Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду уточнив, посилаючись на те, що 29.01.2014 року між ним та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір №26887567, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит для оплати частини вартості продажу транспортного засобу марки «Хюндай» у розмірі 206 335 гривень, а позичальник зобов'язується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, та повернути кредит в порядку та строки, обумовлені договором. Для забезпечення виконання договору було укладено договір застави транспортного засобу. Пунктами 2.2.1. та 2.2.2. пункту 2 розділу 1 кредитного договору передбачено, що процентна ставка для строкової заборгованості становить 17,49%, а для простроченої заборгованості та/або в разі порушення зобов'язань позичальника згідно з п. 3 розділу №2 - 34,98%. Умовами договору передбачено страхування транспортного засобу на умовах повного «КАСКО». В абзаці 6 п.п.2.1.3. п.2.1. розділу 2 договору зазначається, що сторони домовились, що страхування здійснюється у страхових компаніях, які відповідають встановленим критеріям (вимогам) банку до страховиків, з переліком яких можна ознайомитися в банку (безпосередньо у відділенні банку або на веб-сайті банку в мережі Інтернет) до укладення відповідного договору страхування. Згідно з пп.2.1.3.1. розділу 2 договору обов'язковою умовою надання кредиту є укладення позивачем або іншою особою договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на строк не менше одного року зі страховими компаніями, які відповідають встановленим критеріям (вимогам) банку до страховиків, з переліком яких можна ознайомитися в банку (безпосередньо у відділенні банку або на веб-сайті банку в мережі Інтернет) до укладення відповідного договору страхування , та надання банку відповідних доказів такого страхування. У пп. 7.3.1. п.7.3. розділу 2 зазначений обов'язок позичальника протягом строку дії договору щорічно поновлювати дію або забезпечувати поновлення дії договорів страхування у страхових компаніях, з переліком яких можна ознайомитися у відповідача. Пунктом 3.1.3. п.3.1. розділу 2 договору передбачено відповідальність позичальника за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань, встановлених пп.7.3.1.-7.3.9. розділу №2, а саме сплату процентів у розмірі 34,98%. Відповідно до пп. 8.1. та 8.3. розділу 2 договору передбачається за порушення позичальником зобов'язань за договором можливість зміни умов кредитування на вимогу банку, виникнення обов'язку позичальника щодо сплати неустойки та штрафу. Позивачем було укладено страховий договір зі страховою компанією ПрАТ СК «Брокбізнес», й оригінал цього договору було передано представнику банку, на що останнім було повідомлено, що ця страхова компанія не є узгодженою банком і договір страхування не буде прийнятий до уваги. Листом від 04.03.2016 року відповідач попередив позивача про сплату останнім штрафних санкцій та дострокове повернення кредиту в разі не укладення договору страхування з погодженою банком страховою компанією. Крім того, відповідач з 28.03.2016 року в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за користування кредитом до 34,98% через укладення позивачем договору страхування з непогодженою банком страховою компанією. Позивач вважає пп.7.3.1. п.7.3. розділу 2, пп.3.1.3. п.3.1. розділу 2, пп.3.6.6. п.3.6. розділу 2, п.8.1. і 8.3. розділу 2 в частині зобов'язання позичальника протягом строку дії договору щорічно поновлювати дію або забезпечувати поновлення дії договорів страхування виключно з погодженими банком страховими компаніями та збільшення банком процентної ставки за користування кредитом незаконними, оскільки протирічать ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтям 11, 17, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». А тому положення кредитного договору про укладення договорів страхування з виключно акредитованими відповідачем страховими компаніями є недійсними згідно з ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач також вважає, що умова договору, передбачена пп.3.1.3. п.3.1. розділу 2 договору, про збільшення процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України, ч.4 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». [PERSON] просить визнати незаконними та недійсними пп.7.3.1 п.7.3 розділу 2, пп.3.1.3 п.3.1 розділу 2, пп.3.6.6 п.3.6 розділу 2, п.8.1 розділу 2, п.8.3 розділу 2 кредитного договору №26887567 від 29.01.2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» в частині зобов'язання позивача протягом строку дії договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію або забезпечувати поновлення дії договорів страхування виключно зі страховими компаніями, які відповідають встановленим критеріям (вимогам) банку до страховиків, з переліком яких можна ознайомитися в банку; визнати незаконним збільшення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором №26887567 від 29.01.2014 року; стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в редакції від 10.10.2016 року, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Як встановлено в судовому засіданні, 29.01.2014 року між публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитним договір №26887567, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 206 335 гривень, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та інші платежі, а також виконати інші зобов'язання, передбачені договором (а.с.8-13-копія договору). Підпунктом 2.2.1. п.2.2. розділу 1 кредитного договору передбачено процентну ставку для строкової заборгованості в розмірі 17,49%. Згідно з пп.2.2.2. п.2.2. розділу 1 договору процентна ставка для простроченої заборгованості та/або в разі порушення зобов'язань позичальника згідно з п. 3 розділу №2 договору становить 34,98%. Відповідно до п.2.9. кредитного договору для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором укладається договір застави транспортного засобу «Хюндай», придбаного відповідно до договору купівлі-продажу №ПУ-143/КР від 20.01.2014 року, укладеного між ТОВ «Автоберег» та [PERSON] Згідно з п.2.8. розділу 1 кредитного договору передбачено укладення договору страхування предмету застави на умовах повного «КАСКО» від ризиків втрати, пошкодження, незаконного заволодіння транспортним засобом, дорожньо-транспортних пригод, а також договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Положеннями пп.7.3.1. п.7.3. розділу 2 кредитного договору передбачено, що позичальник також зобов'язується протягом строку дії договору щорічно, до закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дії або забезпечувати поновлення дії договорів страхування, укладення яких передбачено цим договором, за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок коштів іншої особи, на умовах, попередньо погоджених з банком. Сторони домовились, що договори страхування, укладення яких передбачего п.2.8. розділу 1 цього договору, укладаються зі страховими компаніями, які відповідають встановленим критеріям (вимогам) банку до страховиків, з переліком яких можна ознайомитися в банку (безпосередньо у віділенні банку або на веб-сайті банку в мережі Інтернет) до укладення відповідного договору (договорів) страхування. 18.01.2016 року [PERSON] уклав з ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» договір №006-046604НТ добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля [NUMBER], який є предметом застави (а.с.22-26-копія договору). Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що договір страхування був укладений зі страховою компанією, яка не входить до переліку акредитованих банком страхових компаній, оскільки зазначена страхова компанія є більш успішою на ринку, а умови договору страхування більш прийнятними. Вищевказаний договір страхування позивачем був своєчасно наданий банку. Проти цього фактично не заперечував в судовому засіданні і представник відповідача. 04.03.2016 року банком на адресу позивача направлений лист-попередження про необхідність поновити раніше укладений або укласти новий договір страхування (а.с.20-копія листа) в одній з акредитованих банком страхових компаній за наведеним переліком. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 3, 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Частиною 2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Відповідно до положень п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. За приписами частин 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Згідно з п.2 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Згідно з частинами 5-7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Представник позивача в судовому засіданні зазначає, що за умовами кредитного договору укладення договору страхування предмету застави можливе лише у акредитованих банком страхових компаніях, а отже порушується право позивача щодо свободи волевиявлення і обрання страхової компанії на свій розсуд. В пп.7.3.1. п.7.3. розділу 2 кредитного договору зазначений обов'язок позичальника протягом строку дії договору щорічно, до закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дії або забезпечувати поновлення дії договорів страхування, укладення яких передбачено цим договором, зі страховими компаніями, які відповідають встановленим критеріям (вимогам) банку до страховиків, з переліком яких можна ознайомитися в банку. Отже, ця умова кредитного договору порушує право вільного волевиявлення позивача щодо обрання страхової компанії, з якою позичальник має обов'язок укласти договір страхування. Позивач фактично зобов'язується під час укладення кредитного договору укласти інший договір з особою, визначеною кредитодавцем. Ця умова відповідно до п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою, а тому положення пп.7.3.1 п.7.3 розділу 2 в частині обов'язку позичальника укладати договори страхування лише з акредитованими банком страховими компаніями підлягає визнанню недійсним. [PERSON] просить також визнати незаконним збільшення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором №26887567 від 29.01.2014 року. Судом встановлено, що з 28.03.2016 року на підставі пп.3.1.3. п.3.1. розділу 2 кредитного договору банком була підвищена процентна ставка до 34,98% у зв'язку з ненаданням позивачем договору страхування предмета застави в одній з акредитованих банком страхових компаній. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні сторони. Оскільки фактично позивачем у передбачений кредитним договором строк до банку був наданий договір добровільного страхування наземного транспорту, укладений з ПрАТ СК «Брокбізнес», а умова щодо укладання такого договору лише з акредитованими банком страховими компаніями є несправедливою і визнається недійсною з моменту укладення договору, суд вважає, що збільшення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором №26887567 від 29.01.2014 року слід визнати незаконним. Позивач також просить визнати незаконними та недійсними пп.3.1.3. п.3.1. розділу 2, пп.3.6.6 п.3.6 розділу 2, п.8.1 розділу 2, п.8.3 розділу 2 кредитного договору №26887567 від 29.01.2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» в частині зобов'язання позивача протягом строку дії договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію або забезпечувати поновлення дії договорів страхування виключно зі страховими компаніями, які відповідають встановленим критеріям (вимогам) банку до страховиків, з переліком яких можна ознайомитися в банку. Відповідно до пп.3.1.3. п.3.1. розділу 2 договору у випадку невиконання чи неналежного виконання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру) одного із (чи одночасно декількох) зобов'язань, встановлених в пп.7.3.1.-7.3.9. розділу 2 цього договору, незважаючи на положення п.3.1.1. розділу 2 цього договору в частині ставки, яка застосовується при розрахунку процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплачувати банку проценти за користування кредитом за ставкою, вказаною в п.2.2.2 розділу 1 цього договору. У відповідності до п.3.6.6. п.3.6. розділу 2 договору банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а позичальник зобов'язаний виконати таку вимогу банку у випадках, передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобов'язань позичальника, за цим договором, а також при настанні будь-якої з подій, зокрема, порушення позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором. Згідно з п.8.1. розділу 2 договору порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором та/або порушення умов договору, предметом якого є забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, якщо такий договір було укладено, є підставою для зміни умов кредитування за цим договором на вимогу банку (п.п. 3.6.6. та 3.6.7 розділу 2 цього договору), та виникнення обов'язку позичальника щодо сплати неустойки за порушення зобов'язань за цим договором. За умовами п. 8.3. розділу 2 кредитного договору позичальник зобов'язаний, зокрема, у випадку порушення встановлених п. 7.3.1. розділу 2 цього договору строків поновлення дії договорів страхування, укладення яких передбачено цим договором, більше ніж на 60 календарних днів з моменту закінчення дії періоду страхування, сплатити на вимогу банку штраф у розмірі 3% від суми загальної заборгованості позичальника за цим договором за кожен випадок такого порушення (не виконання чи не належного виконання). Вказані пункти кредитного договору погоджені обома сторонами договору. Вони стосуються відповідальності позичальника за порушення вказаних в них умов кредитного договору і не містять окремого посилання щодо відповідальності позивача за порушення зобов'язання позичальника протягом строку дії договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію або забезпечувати поновлення дії договорів страхування виключно зі страховими компаніями, які відповідають встановленим критеріям (вимогам) банку до страховиків, з переліком яких можна ознайомитися в банку. А тому немає підстав визнавати вказані пункти кредитного договору недійсними, тим більше, що положення пп.7.3.1 п.7.3 розділу 2 в частині обов'язку позичальника укладати договори страхування лише з акредитованими банком страховими компаніями визнане недійсним. З огляду на викладене, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 509, 626-628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 17, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial