Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 014/0023/82/79902 від 03.04.2007р., відповідач [PERSON] - відповідач, отримала кредит у розмірі 55\~000 доларів США строком до 03.04.2017р., з розміром річної процентної ставки 13.75%. Даний договір було забезпечено порукою з боку гр. [PERSON] про що складено відповідний договорі поруки. Позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість за період з 27.03.2012р. по 02.08.2018 року на загальну суму 520431.93 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили суд стягнути з відповідачів солідарно на користь Акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0023/82/79902 від 03.04.2007р. в сумі 520431.93 грн. та судові витрати щодо сплати судового збору в сумі\~-7806.48 грн. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному у позові. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON], адвоката [PERSON] в судовому засіданні проти позову частково заперечила, визнала в частині вимоги щодо стягнення 3 % річних у розмірі 18853.30 грн. з [PERSON], в іншій частині вимоги просила суд відмовити у задоволенні позовних вимоги, надавши пояснення аналогічно викладеному у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представника., позивача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», що є правонаступником за всіма юридичними правами та обовязками Акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та гр. [PERSON] укладено Кредитний договір № 014/0023/82/79902, згідно якого [PERSON] надав Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом: 55 000 доларів США 00 центів строком до 03.04.2017 року, а Позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,75% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Також судом встановлено, що 03 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», що є правонаступником за всіма юридичними правами та обовязками Акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та гр. [PERSON] (Відповідач-2), укладено Договір поруки № 014/0023/82/79902, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед Банком відповідати по зобовязання Боржника - [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору № 014/0023/82/79902 від 03.04.2007 року, в повному обсязі цих зобовязань. Між Банком та Позичальником 18 травня 2009 року укладено Додаткову угоду № 014/0023/82/79902/1 відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони дійшли згоди тимчасово на період з 18.05.2009 року до 18.05.2010 року зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди, у звязку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та № 2. Із змісту позову вбачається, що позивач просить суду достягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 014/0023/82/79902 від 03.04.2007, що за період з 27.03.2012 по 02.08.2018р. становить 19302 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 520431.93 грн. Згідно рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2012р.,- позов Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль»в особі Полтавської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль»- задоволено частково, а саме: стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль» заборгованість \~за кредитним договором №014/0023/82/79902 від 03.04.2007 року у сумі 355874 гривень 32 коп. (триста пятдесят пять тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 32 коп.), а саме: \~прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 27726 гр. 99 коп. (двадцять сім тисяч гривень сімсот двадцять шість гривень 99 коп.), пеня за порушення строків повернення кредиту в розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень); \~прострочена заборгованість за процентами в розмірі 26254 грн. 91 коп. пеню за порушення строків сплати процентів у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень); \~прострочена заборгованість за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню у розмірі 281892,42 грн. Суд вважає, що позов про\~стягнення заборгованості по відсоткам за період починаючи з 27.03.2012 року по 02.08.2018 року у сумі 19302 доларів США 33 центи подано до суду позивачем лише 15.10.2018 року. Отже, у такому випадку для обчислення позовної давності, судом за клопотанням представника відповідача застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Цивільне законодавство України передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст. 257 УК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Суд вважає\~за необхідне\~зазначити,\~що позивач\~пропустив строк\~позовної давності\~для звернення\~до суду\~з вимогою\~про стягнення\~заборгованості за\~відсоткамипо\~кредитному договору\~№ 014/0023/82/79902\~від 03.04.2007 за період з 27.03.2012 року по 25.10.2015року. Отже, зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги боржника, а отже припиняється зобов'язання в розумінні ст. 509 ЦК України. У постанові ВСУ від 09.11.2016 року у справі № 6-2251цс16 викладена правова позиція: «...Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, суд вважає встановленим факт того, що пред'явлення\~вимоги про\~повне дострокове\~погашення заборгованості\~за кредитом\~змінює строк\~виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 12 квітня 2010 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів (відсотків) Отже, суд приходить до висновку, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор - позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Як встановлено, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у жовтні 2018 року». У постанові ВСУ № 6-3006цс15 від 08.06.2016 року висловлена правова позиція, що: «Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Виходячи із змісту статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Провівши аналіз норм ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України, суд вважає, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Отже, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за період починаючи з 27.03.2012 року по 25.10.2015 року не підлягає задоволення оскільки пропущено строк для їх предявлення. Окрім цього судом встановлено, що перед подачею позову 12 квітня 2012 році на підставі положень ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору № 014/0023/82/79902 від 03.04.2007 року, - позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, направивши 30 жовтня 2009 року [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості в сумі 46796,54 долара США за кредитним договором № 014/0023/82/79902 від 03.04.2007 зі строком користування кредитними коштами до 03 квітня 2017 року, тим самим змінив строк виконання основного зобовязання (дата отримання вимоги [PERSON] - 04.11.2009 року), позивач просив погасити заборгованість в повному обсязі до 30.11.2009 року. Судом встановлено факт того, що позивач змінив строк виконання зобовязання за договором з 03.04.2017 року на 30.11.2009 р. Суд враховує правову позицію ВС у складі Касаційного цивільного суд від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц де зазначено, що: «Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» в частині стягнення з ОСОБА 6 заборгованості за відсотками та підвищеними відсотками в ]сумі 17 000,86 доларів США, суд першої інстанції правильно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором... . У цій справі Верховний Суд погодився з наступними висновками судів першої та апеляційної інстанцій: Таким чином, позивач в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором з 1 грудня 2027 року на квітень 2012 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням суду від 25 жовтня 2012 року. Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком тати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 22 березня 1012 року позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню. Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач тратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про виконавче провадження». Абзацом 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, вказано, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ПК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5).. За таких підстав, суд вважає встановленим факт того, що кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування відсотків за кредитним договором в розмірі 13,75% річних, тому у позивача як кредитора залишилось лише право на стягнення 3% річних з позичальника [PERSON] Також встановлено, що [PERSON], протягом з 28.03.2012 року по 21.03.2014 року на виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2012 року у справі № 1625/1828/12р. сплачувала заборгованість, а позивач взагалі пропустив строк на предявлення виконавчого листа до примусового виконання, про що свідчить постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.07.2015 року ВП № 18032537. Судом встановлено,\~що на виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2012року у справі № 1625/1828/12р. з метою закриття простроченої заборгованості по кредиту в сумі 17726,99 грн. боржником [PERSON] погашено 100138.31 грн., що також вбачається із наданого позивачем розрахунку. Суд вважає, що позичальник змінивши строк виконання кредитного договору (основного зобовязання), предявивши вимогу про дострокове погашення боргу, визначивши строк сплати 30.11.2009 року, тим самим змінив строк предявлення вимоги до поручителя [PERSON], що також узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України (постанова від 24 вересня 2014 року у справі № 1-106цс14, постанова від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, постанова від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, постанова від 09 вересня 2015 року у справі № 6-933цс15). Отже, зміненим строком виконання настання основного зобовязання за кредитним договором є дата, вказана у претензії (вимозі) банку про повне дострокове погашення зобовязання за кредитом, про це прямо зазначено, зокрема, в постанові Судової палати у довільних справах Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року. Отже, суд вважає, що позивач повинен був предявити позов до поручителя, [PERSON] протягом шести місяців, починаючи строк від 30.11.2009 року, тобто до 30.05.2010 року, однак позивач стягнув суму заборгованості за кредитним договором лише з [PERSON], а до [PERSON], позивач навіть не подавав позов про стягнення заборгованості по кредиту, тому у задоволенні позовних вимоги до [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. За даних обставин, суд приходить до висновку про задоволенні позовних вимоги Акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON], про захист порушеного права кредитора, шляхом стягнення заборгованості по донарахованих відсотках за кредитним договором, в частині стягнення з позичальника [PERSON] на користь кредитора 3% річних за формулою: сума боргу * 3% річних /365 * кількість днів та становить: 209481,10 грн. х 3% /365 х 1095 = 18853,30 грн., в іншій частині вимог відмовити за недоведеністю. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial