Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 17 грудня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту №49-15, згідно умов якого відповідач отримав кредит на загальну суму 10 000,00 гривень на строк зазначений в кредитному договорі до 17 грудня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 96 % річних від суми кредиту. Зазначений договір кредиту забезпечений договором поруки укладеним 17 грудня 2015 року між позивачем та [PERSON]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 9 355, 26 гривень з врахуванням інфляційних втрат. Оскільки відповідачі свої зобов'язання за договором кредиту не виконують , добровільно суму боргу не погашають, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором станом на 24.05.2018 року в сумі 9 355, 26 гривень, з яких : 2 380, 00 гривень- сума кредиту, 1 458, 50 гривень- проценти за користування кредитом за період з 04.10.2017 року по 24.05.2018 року , проценти згідно п. 6.3 договору кредиту у розмірі 5 295,52 гривень, інфляційні втрати в розмірі 221,24 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилися, відзив на позов не надали, в зв'язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи між КС «Хортиця» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49-15 від 17 грудня 2015 року (а.с.12-13). Відповідно до договору кредиту укладеного між сторонами, кредитна спілка надала [PERSON] кредитні кошти на суму 10 000 гривень зі сплатою відсотків в розмірі 96 % річних від суми кредиту строком до 17 грудня 2017 року. Пунктом 1.5 договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків сплати, передбачених графіком розрахунків або п. 8.6 цього договору, з 30 дня прострочки розмір процентів за користування кредиту становить 120% . А пунктом 6.3 вказаного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків оплати, передбачених графіком розрахунків або 5.1.5, п.8.6 договору, позичальник згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275 процентів річних від простроченої суми (а.с.12-13). Вказаний договір забезпечений договором поруки, укладеним 17 грудня 2015 року між КС «Хортиця» та [PERSON], згідно з яким поручитель відповідає на невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань передбачених договором кредиту № 49-15 від 17 грудня 2015 року (а.с.15). Позивач виконав обов'язок перед відповідачем відповідно до умов договору надавши кредит в сумі 10 000 гривень, що підтверджено видатковим касовим ордером від 17 грудня 2015 року (а.с.16) . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що, станом на 24.05.2018 року виникла заборгованість в розмірі 9 355, 26 гривень, з яких: 2 380, 00 гривень- сума кредиту, 1 458, 50 гривень- проценти за користування кредитом за період з 04.10.2017 року по 24.05.2018 року , проценти згідно п. 6.3 договору кредиту у розмірі 5 295,52 гривень, інфляційні втрати в розмірі 221,24 гривень. (а.с. 5, 6,7). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Ст. 625 ЦК України встановлено обов'язок боржника сплати суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Зокрема, у відповідності до вимог ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов слід задовольнити. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved