Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] 13.04.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. З травня 2016 року за власним бажанням дитини та з урахуванням життєвої ситуації відповідач перевезла дитину проживати з позивачем. Дитина проживає разом з [PERSON] та знаходиться на його утриманні. У нього створені необхідні умови для життя та навчання дитини, він має самостійний дохід, постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, добре ставиться до дитини, піклується про неї, а тому просить визначити місце проживання малолітньої дитини разом з ним та звільнення від сплати аліментів. Позивач в судове засідання не прибув, але звернувся до суду із письмовою заявою в якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розглянути справу за його відсутності, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність позивача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просить суд розглянути справу за її відсутності, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність відповідачки, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Від Управління служб у справах дітей Ленінського району м.Харкова Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на адресу суду надійшла письмова заява в якій зазначено, що третя особа позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розглянути справу за її відсутності. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідачки, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції м.Харкова, [PERSON], народився [INFO] року, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. 13.04.2010 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис №101. З Акту обстеження умов життя малолітнього [PERSON] від 06.12.2016 року встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], разом зі своїм батьком [PERSON], його дружиною [PERSON] та [PERSON], яка є падчеркою позивача. Для [PERSON] створені необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання та виховання. Стосунки в сімї доброзичливі. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Ленінського району м.Харкова Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської радивід 16.12.2016 року № 731 діючи, як представник органу опіки та піклування, Управління служб у справах дітей Ленінського району м.Харкова Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської радивважає за доцільне визначення місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком, [PERSON] Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Враховуючи вищезазначене, згідно поданих документів, обстеження умов проживання, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, висновок представника органу опіки та піклування, Управління служб у справах дітей Ленінського району м.Харкова Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з позивачем. У разі визначення місця проживання дитини з батьком суд вважає необхідним скасувати сплату аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Комсомольського районного суду Полтавської області від 26.10.2009 року у справі №2-1420/09 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину відповідного віку з 27.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Юридичною підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача було те, що дитина після розлучення батьків залишилася проживати з матір'ю. Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає з батьком та перебуває на його утриманні, що підтверджене матеріалами цивільної справи. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. У чинність ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу даної норми вбачається, що одним із способів захисту порушеного права у разі зміни обставин, що впливають на визначені розміри періодичних платежів, є звільнення від них. За таких підстав, враховуючи, що змінилося сімейне становище платника аліментів, тому як дитина проживає разом з позивачем, а тому відпали юридичні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини, а тому суд вважає, що достатнім для захисту прав позивача буде звільнення його від обов'язку сплати аліментів. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за наявності законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved