Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, 30.07.2018 звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору. 31.10.2018 Ковпаківським районним судом м. Суми було винесено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 54219,36 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2018 по 31.10.2018 у сумі 12718,68 грн.. 28.01.2021 відповідач виплатив кошти згідно рішення суду. За таких обставин просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2018 по 28.01.2021 у розмірі 160451,40 грн. Ухвалою суду від 01.03.2021 позовну заяву залишено без руху, запропоновано протягом десяти днів з дня вручення ухвали усунути недоліки. Ухвалою суду від 11.03.2021 позовну заяву повторно залишено без руху, запропоновано протягом десяти днів з дня вручення ухвали усунути недоліки. Ухвалою суду від 22.03.2021 позовну заяву повторно залишено без руху, запропоновано протягом десяти днів з дня вручення ухвали усунути недоліки. Ухвалою суду від 29.04.2021 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судові засідання представника не направив, надано відзив, відповідно до якого просить зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 41500,68 грн. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» у трудових відносинах, 30.07.2018 року був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 31.10.2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та стягнуто з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 54219,36 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2018 по 31.10.2018 у сумі 12718,68 грн. 28.01.2021 відповідач виплатив кошти згідно рішення суду. Згідно висновку у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 203/2580/20, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначено наступне. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Згідно з частиною першою статті 9 Цивільного кодексу України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності значною мірою спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Суд з урахуванням обставин справи, наявної диспропорції вказаних сум, що підлягають стягненню, враховуючи те, що в разі присудження позивачу до виплати середнього заробітку за затримку у вищенаведеній сумі можуть бути порушені права інших працівників відповідача на оплату їх праці, вважає за необхідне застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначити його в розмірі 60 000,00 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 60 000 грн. 00 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 600 грн. 09 коп. (160451,40 грн. х 1604,51 грн. : 60 000 грн.).

Outcome: partial