Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (надалі - АТ «УОСК»), просив суд стягнути на його користь з відповідача завдану матеріальну шкоду у сумі 12797,75 грн, компенсацію втрати вартості відшкодування через інфляцію у сумі 4521,45 грн, пеню за прострочку платежу у розмірі 5460,96 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.10.2014 за адресою: м. Київ, вул. Блюхера, 7 сталася ДТП за участю водія транспортного засобу «Форд», реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті ДТП транспортний засіб позивача «Субару», реєстраційний номер [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року водія транспортного засобу «Форд» [PERSON]. визнано винним за ст.124 КУпАП та встановлено його вину у завданні матеріальної шкоди власникові транспортного засобу «Субару». Оскільки відповідальність вказаного водія, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7379213 застраховано в АТ «УОСК» (страховик), позивач звернувся за відшкодуванням до страховика. Позивач зазначив, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових було встановлено на підставі експертної оцінки, що було проведено страховиком та яка становить 13797,75 грн. Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб передбачає франшизу - 1000,00 грн. Позивач відзначив, що страховик погодився, виплатити страхове відшкодування у розмірі 12797,75 грн (13797,75 грн - 1000,00 грн франшиза). На сьогодні страхове відшкодування не сплачено страховиком у повному обсязі. Терміни виплати страхового відшкодування порушені, оскільки остаточний строк виплати закінчився 11.02.2015. Листи з вимогою сплатити відшкодування відповідачем було проігноровано, жодного реагування на листи від відповідача не надійшло, матеріальні збитки не відшкодовано, що додало позивачу ще більших моральних та душевних страждань з приводу пошкодження транспортного засобу у ДТП і вимагало додаткових зусиль та витрат для відновлення його порушеного права в результаті ДТП - пошук додаткових грошей на ремонт автомобіля, консультація у юриста, звернення з позовом до суду. Відзначено, що моральна шкода, зокрема, виявилася у стресі, у душевних та моральних стражданнях та переживаннях, пов'язаних з пошкодженням транспортного засобу позивача, у втраті психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв'язків, у тривалих незручностях - у витрачанні безцінного часу, у додаткових зусиллях, яких необхідно було докласти для відновлення порушеного права (витрачання часу на вивчення нормативної бази, неодноразового написання заяв та скарг, неодноразових візитів у представництво страхової компанії, пошуки експерта, юридичні консультації та незручностей, пов'язаних із усім цим). Також зазначив, що протягом тривалого часу, у зв'язку з пошкодженням автомобіля, йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що тривалий час він не міг вночі спокійно спати, став знервованим. Розмір моральної шкоди (душевних страждань, витраченого часу, страждань родини) оцінюється позивачем в 5000 гривень. Крім того, сума страхового відшкодування, що була нарахована станом на 01.12.2014 не є актуальною на сьогоднішній день, через високу інфляцію, у зв'язку з чим позивач вважає, що компенсація втрат вартості через інфляцію становить 4521,45 грн. Також, полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7379213 передбачена пеня у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, та яка складає 5460,96 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача АТ «УОСК» в судове засідання не з'явився, надав заяву про проведення судового засідання без його участі, де також заперечував проти позовних вимог частково в частині стягнення моральної шкоди, а також надав письмові заперечення на позов, де стосовно обґрунтування заперечень про стягнення моральної шкоди зазначено, що виходячи зі змісту позовної заяви та відсутності доказової бази, що підтверджує факт заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, та відсутності законодавчих підстав стягнення з відповідача моральної шкоди у випадку несвоєчасної виплати страхового відшкодування, просив відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]. 02.10.2014 о 09 год 05 хв. в м. Києві по вул. Блюхера, 7, керуючи автомобілем «Форд» д/н [NUMBER], при перестроюванні та зміні напрямку руху не переконався. Що це буде безпечним для інших учасників руху, не пропустив автомобіль [NUMBER], який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вина водія [PERSON]. у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.10.2014. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Транспортний засіб автомобіль марки «Форд» д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди був забезпечений Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7379213, що укладений з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». 02 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до АТ «УОСК» із заявою (повідомленням) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Листом від 01.12.2014 вих.№10905 АТ «УОСК» повідомило [PERSON] прпо прийняте рішення по події, яка мала місце 02.10.2014 та зазначено про виплату страхового відшкодування в сумі 12797 грн 75 коп. (франшиза по полісу АС/7379213 становить 1000 грн). В подальшому, позивач звертався до АТ «УОСК» з претензіями від 19.02.2015 та від 24.06.2015 про здійснення виплати страхового відшкодування. Судом також встановлено та не заперечувалось відповідачем, що подія від 02.10.2014 була визнана страховим випадком та страхове відшкодування позивачу на момент розгляду справи не виплачено. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закону) регулює виплату страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, визначаючи, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик (Відповідач), надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку виплачує страхову виплату, розмір якої визначається на підставі розміру матеріального збитку. Згідно із п.3 статті 20 Закону при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Стаття 988 ЦК України встановлює, що у випадку настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що страхова компанія прийняті на себе зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконала, тому наявні достатні підстави для стягнення з ПрАТ «УОСК» суми страхового відшкодування у розмірі 12797,75 грн. Також позивач просить задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 452,451 грн, пені внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання в сумі 5460,96 грн, про що надав до суду розрахунки. Що стосується вимог про стягнення інфляційних втрат, то ці вимоги суд вважає необґрунтованими, так як страхових несе зобов'язання щодо захисту майнових інтересів виключного перед страхувальником і не є безпосереднім боржником за грошовим зобов'язанням перед позивачем, а тому вимоги ст. 625 ЦК України до правовідносин між сторонами не можуть бути застосовані. Згідно роз`яснень, викладених в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням. Винятком є відповідальність страховика (ст.992 ЦК України). Таким чином, вимоги позивача стосовно стягнення інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки в останньому не передбачено застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Положення ст.625 ЦК України застосовуються лише при порушенні страховиком своїх зобов`язань перед страхувальником за договором страхування, на чому акцентує увагу ВССУ у вищезазначеній постанові пленуму №4. Цивільні ж права та обов`язки сторін в спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин. Зазначена правова позиція висловлена також Вищим господарським судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №908/1757/14, від 24.03.2015 у справі №910/17021/14. Отже, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню. Також позивачем здійснено розрахунок пені за період з 11.02.2015 по 30.11.2015 внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання, який складає 5460,96 грн. Вказаний розрахунок суд не піддає сумніву та вважає його правильним. Відповідно до ст.992 ЦК України в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. У зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 5460,96 грн. Щодо стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 5000 грн, вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує характер правопорушення, рівень пошкодження автомобіля, належного позивачу на праві власності, глибину душевних страждань позивача, а також виходячи з принципу розумності і справедливості, вбачає достатньою компенсацією стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300,00 грн. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial