний рахунок суду на користь [PERSON] грошової компенсації, що дорівнює вартості належної йому 1/4 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON], право власності на 1/4 частку квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з квартири [PERSON], [PERSON], та їх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], за неможливістю спільного проживання, без надання іншого приміщення; зобов'язати [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] повернути позивачу ключі від квартири [ADDRESS] в м Дніпропетровську і не чинити перешкод у користуванні квартирою; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] судові витрати в розмірі 16\~519 грн. 01 коп.; визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом квартирою №39 в будинку 32 по вул. Батумській в м. Дніпропетровську, що тягне за собою зняття його з реєстрації в цій квартирі через Індустріальний районний відділ в місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області і таким чином усунути перешкоди для [PERSON] в користуванні, володінні та розпорядженні даною квартирою. Позивач та його представник в судові засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили справу позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання з'явилися, проти позову заперечували, вважають позовні вимоги незаконними, а позовну заяву необґрунтованою. Відповідач [PERSON] вказав, що успірній квартирі він має виділену в натурі окрему частку, яка складається з окремої житлової кімнати - 9,6кв.м. та являється співвласником всіх нежитлових приміщень цієї квартири. Ця частка є його єдиним законним житлом та є значною часткою. За його згоди в цій квартирі проживають його син зі своєю дружиною та їхні неповнолітні 3-є дітей, які не мають свого окремого житла.Також наголосив, що на даний момент позивач не сплачує і ніколи не сплачував за комунальні послуги (квартплата та теплопостачання), і весь тягар утримання квартири лежить на ньому та інших відповідачах по справі. Копії квитанцій про сплату комунальних послуг надавав суду раніше. Свідок [PERSON], знайомий позивача, розповів про те, що його попросив [PERSON] врізати замок в двері в спірній квартирі. Вони прийшли до квартири разом з державним виконавцем, однак їх в квартиру не пустили. Двері відчинила жінка, сказавши, що коли прийде її чоловік тоді вона і пустить їх в квартиру. Але навіть коли він прийшов їх не впустили до квартири. Свідок [PERSON], сусідка, проживає в квартирі №38 більше 38 років, розповіла про те, що брати позивач та відповідач не можуть поділити квартиру після смерті батьків. На даний час в квартирі проживає син [PERSON] - [PERSON] із сімєю, в ній вони проживають років два. Знає про те, що між братами є спір, але в квартирі проживає троє малолітніх дітей. Свідок [PERSON], сусідка, проживає в квартирі №37, розповіла про те, що в квартирі проживає із самого заселення будинку. [PERSON] [PERSON] заселилася пізніше на три дні. Добре знала батьків сторін. В квартирі на даний час проживає [PERSON] - син відповідача із сімєю. Вхідні двері в квартиру були замінені років шість назад після смерті батьків позивача та відповідача. [PERSON] не проживає в квартирі №39, його не впускають в квартиру [PERSON] та його дружина. Свідок [PERSON], сусід позивача за місцем його проживання, розповів про те, що він був свідком першого вселення позивача державним виконавцем , яке відбувалося 29 серпня 2013 року. Коли зайшли в квартиру, то побачили бруд, ганчіря, безлад. При вселенні [PERSON] не було, коли він приїхав то став душити [PERSON]. [PERSON] схопив молоток і став бігати за [PERSON]. На виклик приїхала міліція. В цей час в квартирі був [PERSON] з двома дітьми. Невістка прийшла пізніше. [PERSON] користується всією квартирою. Свідок [PERSON], дружина позивача, розповіла про те, батьки чоловіка склали заповіт на її чоловіка. Відповідач знав про наявність заповіту. Під час похорон [PERSON] забрав всі документи на квартиру, змінив двері в квартирі після смерті матері і поставив новий замок. У її чоловіка не було можливості отримати спадщину, тому він вимушений був звернутися до суду. В квартирі проживає син відповідача із сімєю. В серпні 2013 року відбувалося вселення її чоловіка. Відповідачі надали дублікат ключів та відбулося вселення. В квартирі був безлад, на підлозі лежали дитячі речі. Бруд був скрізь, собачі екскременти. Проводка перегоріла, розетки розбиті, не зрозуміло як в такій квартирі живе сімя. [PERSON] прийшов, коли його ніхто вже не чекав і відразу наскочив на [PERSON], прийшлось викликати міліцію. [PERSON] бігав з молотком по квартирі та не надав можливості врізати замок в міжкімнатні двері. [PERSON] відбувалося двічі. Дозволу на проживання сімї [PERSON] в квартирі її чоловік не надавав. Спільне проживання неможливе. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів, допитавши свідків, експерта [PERSON], дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1995 року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження від 15 грудня 1995 року за №3/1930-95, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( т. 1, а.с. 42). [PERSON] померла 11 жовтня 1996 року ( т.2, а.с.36). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.04.2012 р. визнано за [PERSON] право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2012 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи Житлово-комунальне підприємство «Північне», Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги задоволені частково: усунено [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою № 39 у будинку № 32 по вул. Батумській в м. Дніпропетровську шляхом вселення його у квартиру; встановлено порядок користування квартирою, виділено: [PERSON] житлові кімнати площею 11,5 кв.м. та 17,3 кв.м., балкон площею 0,8 кв.м., вбудовану шафу площею 2,3 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату площею 9,6 кв.м. вбудовану шафу площею 0,9 кв.м.; коридор, суміщену вбиральню та кухню залишено у спільному користуванні; зобовязано ЖКП «Північне» зобовязано укласти із [PERSON] окремий договір на надання комунальних послуг та відкрити на його ім'я окремий особистий рахунок на житлові кімнати площею 11,5 кв.м. та 17,3 кв.м., балкон площею 0,8 кв.м., вбудовану шафу площею 2,3 кв.м.; зобовязано ЖКП «Північне» укласти із [PERSON] окремий договір на надання комунальних послуг та відкрити на його ім'я окремий особистий рахунок на житлову кімнату площею 9,6 кв.м. вбудовану шафу площею 0,9 кв.м., в іншій частині позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2012 року скасовано в частині зобовязання Житлово-комунального підприємства «Північне» укласти з [PERSON], [PERSON] окремі договори на надання комунальних послуг та відкрити на їх імя окремі рахунки на виділені житлові кімнати та відмовлено в задоволені позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на виконання рішення суду, згідно до актів державного виконавця від 21 серпня 2013 року та 09 жовтня 2013 року, двічі вселявся в квартиру та було встановлено, що в квартирі власник [PERSON] не проживає, а проживають його син [PERSON] із дружиною [PERSON] та малолітніми дітьми, які чинять перешкоди в користуванні квартирою та не надають доступ до квартири ( т. 1, а.с. 18,19). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], який є власником ? частини квартири [ADDRESS] є в ній зареєстрований, про що свідчить відмітка про реєстрацію місця проживання від 25.11.1975 року у паспорті відповідача (т. 1, а.с. 39). Відповідно до\~ст. 150 ЖК Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК Української РСР\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Син співвласника квартири [PERSON] - відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі № 37 в будинку 10 «Г» по вул. Героїв Сталінграду, яка згідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 16 лютого 2009 року, згідно до розпорядження від 16 лютого 2009 року №5/16-09, належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( т.1, а.с.132). Дружина [PERSON] - відповідачка [PERSON] та малолітні діти [PERSON], [INFO],[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],зареєстровані в [INFO], що підтверджується Довідками про реєстрацію та про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої Обєднанням співвласників Багатоквартирного будинку «Каверіна 1» 24 грудня 2014 року ( т.1, а.с.170,171). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно до розпорядження від 06 листопада 2008 року за №3142-98, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( т.1, а.с.130) Отже, відповідачі [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартир в яких зареєстровані вони та їх малолітні діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], із згоди [PERSON] та без згоди [PERSON] вони вселилися та проживають в [INFO], про що не заперечували самі сторони. Відповідно до ч.1 ст.61 обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.155 ЖК України власник частини квартири не може бути позбавлений прав користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не являються членами сім'ї [PERSON], оскільки проживають за різними адресами та не ведуть спільного господарства і для їх вселення в спірну квартиру потрібна була згода позивача. Також позивач зазначив щодо неможливості спільного проживання в спірній квартирі із відповідачами, у звязку з їх образливою поведінкою, постійним знущанням з нього та його дружини, руйнування квартири, крадіжками належного йому майна. Крім того, кімната в яку вселив відповідач сімю свого сина з сімєю становить лише 9,6 кв.м., а сімя складається із 5-ти осіб, у тому числі троє неповнолітніх дітей, двоє хлопчиків та дівчинка, не може мешкати в кімнаті при санітарній нормі , яка прийнята в Україні 13,65 квм.м. на одну людину. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо неможливості спільного проживання. Оскільки відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON], не являються членами сім'ї [PERSON], не являються спадкоємцями, не мають власності у спірній квартирі та не зареєстровані у ній, не знаходяться під опікою позивача, і не мають від позивача дозволу на проживання, так само їхні діти не мають власності у спірній квартирі, не зареєстровані та не мають від позивача дозволу на користування житлом, то суд приходить до висновку, що цю родину слід розглядати як тимчасових мешканців, які самостійного права на займане жиле приміщення не набувають, незалежно від тривалості проживання. Виселення таких мешканців проводиться без надання іншого жилого приміщення (ст. 99 ЖКУкраїни). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] перешкоджають [PERSON] в квартирою №39 буд.32 по вул. Батумська в м. Дніпропетровську, що підтверджено показаннями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні своїм майном, шляхом виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог в частині зобовязання відповідачів повернути йому ключі від квартири [ADDRESS] і не чинити перешкод у користуванні квартирою,то звертаючись за захистом свого житлового права, [PERSON] було неправильно визначено спосіб його захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов'язавши відповідачів повернути ключі від квартири, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення її позову в цій частині. Щодо заявлених позовних вимог позивача про припинення права спільної часткової власності [PERSON], на 1/4 частку квартири за вимогою співвласника, у зв'язку з внесенням еквіваленту вартості цієї частки в розмірі 102\~769 грн. на депозитний рахунок суду грошової компенсації, що дорівнює вартості належної йому 1/4 частки квартири та визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. ст.355,\~356 ЦК України\~власність двох чи більше із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу положень статей\~21,\~24,\~41 Конституції України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Outcome: partial