Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 1000 доларів США, що еквівалентно 21 490 грн. за офіційним курсом НБУ на день подачі позову /12.10.2015 року/, кошти відповідач зобов'язувалася повернути до 24.03.2013 року, але своїх зобов'язань не виконала, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 21490 грн. основного боргу та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнала частково. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] в січні 2013 року позичила у позивача грошові кошти в сумі 1000 дол. США, які зобов'язувалася повернути до 24.03.2013 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача в матеріалах справи. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем на підтвердження укладення договору позики між ним та відповідачем на суму 1 000 дол. США суду надано вказану вище розписку. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач на даний час борг не повернула. Відповідач, визнаючи позов частково, зазначила, що більше року повертала позивачу відсотки за користування коштами, по 80 дол. США щомісячно. На даний час матеріальне становище відповідача погіршилося, а тому вона не взмозі повернути позику. Крім того, відповідач зазначила, що позика надавалася гривнями, а не доларами, а тому відповідач визнає суму боргу у 8000 грн. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі дійсно було укладено договір позики на суму 1 000 дол. США на строк до 24.03.2013 року, про що свідчить розписка позичальника, і що відповідач не виконала умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасного повернення суми боргу, в установлений строк борг не повернув. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, згідно розрахунку позивача за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2015 року /1дол. США =21,4962 грн./ сума боргу становить 21490 грн. А тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму боргу в межах заявлених позовних вимог. Суду не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження заперечень відповідача з приводу часткового повернення боргу, чи отримання позики іншим грошовим еквівалентом, ніж зазначено в розписці. Відповідно до до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн., що підтверджено відповідною квитанцією. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved