Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що згідно рішення Михайлівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області № 150 від 10 грудня 2002 року [PERSON] надано дозвіл на оформлення права приватної власності на садовий будинок [ADDRESS], який входить в садове товариство Запорізького машинобудівного інституту-2. Відповідно до цього рішення [PERSON] 22 січня 2003 року отримав свідоцтво на право власності серії СА № 001391 на садовий будинок [ADDRESS]. Відповідно отриманого свідоцтва про право власності ОП ЗМБТІ оформило технічний паспорт на садовий будинок на ім»я [PERSON] 30 січня 1998 року [PERSON] отримав на праві власності земельну ділянку площею 0,054 гектари для ведення садівництва, розташовану на території Михайлівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області в садовому товаристві Запорізького машинобудівного інституту -2. Земельну ділянку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 016791. Садовий житловий будинок відбудовано на вищезазначеній земельній ділянці. 04 грудня 2003 року відповідач продав позивачу садовий будинок [ADDRESS] та прилеглу до нього земельну ділянку за 10000 гривень. Відповідач після отримання грошей в повному обсязі та укладанні угоди пообіцяв посвідчити договір нотаріально, як це передбачене ст.ст. 209, 210 ЦК України, але всупереч домовленості до теперішнього часу цього не зробив. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. Позивач прохає визнати дійсним договір купівлі - продажу садового житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,054 гектари для ведення садівництва, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 016791 за адресою [ADDRESS]. А також визнати за [PERSON] право власності на садовий житловий будинок [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,054 гектари для ведення садівництва, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 016791 за адресою [ADDRESS]. Як вважає позивач, такі дії відповідача порушують його права у зв'язку із чим позивач не має можливості здійснити реєстрацію права власності садового житлового будинку, який набув на підставі договору купівлі-продажу. В судовому засіданні позивач наполягає на позові, відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану цивільну справу за наявністю у справі доказів, ухвалює заочне рішення, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи згідно договору купівлі - продажу від 04 грудня 2003 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив садовий житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,054 гектари для ведення садівництва, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 016791 за адресою [ADDRESS] за 10000 гривен. На виконання договору купівлі - продажу сторони склали розписку від 04.12.2003 року про сплату позивачем грошей за проданий житловий будинок та земельну ділянку. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається здійсненим в письмовій формі, якщо його текст зафіксовано в одному або декількох документах, якими обмінялися сторони. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до ст. 328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним; ч.2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Між позивачем та відповідачем 04.12.2003 р. було укладено договір купівлі - продажу садового житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,054 гектари для ведення садівництва, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 016791 за адресою [ADDRESS] за 10000 гривен. Письмова форма та нотаріальне посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу не дотримані. На підтвердження укладення договору позивач як покупець передала відповідачу 10 000 гривень, що підтверджується письмовим договором купівлі- продажу від 04.12.2013 р. про сплату за проданий житловий будинок. Зазначені дії як з сторони позивача, так і зі сторони відповідача свідчать про те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу. На підставі вищезазначеного та у відповідності із ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. 16, ч.2 ст.218, ч.2 ст.220 ЦК України, суд

Outcome: approved