Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом посилаючись на те що, він є власником квартири № 40, розташованої у будинку № 15 смт. Ківшарівка м. Купянськ Харківської області. Також у цій квартирі значиться зареєстрованим колишній власник цього майна [PERSON], який там фактично не мешкає з 2015 року, його речі відсутні та він не бере участі в утриманні житла. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Це перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своєю нерухомістю, тому він змушений звернутися з даним позовом до суду. [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнений позов підтримав і просив задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце проведення судових засідань повідомлявся у відповідності до ст. 74 ЦПК України належним чином за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законодавством порядку. До суду відповідач не зявився, заяви про перенесення слухання справи чи можливих заперечень проти позову не надав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, заперечень по суті позову вони не надали та у вирішенні справи покладалися на розсуд суду ( а.с.33). Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши позиції позивача і третьої особи та перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить квартира № 40 в будинку № 15 смт. Ківшарівка м. Купянськ Харківської області, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] і позивачем та нотаріально посвідченого 16.12.2015 року приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1353 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 49998064 від 16.12.2015 р. (а.с.8-9). Згідно довідки № 609 від 10.05.2017 року ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Купянськ» у зазначеному вище помешканні значиться зареєстрованим [PERSON], [INFO] (а.с.5-6,10). Факт не проживання відповідача [PERSON]з грудня 2015 року за місцем його реєстрації у квартирі № 40 будинку № 15 смт. Ківшарівка, підтверджується комісійним актом б/н, складеним 29.05.2017 року позивачем спільно з двома сусідами по будинку та уповноваженою особою сектору по роботі з населенням ТОВ «Керуюча компанія«КомЕнерго-Купянськ» Соловей, який затверджений керівником ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Купянськ» (а.с.11,36). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на грунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сімї власника житла понад рік). У даному випадку, відповідач не є членом сімї власника майна та будь-яких відомостей про існування підстав збереження за [PERSON] житлового приміщення суду не наведено. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Надані суду докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача у належній позивачу квартирі відсутні, він добровільно виїхав з помешкання, після здійснення продажу квартири у ній не проживав, про що свідчить акт, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знімається, а також участі в утриманні житла не приймає та відсутні підстави для збереження за ним житла. У звязку з чим, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки він, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належній йому квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав як власника. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та можливість задоволення його уточненої позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved