Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачзвернувся до суду до відповідачів[PERSON], [PERSON]про стягненнязаборгованості за кредитним договором, зазначивши, що04.04.2008 року міжпозивачем та [PERSON] бувукладенийкредитнийдоговір № 6/1/27/2008/980-АП/14, в забезпечення виконання якого, згідно даного договору поручителем є [PERSON]. Строк дії договору до 20 березня 2015 року, цількредитування - придбання автотранспортного засобу та витрати, пов'язані з державною реєстрацією. Своїзобов'язання за кредитним договором банк виконав шляхом перерахуваннякоштів через касу банку на підставі меморіального ордеру № 1 від 04.04.2008 року. Вказана в позовнійзаявізаборгованістьвідповіда чів перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON], поручителем якого є [PERSON], умов кредитного договору від 04.04.2008 року, а саме: через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чиномпро що свідчать зворотні повідомлення пошти про вручення судових повісток, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра») та [PERSON] та [PERSON] 04.04.2008 року укладено договір № 614/27/2008/980-АП/14, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 73100,00 гривень на придбання транспортного засобу, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 04.04.2008 року, а [PERSON], в свою чергу зобов'язувався погасити кредит до 20.03.2015 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 20,2% річних. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також судом встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору № 614/27/2008/980-АП/14від 04.04.2008 року належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу станом на 14.01.2014 року кошти в сумі 68174,32 гривень, що складається із заборгованості за кредитом в сумі 43411,61 гривень, несплачених відсотків в сумі 13696,82 гривень, несплаченої пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 3292,56 гривень та заборгованість за штраф у розмірі 7310,00 гривень. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який перевірений судом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] в рамках згаданого кредитного договору від 04.04.2008 року було укладено договір поруки. Пунктами 3.2.1 та 3.2.2 договору обумовлено, що боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків за договором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. У відповідності до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно із ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved