Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що він з 20.11.2013 року по 30.08.2014 року працював на посаді водія трамвая в Подільському трамвайному ремонтно-експлуатаційному депо КП «Київпастранс». В день звільнення з позивачем розрахунок проведений не був. Станом на 06.11.2014 року заборгованість по зарплаті становить 52 гривні 06 копійок. [PERSON] вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.08.2014 року по день прийняття рішення у справі. Також позивач зазначає, що йому завдана моральна шкода, оскільки він не мав коштів сплатити за оренду квартири в м. Києві, а через трагічні події, що відбуваються в місті Донецьку, не міг повернутися для проживання за місцем реєстрації. Крім того, як зазначає позивач, він не мав змоги допомагати матеріально своїм рідним, які залишилися проживати в м. Донецьку, у зв'язку з чим з ними погіршились стосунки. Моральну шкоду позивач оцінює у 5 000 гривень. [PERSON] просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по зарплаті в розмірі 52 гривні 06 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.08.2014 року по день прийняття рішення у справі та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди з тих же підстав, просив позов задовольнити, не заперечував проти постановлення заочного рішення по справі. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по зарплаті в розмірі 52 гривні 06 копійок не підтримав, оскільки ці кошти йому були виплачені до судового засідання. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача і постановити заочне рішення. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працював з 20.11.2013 року по 30.08.2014 року на посаді водія трамвая в Подільському трамвайному ремонтно-експлуатаційному депо КП «Київпастранс». Згідно з наказом від 26.08.2014 року за №330-к позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.7 - витяг з трудової книжки). В день звільнення з позивачем повний розрахунок проведений не був. Позивач в судовому засіданні пояснив, що повний розрахунок з ним був проведений 24.10.2014 року, на підтвердження чого надав роздруківку зі свого банківського рахунку. Цей факт також підтверджується довідкою КП «Київпастранс» (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в день звільнення 30.08.2014 року він не працював, а приблизно через два тижні він звертався до директора депо з проханням провести з ним розрахунок. Однак, доказів на підтвердження звернення до директора позивач суду надати не може. Також позивач пояснив, що він не звертався письмово до підприємства з вимогою виплатити йому всі суми, що належать йому від підприємства у зв'язку зі звільненням. Отже, оскільки позивач в день звільнення не працював, а в подальшому не пред'являв підприємству вимогу про розрахунок, підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України немає. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, оскільки він не мав коштів розрахуватися за оренду квартири в м. Києві, не мав змоги надавати матеріальну допомогу своїм рідним, які залишилися проживати в м. Донецьку, у зв'язку з чим з ними погіршились стосунки. Статтею 237-1 КЗПП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач був звільнений у серпні 2014 року, а розрахунок з ним був проведений у жовтні 2014 року. Через нестачу коштів позивач морально страждав, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, знаходити кошти для оплати орендованого житла в м. Києві, адже він зареєстрований в м. Донецьку. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на відшкодування позивачеві моральної шкоди 1 000 гривень. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 116, 117, 231, 233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial