Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень до позовної заяви від 18.12.2015, просить суд визнати недійсним заповіт, складений 02.06.2014 [PERSON] на користь [PERSON] з підпризначенням іншого спадкоємця [PERSON], на випадок, якщо [PERSON] помре до відкриття спадщини або відмовиться від її прийняття, та який посвідчений 02.06.2014 приватним нотаріусом КМНО Сташковою А.Г. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2013 році його двоюрідним братом [PERSON] було складено заповіт на його ім'я. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Сташкової А.Г. з приводу оформлення спадщини, де дізнався, що він уже не є спадкоємцем, оскільки за життя спадкодавцем було складено заповіт на іншу особу, а саме 02.06.2014 від імені [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого все належне йому майно на день смерті він заповів відповідачу [PERSON], а в разі якщо остання помре до відкриття спадщини або відмовиться від її прийняття - відповідачу [PERSON] Вказаний заповіт позивач вважає недійсним, оскільки на момент його складання [PERSON] перебував в такому стані, в якому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивачу відомо, що в [PERSON] не було наміру та волевиявлення заповідати квартиру [PERSON], адже він бажав передати її йому. Так, в 2012 році стан здоров'я [PERSON] значно погіршився, в 2013-2014 роках він часто перебував на стаціонарному лікуванні з приводу хвороби серця та гіпертонічної хвороби. Позивач постійно супроводжував брата до лікарні, відвідував його, приносив продукти харчування, купував необхідні ліки та після виписки з лікарні доглядав за ним, у всьому допомагав. [INFO] померла дружина [PERSON] - [PERSON], що негативно вплинуло на стан його здоров'я. Після її смерті він постійно перебував у пригніченому стані, почав заговорюватися, його пам'ять погіршилась і іноді він не впізнавав своїх родичів, знайомих, в цей період він навіть звертався до психіатра. Влітку 2014 року померла дружина позивача, у зв'язку з чим він став рідше відвідувати брата. Відповідач, в свою чергу, скористалась таким становищем, та стала частіше навідувати [PERSON] Вважає, що відповідач скористалась безпорадним станом [PERSON] та примусила його перед смертю скласти заповіт на її користь. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у суді позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення вказували, що посилання позивача на те, що під час складання оскаржуваного заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, не відповідають дійсності, адже за життя [PERSON] не страждав на психічні розлади та на обліку у лікаря-психіатра не перебував. Від приватного нотаріуса КМНО Сташкової А.Г. надійшли пояснення, в яких вона просить розглянути справу без її участі. В своїх поясненнях нотаріус зазначає, що посвідчуючи спірний заповіт у червні 2014 року будь-яких дій, які б вказували на те, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними, нею встановлено не було. Він перебував в абсолютно адекватному стані, усвідомлював свої дії та розумів їх значення. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.09.2014. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 337 від 26.09.2014 причина смерті [PERSON] - хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності спадкодавцю. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт від 02.06.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1235, яким [PERSON] заповів все його майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право за законом, відповідачу [PERSON], [INFO], а у разі, коли вона помре раніше за спадкодавця або не прийме спадщину - відповідачу [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Як вбачається з тексту заповіту, такий у зв'язку з похилим віком заповідача посвідчено за місцем його проживання: [ADDRESS]. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно ним підписаний. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту від 02.06.2014 судом за клопотанням представника позивача була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 256 від 10.04.2018, експерти прийшли до висновку, що [PERSON] під час складання заповіту (02.06.2014) страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія) із когнітивними порушеннями та церебрастенічним синдромом. За своїм психічним станом в цей період [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Допитаний у судовому засіданні в якості експерта лікар судово-психіатричний експерт [PERSON] підтвердив обставини, викладені у висновку від 10.04.2018. Суд не вбачає підстав не брати до уваги як належний доказ висновок судово-психіатричного експерта щодо психічного стану заповідача на час складання заповіту від 02.06.2014, оскільки, досліджуючи стан [PERSON], комісія вивчала стан заповідача за медичними документами. Крім того, експертний висновок узгоджується з іншими письмовими доказами, зібраними у справі, а також показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт того, що [PERSON] за життя виражених порушень з боку психіки не мав. До того ж приватний нотаріус КМНО Сташкова А.Г., яка посвідчувала спірний заповіт, у своїх письмових поясненнях вказує, що під час складання заповіту [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Позивачем та його представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 02.06.2014 спадкодавець [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. При цьому, виписка з історії хвороби [PERSON] від 04.10.2013, яка була надана представниками позивача після проведення у справі судової експертизи, даний факт не підтверджує, оскільки в такій охарактеризовано стан здоров'я спадкодавця за період з 20.09.2013 по 04.10.2013, тоді як оскаржуваний заповіт було посвідчено у червні 2014 року. Медична документація за цей період досліджувалась експертами і будь-яких порушень з боку психіки у [PERSON] станом на 02.06.2014 виявлено не було. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 02.06.2014 недійсним, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. З викладеного,

Outcome: dismissed