Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що між ним як власником агенства нерухомомості Арка та відповідачкою [PERSON] згідно зі ст.ст.626, 627, 628 ЦК України був укладений договір від 18.11.2013 року про надання інформаційних послуг на підбір їй будинку в м.Суми, який знаходився на ринку нерухомості і який відповідає її вимогам. Відповідно до цього договору їй було запропоновано для огляду ряд будинків, в тому числі і будинок за адресою: м.Суми, вул.Семашко, 12 (продавець [PERSON]), який відповідав її вимогам і який був нею оглянутий цього ж дня і який їй сподобався. Під час складання договору, [PERSON] в п.6.1. Договору вказала себе, свою дочку, та інших родичів, як осіб на яких окрім неї може оформлятись обєкт нерухомості. В пункті 6.2 Договору вказано, що відповідачка як замовник несе відповідальність за оплату послуг виконавця. Як стало йому відомо, в грудні 2013 року відповідачка [PERSON] уклала договір купівлі-продажу будинку по вул.Семашко, 12 в м.Суми на свою доньку [PERSON] без участі агенства і без сплати їхніх послуг, чим порушила п.8 Договору, що обумовило його звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги збільшив і в остаточній редакції просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь оплату по договору за надані послуги в сумі 12500 грн., неустойку в розмірі 5000 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн., обґрунтувавши позов тими ж підставами, що зазначені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов не визнала і її представник [PERSON] суду показала, що дійсно 18.11.2013 року між відповідачкою і позивачем був оформлений договір про надання інформаційних послуг щодо придбання житлового будинку. Однак, вказаний договір позивачем підписаний не був, що він підтвердив в першому судовому засіданні, а підписаний ексземпляр подав вже пізніше. Таким чином на їх думку даний договір є неукладеним, а тому не породжує ніяких взаємовідносин сторін, тому відповідачка не повинна сплачувати позивачу ніяких коштів. Крім того, зазначила, що спірний будинок по вул.Семашко, 12 в м.Суми купила донька відповідачки, яка сама через інтернет знайшла цей будинок. Таким чином, вказаний будинок був придбаний без допомоги позивача. В задоволенні позову просять відмовити. Суд, заслушавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, 18.11.2013 року, [PERSON], (яка працювала на той час в агенстві нерухомості Арка згідно цивільно-правової угоди від 01.04.2013 року) заповнила бланк Договору про надання інформаційних послуг між відповідачкою [PERSON] (Замовник) та позивачем ФОП [PERSON] (Виконавець) згідно умов якого Виконавець надає Замовнику інформацію щодо придбання обєкта нерухомості. /а.с.4-5/ Даний договір Виконавцем [PERSON] як на момент укладання, так і на момент звернення до суду підписаний не був, що вбачається із долученої позивачем до позовної заяви його копії. Під час першого судового засідання позивач [PERSON] надав суду для огляду оригінал цього договору і оригінал також ним підписаний не був. Вподальшому, після того, як позивач ознайомився із запереченнями представника відповідачки щодо недійсності цього договору, оскільки він не підписаний самим позивачем як Виконавцем, то позивач підписав цей договір вже на стадії судового розгляду, завірив свій підпис власною печаткою і копію підписаного договору надав суду. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Як вбачається з позову та як зазначив позивач в судовому засіданні, цивільні обовязки відповідачки в даному випадку виникають з договору про надання інформаційних послуг. Згідно ч. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Виходячи із вимог ст.208 ЦК України вищезазначений правочин між позивачем та відповідачкою щодо надання інформаційних послуг результатом яких є обовязок відповідачки сплатити позивачу грошовову винагороду у розмірі 1,5 % ринкової вартості обєкта нерухомості але не менше 500 доларів США відповідно до п.8.1 Договору повинен укладатись в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Виходячи із вимог ст.638 ЦК України договір укладається у наступному порядку: пропозиція укласти договір (оферта) має передувати, прийняттю пропозиції (акцепту) другою стороною. Факт укладення договору може відбутися не лише шляхом обміну листами, мається на увазі офертою і акцептом, а і шляхом складання одного документу - під назвою договір. Підпис на договорі, як документі, відображає волевиявлення сторони. Печатка, у разі її необхідності, є доказом дійсності підпису. Таким чином, обовязковою умовою укладення договору між позивачем та відповідачкою повинні бути підписи обох сторін. Однак, як було встановлено в судовому засіданні, так і підтвердив сам позивач, в момент укладання оспорюваний договір позивачем підписаний не був, не був також підписаний цей договір і на момент звернення до суду і тільки після першого судового засідання позивач підписав оригінал цього договору та скріпив свій підпис власною печаткою, копію якого вподальшому надав суду. Таким чином, договір про надання інформаційних послуг між позивачем та відповідачкою в 2013 році фактично укладений не був, тому у відповідності з вимогами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України він не породжує ніяких прав та обовязків для сторін. Позивач також наполягає на тому, що [PERSON], (яка є дочкою відповідачки) в грудні місяці 2013 року уклала договір купівлі-продажу спірного будинку за адресою м.Суми, вул.Семашко,12 завдяки його агенству нерухомості, яке запропонувало її матері [PERSON] цей будинок. Однак, такі твердження позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, в позовій заяві і в судовому позивач засіданні зазначив, що відповідачка [PERSON] оглянула спірний будинок по вул.Семашко,12 в м.Суми в день укладання договору, тобто 18.11.2013 року і їй сподобався цей будинок. Однак свідок позивача [PERSON], (яка працювала у нього на той момент на підставі цивільно-правової угоди) суду показала, що в день укладання договору відповідачка [PERSON] не оглядала вищезазначений спірний будинок, оскільки його господарка в той день була в лікарні і взагалі відповідачка не оглядала цього будинку. Тобто свідок позивача повністю спростувала його доводи з цього приводу. Крім того, свідок [PERSON] суду показала, що це вона з власної ініціативи вказала в п.6.1 Договору відомості про те, що придбаний будинок буде оформлений на відповідачку, або на її дочку, або на її чоловіка, або на інших родичів. Як вона зазначила про це вона вказала із-за того, що клієнти їх обманюють, тому вона вказує всіх родичів. Такими свідченнями перед судом свідок [PERSON] спростувала доводи позивача в тій частині, що відповідачка [PERSON] запропонувала вказати у вказаному пункті договору ці відомості. Позивач суду також пояснив, що про існування спірного будинку по вул.Семашко, 12 в м.Суми його агенству стало відомо із газети Ваш Шанс. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що відповідачка [PERSON] є її матірю. Спочатку вона разом із своїм чоловіком та дитиною проживали в одному будинку з матрію, але цей будинок розділений на два ходи. Відносини з матірю у неї були напружені тому вона з чоловіком стали шукати собі окреме житло в районі Добровільної. Мати також хотіла щоб вони переїхали. Так, в інтернеті вона особисто побачила оголошення, що по вул.Семашко, 12 в м.Суми продається вищезазначений спірний будинок по ціні, яка її влаштовувала. Оскільки в оголошенні не було вказано телефона, вона приїхала за вказаною адресою. Але господарів не було, а вона побачила їх сусіда проживаючого напроти - [PERSON] при бесіди з яким зясувала, що у нього знаходяться ключі від вказаного будинку і що до нього звертаються покупці з приводу купівлі цього будинку. Після чого [PERSON] по мобільному телефону звязався із господарями вказаного будинку і влаштував їм зустріч. Далі вона зустрілась з господарями але зясувала, що у них не всі документи оформлені на будинок. Тому вона почала шукати інші будинки у вказаному районі. Однак, інших будинків так і не знайшла, тому в грудні місяці 2013 року вона знову повернулась до господарів будинку по вул.Семашко, 12 і домовилась з ними про купівлю цього будинку. Вона була вимушена купляти саме цей будинок, оскільки у неї в банку закінчувався строк, протягом якого вона могла отримати кредит на придбання будинку. Тому 28.12.2013 року вона купила цей будинок. Позивача та його агенство нерухомості вона не знає і ніколи з ними з приводу придбання цього будинку не спілкувалась. Про те, що її мати [PERSON] уклала з цим агенством договір про надання послуг з придбання будинку їй стало відомо, після звернення позивача до суду. На підтвердження цих показань свідка, представником відповідача було надане роздруковане оголошення з інтернету про продаж спірного будинку по вул.Семашко, 12 в м.Суми, яке знаходиться в інтеренеті з 28.08.2011 року. /а.с.43/ Позивачу про це оголошення нічого відомо не було, що він підтвердив в судовому засіданні. Крім того, свідок [PERSON] суду показав, що він проживає за адресою [INFO]. Його будинок знаходиться напроти будинку № 12 по вул.Семашко, який протягом тривалого часу продавався. Молоді господарі цього будинку № 12 періодично телефонували йому, що придуть покупці дивитись будинок і щоб він їм показав, оскільки у нього були ключі від будинку. Потім зявилась [PERSON], яка підійшла до будинку № 12 і стала щось дивитись. Він в цей момент стояв на вулиці. Побачивши його [PERSON] підійшла і спитала чи не знає він як звязатись з господарями цього будинку, оскільки вона хоче його купити. Він сказав, що допомагає у продажі, тому показав їй будинок та дав телефон господарів. Потім [PERSON] кудись пропала, а в грудні 2013 року знову зявилась і він звів її з господарями, після чого вона купила цей будинок. Тобто, свідок [PERSON], який ніяким чином не закікавлений в даній справі, повністю підтвердив показання свідка [PERSON] (дочки відповідачки) в тій частині, що їй спочатку не було відомо телефона господарів будинку № 12 по вул.Семашко і що про їх телефон вона дізналась саме від [PERSON] Це ще раз підтверджує ту обставину, що [PERSON] знайшла будинок № 12 по вул.Семашко сама, через оголошення в інтерені, без допомоги агенства позивача, оскільки із договору від 18.11.2013 року між позиачем та відповідачко вбачається, що в ньому вказаний номер мобільного телефону господарки будинку № 12 по вул.Семашко і якби [PERSON] через свою матір дізналась про продаж цього будинку, то вона напряму могла б зателефонувати господарям цього будинку і домовитись про його купівлю, а в даному випадку вона дізналась про телефон господарів тільки від свідка [PERSON] Крім того, ще одним підтвердженням доводів відповідачки в тій частині, що її дочка [PERSON] сама знайшла спірний будинок є те, що договір з відповідачкою був оформлений 18.11.2013 року, а договір з продавцем спірного будинку № 12 по вул.Семашко [PERSON] був оформлений 21.11.2013 року, що свідчить про те, що станом на 18.11.2013 року позивачу ще не було відомо про наміри [PERSON] продати свій будинок через його агенство. /а.с.4-6/ Таким чином, позивач в порушення ст.60 ЦПК України не довів суду тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Outcome: dismissed