Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Згідно до заповіту від 23 березня 2015 року, посвідченого секретарем Стецівської сільської ради, [PERSON] заповів йому все належне на день своєї смерті майно. Протягом шести місяців він прийняв спадщину, звернувшись до Чигиринської державної нотаріальної контори. Однак не може переоформити спадкове майно належним чином, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, у зв`язку з чим державним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. А тому просить визнати за ним право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що він хоче вступити в право власності на весь будинок, згідно до заповіту. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду листа про розгляд справи без участі представника сільської ради та про визнання позову. Третя особа пояснила суду, що вона проживає на квартирі, а тому хоче мати свою частку в цьому будинку, яку потім заповість сину, і просить, щоб він не знімав її з реєстрації в ньому. Представник третьої особи [PERSON] пояснив, що даний будинок був побудований під час шлюбу її довірительки та спадкодавця, у зв`язку з чим вона має право на його ? частину. Вислухавши позивача, третю особу та її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи (довідка № 456 від 28.03.2018 року, видана Стецівською сільською радою Чигиринського району), [PERSON], згідно до погосподарської книги № 2, номер особового рахунку [NUMBER], мав на праві власності жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], але правовстановлюючі документи на нього оформлені не були. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть [NUMBER]) і після його смерті відкрилась спадщина на вище вказане спадкове майно, спадкоємцем якого є позивач відповідно до заповіту від 23 березня 2015 року, посвідченого секретарем Стецівської сільської ради Чигиринського району, який не змінено і не скасовано, про що свідчить відповідний напис на ньому. Разом з тим судом встановлено і підтверджується даними Чигиринської державної нотаріальної контори № 535/01-16 від 27.06.2018 року, що позивач прийняв спадщину у встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, звернувшись із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON], а із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку в спільному майні подружжя також звернулася [PERSON], при цьому інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не зверталися. Однак, як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 02.03.2018 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Крім того, як встановлено судом та вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 01.08.2018 року, [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] з 21.08.1971 року до13.03.2007 року (а.с.68), про що також свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.52). А, судячи з виписки з погосподарської книги № 2, особового рахунку номер [NUMBER], жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], де головою домогосподарства був [PERSON], побудований в 1978 році. Отже, вказане домоволодіння було побудоване під час перебування третьої особи [PERSON] і спадкодавця [PERSON] в шлюбі та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки його збудовано у шлюбі. Як передбачено ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. На момент закінчення будівництва спірного домоволодіння діяли норми КпШС України. Виходячи з цього, у даній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, тобто КпШС України. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 441/1224/15-ц. Так, відповідно до частини першої статті 22 якого майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення містить стаття 60 СК України, де визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Такі ж положення закріплені і в статті 70 СК України. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Презумпція спільності майна подружжя поширюється у тому числі і на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстроване на ім'я одного з подружжя. Таким чином, на думку суду, до складу спадщини входить лише 1/2 частина спірного будинку, що належала померлому [PERSON] на день його смерті, тобто на день відкриття спадщини. А тому, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає можливим позов задовольнити частково та визнати за позивачем право власності лише на 1/2 частину вище вказаного домоволодіння, що належало померлому [PERSON], в порядку спадкування за заповітом. Оскільки позивач, як інвалід 2 групи, звільнений від сплати судового збору, то суд вважає необхідним у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України стягнути з Стецівської сільської ради на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: partial