Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів, а саме просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.05.2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на нежитлові приміщення підвалу, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Кузнечна (кол. вул. Челюскінців, вул. Ковальська) будинок, 14, витребувати дане майно на користь територіальної громади м. Одеси, визнати права власності та усунути перешкод у користуванні шляхом виселення з даних приміщень [PERSON]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2013 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Відповідно до\~Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII\~Цивільний - процесуальний Кодекс\~викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2018 року було задоволено заяву представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про забезпечення позову, накладено арешт на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 155,5 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ковальська, 14. В судове засідання представник позивача [PERSON] зявилася, просила позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у заяві. Наполягала, що на підставі рішення суду, яке потім було скасоване, не виникли права на нерухоме майно. В судове засідання представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявилася, наполягала на тому, що відповідач набув правомірно права на нерухоме майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та треті особи: Одеська міська рада, [PERSON] в судове засідання не зявилися, про слухання справи були сповіщені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що предметом спору є нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 155 кв. м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ковальська, 14. Право власності на предмет спору у територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради виникло на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів № 266-ХХІ від 25.11.1991р., відповідно до якого весь житловий і нежитловий фонд міста [PERSON] був переданий у власність територіальної громади міста [PERSON], тобто в комунальну власність, у тому числі спірні приміщення. Відповідно до ст.\~1\~ч. 3,5\~ст.\~16, ст.\~60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~право комунальної власності\~це право територіальної громади володіти, доцільно, економно ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так через органи місцевого самоврядування. За змістом ч. 4\~ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~області ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління обєктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Оскільки з набуттям чинності\~Цивільним кодексом України\~у 2004 році визначено обовязковою державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому, з метою реєстрації прав Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, Виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення від 25.11.2008 р. № 1318 «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеса», зокрема про реєстрацію права власності на обєкт нежилого фонду\~нежитлове приміщення № 503, загальною площею 164,3 кв.м. за адресою : м. Одеса, вул. Ковальська (вул. Кузнечна, вул. Челюскінців), на підставі якого Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради отримала свідоцтво про право власності серії САС № 639351 від 15.12.2008 р. на нежитлове приміщення № 503 у будинку № 14 по вул. Ковальській (вул. Кузнечній, вул. Челюскінців) в м. Одесі. Вказані рішення та свідоцтво наразі є чинними та ніким не скасовані. Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради відповідно до Положення «Про представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради», нині Департамент комунальної власності Одеської міської ради здійснює повноваження щодо управління комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, у тому числі повноваження орендодавця комунального майна. Зазначене приміщення передалось органами управління комунальним майном в оренду субєктам господарювання. Останній договір оренди №2/2 від 03.10.2000 року був укладений між представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Одеською обласною організацією спілки художників України, за яким осінньому було передано у безоплатне та безстрокове користування, нежитлове приміщення, загальною площею 45,8 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ковальська,14. Також судом встановлено \~і не заперечувалось сторонами, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2007 р. було визнано право власності на нежиле приміщення підвалу, загальною площею 155,0 кв.м, по вул. Ковальська,14 за [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.03.2008 р. зазначене рішення було скасовано та справу передано на новий розгляд. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2009 р. позов [PERSON] до Одеської міської ради, Представництва по управлінню комунальною власністю ОМР, за участю третіх осіб: громадяни [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно позов [PERSON] задоволений. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2010 р. по вищевказаній справі апеляційні скарги Представництва по управлінню комунальної власності Одеської міської ради, [PERSON], Одеської міської ради були задоволені частково, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2009 р. скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2012 р. по справі №2-1818/11 [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 155 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ковальська, 14 у задоволені позову було відмовлено. Внаслідок розгляду судами справи № 2-1818/11 було встановлено, що [PERSON] не набув права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 155 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ковальська, 14. Також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року по справі № 522/2545/14-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.12.2017 року, було відмовлено [PERSON] у задоволені позову про визнання протиправним і скасування рішення виконкому Одеської міської ради № 1316 від 25.11.2008 року «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси», в частині реєстрації за Одеською міською радою права власності на нежитлове приміщення № 503, загальною площею 164,3 кв.м, яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул.Кузнечна,14, та визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на вищевказане нежитлове приміщення було відмовлено у повному обсязі. Крім того, під час розгляду справи № 522/2545/14-ц судом встановлено, що складовою частиною нежитлового приміщення № 503, загальною площею 164,3 кв.м, за адреосю: м. Одеса, вул. Ковальська (Кузнечна), 14, що належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради є нежитлове приміщення загальною площею 155,5 кв.м, яке було придбано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2007 року за № 2657. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ст.ст.\~319,\~321,\~658 ЦК України\~власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Відповідно до вимог\~ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 ЦК України\~майно не може бути витребуване у нього. За змістом статей\~387,\~388 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, згідно вказаного, витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними. Статтею 41 Конституції України\~регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Таких правових позицій дотримувався Верховний Суд України в своїх постановах від 11.06.2014 р. по справі №6-52цс14, від 30.09.2014 по справі №43/440-6/231, від 08.06.2016 р. по справі №6-3089ц15. Таким чином, суд дійшов висновку, що враховуючи, що рішення суду, на підставі якого [PERSON] набув права власності на спірне нежиле приміщення скасовано, в подальшому [PERSON] в позові відмовлено, то [PERSON] не набув права власності на спірне приміщення, що в свою чергу свідчить про вибуття спірного майна із володіння законного власника - територіальної громади міста [PERSON] з порушенням вимог чинного законодавства, та поза його волею. Таким чином, вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позовні вимоги про усунення перешкод шляхом виселення [PERSON], є похідними від позовних вимог про витребування у неї майна, то і зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому слід зазначити, що відповідно до п.3\~ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження»\~виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Таким чином, вимога про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення є похідною вимогою про витребування майна, оскільки це є одним зі шляхів реалізації вимог про витребування майна. Саме таке формулювання позовної вимоги надає можливість виконати судове рішення в порядку передбаченому\~Законом України «Про виконавче провадження»\~без будь-яких затягувань цього процесу і необхідності звернення до суду з заявами про роз'яснення порядку та способу виконання судового рішення Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спірні приміщення слід зазначити, що з огляду на те, що право власності територіальної громади м. Одеси відновлено рішенням суду в частині витребування майна, а також враховуючи те, що рішення виконкому від 25.11.2008 р. № 1318 на підставі якого видано свідоцтво про право власності на спірні приміщення є чинним, дана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з тим, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то і судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial