Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду 17.03.2017 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 08.1998 року по 03.2002 року працював помічником машиніста тепловоза, машиністом тепловоза ПАТ «АрмелорМіттал [PERSON] Ріг» в небезпечних та шкідливих умовах. У травні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання. За висновками МСЕК від 25.10.2016 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 20% з 03.10.2016 року безстроково. У звязку з професійним захворюванням позивач зазнає численні моральні страждання. Тому просить суд стягнути з ПАТ «АМКР» 320000,00 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві. Позивач в судове засідання не зявився, скориставшись правом представництва відповідно до ст. 38 ЦПК України. Представник позивача, яка діє на підставі договору (угоди) №02/17 про надання правової допомоги від 19.01.2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача надала письмові заперечення, в судовому засідання позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював з 18.08.1998 року по 07.03.2002 року працював на підприємстві відповідача (а.с. 20). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 26.05.2016 року №776 [PERSON] встановлено хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст.., емфізема легень першої-другої ст..), група В. ЛН другого ст. Захворювання професійне (а.с. 9). Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги [PERSON] встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 8). Пунктом 16 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (форма П-4) встановлено обставини за яких виникло професійне захворювання, а саме: працюючи у цеху технологічного залізничного транспорту Глеюватського карєру служби рухомого кладу (локомотивної) управління залізничного транспорту машиністом тепловоза (на маневрових роботах), керував тепловозом під час руху, утримував тепловоз у справному стані, в кабіні машиніста тепловоза спостерігав за станом складу, колії, положенням стрілок. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку корисних копалин та збагачення руди, мавших порушень режимів експлуатації тепловозів, підпадав під вплив підвищених концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інститут промислової медицини від 26.05.2016 №776 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 08.1998-05.2001 рр. КДГМК «Криворіжсталь», залізничний цех №2, помічник машиніста тепловоза; 05.2001-03.2002 рр. КДГМК «Криворіжсталь», залізничний цех №2, машиніст тепловоза (а.с. 4-6). Крім того, п. 17 зазначеного вище [PERSON] причинами виникнення професійного захворювання визначено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці машиніста тепловоза (на маневрових роботах) за концентрацією аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом безпеки праці та екології в гірничорудній та металургійній промисловості в 2014 році). Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 3,41 при гранично допустимій до 2,0 (а.с. 6). Також, пунктом 19 [PERSON] вказується на порушення законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (а.с. 7). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім цього, суд не може погодитись із запереченням представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими та небезпечними факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити безпечні умови для праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, позов предявлено до належного відповідача. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя [PERSON] оцінює в розмірі 320000,00 гривень. Згідно виписних епікризів [PERSON] неодноразово звертався до медичних закладів через стійке погіршення стану здоровя, систематично проходив курси амбулаторного лікування (а.с. 10-16). При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки Негативні наслідки, повязані з ушкодженням здоровя шкідливими виробничими факторами, обмежують позивача у побуті, він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, внаслідок чого відчуває себе тягарем для членів сімї, що завдає додаткових моральних страждань До теперішнього часу відчуває фізичний біль та фізичні страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 18000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 320000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. На підставі викладеного, та

Outcome: partial