Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 12.09.2007 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв'язку з чим, станом на 15.01.2018 року має заборгованість в сумі 11984 грн. 32 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 85 грн. 39 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5529 грн. 03 коп., пені в сумі 5323 грн. 03 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу процентна складова в сумі 546 грн. 87 коп. В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11984 грн. 32 коп. та судові витрати по справі. В позовній заяві позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засіданні на неодноразові виклики не з'явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. В зв'язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокре-ма, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В обґрунтування пред'явленого позову позивач посилався на те, що 12.09.2007 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також згідно доводів позовної заяви вказаний договір був оформлений відповідною заявою відповідачки від 12.09.2007 року, яка містить підпис останньої про ознайомлення її з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Разом з тим, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин та вимог, позивачем надано заяву [PERSON], яка датована 24.01.2008 року та містить відмітки щодо бажання останньої оформити кредитну картку «Универсальная» з встановленням кредитного ліміту в розмірі 2500 грн., що не відповідає даті укладення кредитного договору та розміру кредитного ліміту, зазначених в позовній заяві. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній проведений за кредитним договором від 12.09.2007 року та нарахування процентів за користування кредитом згідно розрахунку проводилось починаючи з жовтня 2007 року. В той час, як згідно зазначеної вище заяви, остання складена та підписана пізніше - 24.01.2008 року. Таким чином, виходячи із фактичної дати укладення кредитного договору 24.01.2008 року, суд не визнає наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором від іншої дати - 29.07.2007 року та проведений з жовтня 2007 року, належним та допустимим доказом заборгованості позичальника. Крім того, наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки, дати затвердження відповідних Умов та правил. Також в розділі «Загальні положення» витягу з Умов та правил надання банківських послуг зазначено, «Банк: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», що діє на підставі ліцензії Національного банку України №22 від 29.07.2009 року…». Таким чином, посилання в Умовах та правилах надання банківський послуг на ліцензію від 29.07.2009 року, на думку суду ставить під сумнів, що саме ці Умови та правила діяли в момент укладання договору з відповідачкою 24.01.2008 року, були доведені до відома останньої та нею погоджені і є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Окрім цього, заява відповідачки від 24.01.2008 року не містить дати та підпису останньої щодо отримання кредитної карти та ПІН-коду до неї. Не надано відповідних доказів позивачем і до позовної заяви. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, достатніми та достовірними доказами факт укладення кредитного договору з відповідачкою 12.09.2007 року, доведення до відома останньої положень цього договору та погодження всіх його істотних умов; а також доказів видачі кредитних коштів, платіжної картки для можливості користування останніми, розміру наявної заборгованості. В зв'язку з цим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору, слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed