Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS], після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, спадкоємцем першої черги за законом є позивач, який прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки не проведено державної реєстрації права власності та відсутні правовстановлюючі документи на будинок на ім'я спадкодавця. А тому позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною вище адресою в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON]. В суді представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Йосипівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та про визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть. З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2013 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області відкрито спадкову справу № 290/2013 після смерті [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини від сина померлої [PERSON], що стверджується копією вказаної спадкової справи. Документи, які підтверджують родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем, знаходяться в матеріалах спадкової справи. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, позивач прийняв у визначеному законом порядку спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивачу 01.12.2015 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на спадкове майно, яке складається із земельних ділянок: площею 8,120 га на території Йосипівської сільської ради Білоцерківського району, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площею 0,2500 га по [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/; площею 0,0903 га по [ADDRESS], передана для ведення особистого селянського господарства; площею 0,1369 га по [ADDRESS], передана для ведення особистого селянського господарства. Але постановою нотаріуса від 01.12.2015 року позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, що слідує з постанови нотаріуса. З матеріалів справи вбачається, що згідно погосподарської книги № 3 ОПО № 0283-1 головою домогосподарства після померлої [PERSON] є її син [PERSON], що стверджується довідкою Йосипівської сільської ради від 22.01.2016 року № 02-18-16. Згідно копії технічного паспорта МБТІ станом на 25.11.2015 року, який було виготовлено на вказаний житловий будинок, рік побудови житлового будинку -1970, загальна площа будинку 66,90 кв.м, житлова площа -32,30 кв.м, самочинне будівництво та перепланування відсутні. Як вбачається з довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 30.11.2015 року № 2781, право власності на даний житловий будинок не було зареєстровано, станом на останню дату технічної інвентаризації 25.11.2015 року загальна площа будинку становить 66,90 кв.м, житлова площа-32,30 кв.м; до даного житлового будинку відносяться наступні будівлі та споруди: літня кухня з погрібом літ. «Б», сарай з прибудовами «В», «в», «в1», огорожа № 3,4. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту Української РСР від 19.01.1976 року № 1/5, яка була діючою на час виникнення спірних правовідносин, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства 31.01.1966 року, яка втратила чинність з 13.12.1995 року, передбачала обов'язкову реєстрацію /інвентаризацію/ будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Судом було встановлено і вказано вище в рішенні, що згідно записів в погосподарській книзі Йосипівської сільської ради зазначений вище житловий будинок рахувався за [PERSON] до дня її смерті. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, як встановлено судом і вказано вище, [PERSON] набула права власності на житловий будинок по [ADDRESS] згідно норм діючого на той час законодавства, позивач прийняв спадщину після її смерті. Оскільки позивач прийняв спадщину після смерті матері, то до нього перейшло право на спадкування зазначеного житлового будинку, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на будинок у нотаріальному порядку. А тому суд вважає за можливе визнати за ним право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON].

Outcome: approved