Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійний вимог на предмет спору Одеської товарної біржі, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним., а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25 червня 1997 року, щодо квартири [ADDRESS] . Вищезазначений договір укладено на Одеській товарній біржі за № 20726 між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , та [PERSON] . Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 25 червня 1997 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , на підставі якого позивач придбав зазначену квартиру. Також зазначає, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ним було передано, а відповідачами прийнято грошову суму за продаж вищевказаної квартири у розмірі 9 153,00 грн. Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 26 липня 2021 року. У судове засідання 26 липня 2021 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 25 червня 1997 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 20726. На підставі вказаного договору купівлі-продажу позивач придбав квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений на Одеській товарній біржі та відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» реєстраційний номер № 20726 від 25 червня 1997 року. Договір не був нотаріально посвідчений. Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто позивач передав, а відповідачі прийняли грошову суму у розмірі 9 153,00 грн. за продаж вищевказаної квартири. Позивач не має змоги розпорядитись вищевказаною квартирою у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від № 20726 від 25 червня 1997 року. Спірний договір був підписаний сторонами 25 червня 1997 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в червні місяці1997 року позивачу не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивачі не мають можливості розпоряджатися своїм майном як належні співвласники, що порушує їх права. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків. Всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved