Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, вимоги якого були уточнені, до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року у вигляді 352/1000 частини квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті залишилось спадкове майно - вищевказана частина в комунальній квартирі. Перед смертю батько був тяжко хворий, не віддавав звіту своїм діяв, зловживав алкогольними напоями. Незадовго до смерті батька, позивачеві стало відомо, що батько подарував 352/1000 частини квартири [ADDRESS] сину позивача, своєму єдиному онукові [PERSON] На прохання [PERSON] до своєї колишньої дружини [PERSON] показати йому договір дарування та повідомити умови договору вона постійно відповідала відговорами та відмовами. [PERSON] у зв'язку з тим, що постійно знаходився у рейсах загранплавання був змушений відвезти батька в с. Вербка Крижопольського району Вінницької області до родичів, так як [PERSON] категорично відмовилась доглядати [PERSON] З 27 липня 2008 року та по 22.01.2009 року він знову був працевлаштований та знаходився за межами країни. Про смерть батька позивачеві стало відомо лише по прибутті на Україну. В квартирі де мешкав [PERSON] мешкали квартиронаймачі, яким відповідач [PERSON] передала квартиру в оренду. 11 лютого 2009 року [PERSON] знову вимушений був відбути в рейс у зв'язку з чим він не зміг захистити свої права як спадкоємець та своєчасно звернутись до суду. По прибутті до м. Одеси він звернувся до Приморського РВ з повідомленням про те, що в квартирі батька проживають сторонні особи на що йому повідомили, що [PERSON] нібито проживає на законних підставах, оскільки сплатила відповідачу завдаток та має намір купити квартиру. Оскільки [PERSON] не міг самостійно оформити договір дарування, а нотаріус належним чином не перевірила його дієздатність просив визнати вказаний договір не дійсним та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 352/1000 частин квартири [ADDRESS], так як не мав ніякої змоги прийняти спадщину у встановлений законом порядок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутність, уточнений позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] мешкає у м. Донецьк, територія якого є на теперішній час зоною АТО та кореспонденція туди не приймається. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] про те, що він позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить справу розглядати в його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши [PERSON], який в судовому засіданні від 12.02.2015 року, був опитаний у якості свідка та експерта, прихоить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси №2-741/10 від 22 листопада 2010 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, задоволений, яким визнано недійсним договір дарування, що був укладений 25.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] на 352/1000 частини комунальної квартири [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 352/1000 частин комунальної квартири [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року. 10.06.2011 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2010 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2011 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2010 року залишена без задоволення. На заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2010 року була подана апеляційна скарга. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2011 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2010 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності відмовлено. Не погодившись з рішенням апеляційного суду Одеської області представник [PERSON] - [PERSON] подав касаційну скаргу. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга представника задоволена частково. Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2011 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 24 березня 2014 року Апеляційний суд Одеської області апеляційну скаргу [PERSON] відхилив, а заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2010 року залишено без змін. Не погодившись з Ухвалою Апкляційного суду Одеської області від 24 березня 2014 року [PERSON] подала касаційну скаргу та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Судом в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.05.2003 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належало 352/1000 частин квартири [ADDRESS]. В подальшому, [PERSON] став власником всієї квартири та згідно договору дарування від 25.12.2007 року подарував [PERSON] 352/1000 частини [ADDRESS]. З договору дарування від 25 грудня 2007 року вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] 352/1000 частини квартири [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11) Згідно висновків судової медичної експертизи № 306 від 26.08.2010 року, [PERSON] на момент укладання договору дарування від 25.12.2007 року страждав низкою хвороб з боку серцево-судинної системи з ураженням судин мозку і порушенням мозкового кровообігу, а також хронічним алкоголізмом з ознаками проявлення психічних та поведінчеських розладів. Внаслідок чого він не міг в той період в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для правильної та всебічної оцінки вказаних обставин, які мають важливе юридичне значення для вирішення даної справи суд апеляційної інстанції призначив повторну судово-медичну експертизу за участю психіатра. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи за участю психіатра № 447 від 25.11.2013 року [PERSON] на момент укладання договору дарування від 25.12.2007 р. страждав низкою хвороб з боку серцево-судинної системи з ураженням судин мозку і порушенням мозкового кровообігу, а також хронічним алкоголізмом з ознаками проявлення психічних та поведінчеських розладів, слабоумством. Внаслідок чого він не міг в той період розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку психіатра від 31.01.2014 року, [PERSON] в зазначений період не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Комісія експертів дійшла остаточного загального висновку, що [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент підписання ним договору дарування квартири 25.12.2007 року. Однак колегія суддів вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 01 жовтня 2014 року вказує, що висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину, передбаченого ст.. 225 ЦК України слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним по ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. На виконання Ухвали колегії суддів вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року суд вирішив викликати в судове засідання експерта для роз'яснення і доповнення свого висновку. В судовому засіданні судово-медичний експерт доповідач Уманський Д.О. суду пояснив, що відповідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №447, у зв'язку з низкою хвороб з боку серцево-судинної системи, тяжкої форми хронічного алкоголізму, слабоумства [PERSON] був взагалі неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент підписання ним договору дарування квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Таким чином в момент підписання [PERSON] договору дарування квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON], а саме 25.12.2007 року він був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно о ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що зазначений договір дарування не відповідав волевиявленню померлого та з цих підстав його необхідно визнати недійсним, а позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності - задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved