Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким було відкрито провадження в справі (а.с. 1), та який в подальшому уточнив (а.с. 27), посилаючись на те, що 02.01.2008 року він уклав з фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір позики, за яким передав останній грошові кошти в сумі 40 000 доларів США з умовою повернення боргу на першу вимогу позивача, про що була написана розписка. На першу вимогу позивача відповідач борг не повернула, добровільно повертати борг відмовляється, мотивуючи свою відмову відсутністю такої суми коштів. В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В судове засідання сторони не з'явились, надали суду письмові заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, при цьому представник позивача [PERSON] уточнений позов підтримує та просить його задовольнити, а відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, матеріалами справи доведено, що 02.01.2008 року відповідач по справі [PERSON], як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (а.с. 11), позичила у позивача по справі [PERSON], 40 000 доларів США, які зобов'язалася повернути на першу вимогу позивача, що підтверджується копією відповідної розписки (а.с. 12). Підтвердженням того, що позивач, з метою досудового врегулювання спору, звертався з письмовою вимогою до відповідача про повернення суми позики, є копія письмової заяви, з підписом відповідача про її отримання 07.12.2013 року (а.с. 14). Проте дані кошти за твердженням позивача, яке відповідачем спростовано не було, боржником повернуті не були. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами по справі, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов'язалась їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що і було зроблено позивачем. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. З огляду на вищевикладене, визнання позову відповідачем не суперечить ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Тому вимога позивача про стягнення боргу з відповідача [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, які підтвердженні документально, а саме відповідною квитанцією, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved