Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.08 р. у м. Києві відбулось ДТП за участю автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля KIA Cerato, д.н.з. [NUMBER], що належить ТОВ «Компанія «Юрком», під керуванням [PERSON] Позивач зазначив, що у результаті даного ДТП було завдано шкоди автомобілю Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Також позивач зазначено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 02.12.08 р. [PERSON] було винним у вчинення адміністративного правопорушення по вказаного ДТП. Крім того, позивач вказав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «АСК Інго Україна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також зазначено, що 21.01.08 р. між ЗАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту. Позивач зазначив, що матеріальний збиток, завданий [PERSON] відповідно до рахунку-фактури склав 2338,20 грн. та був сплачений у повному обсязі відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника та страхового акту. Також зазначено, що з моменту виплати страхового відшкодування у ЗАТ СК «ВУСО» виникло право вимоги до [PERSON], ТОВ Компанія «Юрком», ПрАТ «АСК «Інго Україна» щодо відшкодування спричиненого збитку. Також позивач вказав, що згідно з договором відступлення прав вимоги від 23.12.09 р. ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» набуло належне ЗАТ СК «ВУСО» право вимоги, яке виникло у останнього на вищевказаних підставах. Позивач зазначив, що 27.05.10 р. звертався до страховика з заявою про страхове відшкодування, однак, виплата здійснена не була. Тому позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 2338 грн. 20 коп. та судовий збір. До початку судового засідання від представника позивача та представника відповідача ТОВ «Юрком» надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу без їх участі. Інші сторони в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З даних довідки УДАІ МВС України ГУ в м. Києві вбачається, що 23.10.08 р. о 09 год. 50 хв. в м. Києві на перехресті вул. Костянтинівська та вул. Введенська, сталось ДТП за участю автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля KIA Cerato, д.н.з. [NUMBER], що належить ТОВ «Компанія «Юрком», під керуванням [PERSON] (а.с. 126). Постановою Подільського районного суду м. Києва від 02.12.08 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з зазначеним ДТП (а.с. 127). З матеріалів справи вбачається, що 21.01.08 р. між ЗАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за № 000869-02-10-01 (а.с.а.с. 128-129). 23.10.08 р. [PERSON] звернулась до ЗАТ СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування по вказаному страховому випадку (а.с.а.с. 130-131). Згідно даних рахунку-фактури № ПА-17470 від 06.11.08 р., складеного ТОВ «Паритет», розмірі матеріальних збитків, завданих автомобілю Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER], становить 2338 грн. 20 коп. (а.с. 134). Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було виплачено вказане страхове відшкодування в розмірі 2338 грн. 20 коп. на підставі її заяви та страхового акту №88-02 (а.с. 135), що підтверджується платіжним дорученням № 182 від. 09.01.09 р. (а.с. 136) та даними висновку № 1048-70, складеного ЗАТ СК «ВУСО» (а.с.а.с. 137-138). Договором від 23.12.09 р. ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» набуло належне ЗАТ СК «ВУСО» право вимоги по вищезазначеному страховому випадку (а.с. 150). Відповідно до п. 1.2 статуту, ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» (а.с.а.с. 143-147). Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» зверталось до ЗАО АСК «ІНГО-Україна» з заявою за № 1029 від 27.05.10 про страхове відшкодування (а.с. 141), про отримання якого свідчить зворотне поштове повідомлення з відміткою про отримання від 31.05.10 р. (а.с. 142). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку слід застосовувати суброгацію, а не регрес. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як було зазначено вище, позивачем було отримано право вимоги від ЗАТ СК «ВУСО». Відповідачі подали заяви про застосування строків позовної давності до вимог позивача, зазначивши, що строк позовної давності на момент пред'явлення до них вимоги сплинув (а.с.а.с. 162-165, 175-178). Згідно ст. 256 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судоми лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 6 ст. 261, ст. 262 ЦК України визначено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Аналогічна правова позиція відображена в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, в якій, зокрема, роз'яснено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності почався на наступний день після ДТП, а саме з 23.10.2008 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з зазначеним позовом - 05.01.2012 року (а.с. 1). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» № 14 від 18.12.2009 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі. Враховуючи, що на момент звернення до суду загальний строк позовної давності в три роки сплинув і відповідачами заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі ст.ст. 256, 257, 261, 262, 514, 516, 1188 ЦК України,

Outcome: dismissed