Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 21.07.1993 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Тлумацькому райвідділі ЗАГСу Івано-Франківської області, актовий запис № 42. Від шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Вказує, що тривалий час у них були непорозуміння та суперечки, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Більше двох років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, у них різні інтереси та погляди на життя, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. В звязку з цим просить шлюб між ними розірвати. В судове засідання Позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просила справу розглядати у її відсутність. Додатково просила відновити їй дошлюбне прізвище «Стельмах». Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21 липня 1993 року між Позивачем та Відповідачкою у Тлумацькому райвідділі ЗАГСу Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 42), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи письмову заяву Відповідачки, суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід відновити дошлюбне прізвище «Стельмах». У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved