Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, а також на 3/4 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька. [PERSON] звернулась з заявою до суду, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представником відповідача надані суду заперечення, в яких вона посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). [PERSON], відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу, виданого Красногвардійським РАЦС 23.07.1977р., була одружена з [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки № 264 від 19.11.2016р., наданої головою ЖБК № 264, [PERSON] та [PERSON] в січні 1992 року виплатили пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до технічного паспорту вказана квартира складається з: 1 - коридору площею 7,6 м2, 2 - кухні площею 9,9 м2, 3 - кімнати площею 17,3 м2, 4 - кімнати площею 9,7 м2, 5 - комори площею 0,7 м2, 6 - коридору площею 3,3 м2, 7 - ванної площею 2,8 м2, 8 - вбиральні площею 1,2 м2, 9 - кімнати площею 12,0 м2, 10 - комори площею 0,5 м2, І - балкону площею 0,7 м2, ІІ - лоджії площею 1,9 м2, загальною площею 67,6 м2, житловою площею 39,0 м2 (а.с.18-20). Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про власність», який був чинний на момент виникнення даних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного, чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. За змістом п.8Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Згідно з ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи вищевказані правові норми, а також те, що [PERSON] та [PERSON] повністю виплатили пайові внески за вищевказану квартиру у 1992 році під час спільного шлюбу, суд доходить висновку, що вона була їх спільною сумісною власністю, а відтак [PERSON] відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР мав право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшла 1/2 частина вказаної квартири. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була її донька [PERSON], оскільки у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а чоловік померлої та [PERSON], в інтересах якого подано позов, відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с.123-124). Таким чином, [PERSON] успадкувала 1/2 частину спірної квартири після смерті [PERSON] Враховуючи вищевказане, суд не бере до уваги посилання [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], на те, що він має право на спадкове майно після смерті матері у порядку спадкування за законом, оскільки він відмовився від своєї частки у спадковому майні на її користь. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, сарії [NUMBER] (а.с.13). Після смерті[PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшла 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Згідно з ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно доч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно доч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до спадкової справи після смерті [PERSON], заведеної у Другій дніпропетровській державній нотаріальній конторі, з заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку звернувся його син, позивач у справі, відомостей щодо інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, спадкова справа не містить (а.с.81-94). Водночас, постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 01.10.2014р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту його прав як спадкоємця шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO] Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позову.

Outcome: partial