Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідача з 01.09.2009 року було зараховано курсантом денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року № 1709-р реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ, 29.09.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 09-107 про підготовку фахівця, згідно якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання -відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. З 01.09.2009 року по 14.06.2013 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг, після здобуття вищої освіти відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській області, умови договору навчальним закладом виконано повністю, але 05.12.2014року наказом ГУМВС України у Київській області відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, що є порушенням умов укладеного між сторонами договору. В зв'язку з цим відповідач зобов'язаний згідно умов договору та норм діючого законодавства відшкодувати витрати на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, розмір яких згідно розрахунку витрат становить 29 019 грн.85 коп. Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, та сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлені, до суду надіслано письмове клопотання позивача щодо розгляду справи без участі їх представника, в якому вказано на те, що позивач позов підтримує. Відповідач позов не визнав. Представник третьої особи позов не визнав. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а позов третьої особи не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як встановлено по справі, згідно наказу № 568 від 31.07.2009 року ректора Київського національного університету внутрішніх справ відповідача [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням КНУВС з 01 вересня 2009 року, що стверджується витягом з даного наказу. 29.09.2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора [PERSON] /виконавець/, управлінням МВС України у Київській області в особі начальника [PERSON] /замовник/ та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 09-107 про підготовку фахівця, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра за напрямом /спеціальністю/ правознавство, що слідує з даного договору (а.с.10-11). Згідно п.2.1 договору позивач КНУВС зобов'язувався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України; після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати особі документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами. Відповідач [PERSON] на підставі п. 2.3.5 договору зобов'язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку його призначено, і відпрацювати не менше трьох років. А згідно п.2.3.6 договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до копії Статуту Національної академії внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України від 17.11.2010 року № 555, академія підпорядкована МВС України, є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації. Академія є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ та Академії управління МВС. З копії Статуту вбачається, що розпорядженням КМ України від 27.08.2010 року № 1709-р Київський національний університет внутрішніх справ реорганізований у Національну академію внутрішніх справ. Згідно п.3.3 Статуту академія має право укладати контракти /договори/ на підготовку фахівців. За положеннями ст.56 Закону України «Про вищу освіту» /в редакції від 17.01.2002 року, чинною на дату укладення договору, втрата чинності з 06.09.2014 року/, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. В судовому засіданні встановлено, що за наказом ГУ МВС України в Київській області від 05.12.2014 року № 1137 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ лейтенанта міліції, слідчого слідчого відділу Білоцерківського міського відділу міста Біла Церква [PERSON] звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням /п. 64 «ж»/ , що стверджується витягом з вказаного наказу в матеріалах справи (а.с.24). Згідно п. «ж» п.64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків. Згідно копії рапорту [PERSON], він просив звільнити його з органів внутрішніх справ за власним бажанням, та як пояснив в судовому засіданні відповідач, він мав намір виїхати на постійне місце проживання до іншої країни, а також, не бажав виконувати накази, які суперечили його принципам. Відповідач послався на положення ч.1ст.38 КЗпП, де зазначено, що переїзд на нове місце проживання є поважною причиною для розірвання трудового договору. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження зазначеного. Натомість, відповідач не заперечив факт, що до і після звільнення з ОВС він не змінював місця реєстрації свого проживання в м. Біла Церква, а виїжджав на декілька місяців в Польщу, мав намір там працювати, а після повернення з Польщі, бажав повернутися на службу в органи внутрішніх справ. Також, відповідач зазначив, що не був повнолітнім на час укладення договору №09-107, тобто не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, його батьки не надали згоду на укладення договору, а отже, даний договір є недійсним. При цьому слід зазначити, що через місяць після укладення даного договору, коли відповідач став повнолітнім, він не ставив питання про розірвання даного договору, чи визнання його недійсним, а звернувся до суду з цим питанням, лише, після того, як позивач подав даний позов про відшкодування витрат повязаних з утриманням в навчальному закладі. Відповідач продовжував належним чином виконувати умови договору, відвідував заняття, проживав у гуртожитку НАВС,виконував навчальний план, тобто, приймав виконання умов договору зі сторони навчального закладу. Згідно ст..204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п.5 укладеного між сторонами договору підставами для дострокового розірвання договору без відшкодування фактичних витрат на підготовку є відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ за станом здоров'я на підставі висновку військово-лікарської комісії /п.5.1/; у разі невиконання виконавцем або замовником зобов'язань за цим договором /п.5.2/. Як зазначено в наказі про звільнення відповідача, його звільнено у запас за п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ /за власним бажанням/, а не за станом здоров'я, а тому підстави для звільнення відповідача від відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця відсутні. Крім цього, суд звертає увагу, що будучи вже повнолітнім, відповідач ознайомився та підписав довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця в 2015 році . Відповідач погодився з сумою витрат повязаних з його утриманням у навчальному закладі і не оскаржував її та посилався на факти не отримання того чи іншого забезпечення, послуги. Представник третьої особи по справі, просив суд визнати договір № 09-107 недійсним посилаючись на те, що [PERSON], тобто син третьої особи, договору не читав, його значимість не усвідомлював, своїх прав та обовязків не знав та підписав договір всупереч своїй волі, однак, [PERSON], мала знати де навчається її син, та поставити питання про його розірвання в період виконання даного договору, якщо даним правочином були порушені права її неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Проте, у даному випадку відповідач здобув вищу освіту, а НАВС виконала взяті на себе зобовязання за Договором. Встановлено, що [PERSON] взяв на себе зобовязання виконувати умови договору самостійно, добровільно, без зовнішнього примусу. Укладення договору було вільним волевиявленням відповідача. Відсутні будь-які підстави вважати, що на [PERSON] при підписанні договору здійснювався тиск, примус. При вступі на навчання [PERSON] мав можливість обрати для себе іншу форму навчання, іншу спеціальність, навіть інший навчальний заклад або навчатися у НАВС на платній основі. Встановленим є те, що відповідача під час звільнення з ОВС додатково було ознайомлено з вимогами Закону України «Про міліцію» (діючого на момент виникнення правовідносин), Порядком відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджено Постановою КМУ від 01 березня 2007 року № 313 про що відповідач не заперечив та підписав акт ознайомлення від 10.09.2014 року. Також, позивачем до заперечень на позов третьої особи додано пояснення самої [PERSON] де вона чітко вказує, що знає про рішення сина звільнити з ОВС та працівниками кадрового забезпечення їй повідомлено про необхідність відшкодувати витрати на навчання сина в НАВС. Крім того, [PERSON] зазначила, що кошти будуть відшкодовані по можливості. Відповідно до ч. 4 ст. 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими ч. З цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. У даному випадку, сама поведінка батьків [PERSON] свідчить про їх згоду на укладення договору між їх сином та НАВС. Позивач НАВС просить суд стягнути з відповідача фактичні витрати, пов'язані з утриманням його у навчальному закладі. Відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про міліцію» /в редакції на дату звільнення відповідача, втратив чинність з 07.11.2015 року/ курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з п.3 укладеного між сторонами договору, підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з навчального закладу та звільненням з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни /п.3.1/; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання /п.3.2/. Як передбачено п.4 договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв; у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п.п. 3.1-3.3 Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150, зареєстрованого в Мінюсті України 29.05.2007 року за № 547/13814, підставами відшкодування фактичних витрат є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Як встановлено судом, відповідач звільнився зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчального закладу, що згідно умов укладеного між сторонами договору та норм законодавства, на що вказано вище, є підставою для відшкодування ним фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, які добровільно ним не відшкодовані. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджено постановою КМ України від 01.03.2007 року № 313, відповідно до п.2 якого відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок витрат позивачем здійснено відповідно до вказаного Порядку, п.5 якого, зокрема, передбачено, що витрати у повному обсязі відшкодовуються за період, що перевищує строк строкової служби, а за період, що зараховується в строк військової служби, різницю між витратами на утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця. Для обґрунтування розміру фактичних витрат позивачем надано довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця щодо лейтенанта міліції [PERSON] за період його навчання з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року, згідно якої розмір фактичних витрат становить 29019,85 грн., з цією довідкою відповідач ознайомлений під розписку. Фактичні витрати, пов'язані з грошовим забезпеченням, становлять 10 400,31 грн.; продовольчим забезпеченням 5539,03грн.; речовим забезпеченням 2512,09грн.; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв- 10 568,42 грн. Розрахунок кожного виду витрат позивачем обґрунтовано у відповідних довідках, які додано до позовної заяви. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом /ст.611 ЦК/. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено і вище в рішенні вказано на те, що між сторонами було укладено відповідний договір на підготовку фахівця, відповідачем договір підписано, що свідчить про те, що з умовами договору він був ознайомлений, які його повністю влаштовували на дату підписання ним договору та не заперечені під час виконання даного договору позивачем. Відповідач звільнився з органів внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання за власним бажанням, а тому на підставі укладеного між сторонами договору та положень законодавства, на які вказано вище, з відповідача на користь позивача належить стягнути фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, в розмірі 29019, 85 грн. Крім зазначених заперечень, відповідач вказав на те, що умови договору щодо такої підстави для відшкодування витрат, як звільнення з ОВС за власним бажанням без поважних причин протягом перших 3 років після закінчення навчання, суперечать положенням законодавства, така умова договору є нікчемною; він звільнився з органів ОВС за власним бажанням з поважних причин і рішення про його звільнення позивачем не оскаржувалося; також відсутні належні докази розміру заявлених до відшкодування витрат. Але заперечення відповідача судом не приймаються до уваги з наступних підстав. За положеннями ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Між сторонами було укладено відповідний договір, який не суперечить типовому договору та нормам діючого на час укладення договору законодавства, підписавши договір, сторони погодили істотні умови цього договору. Відповідач не звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору або окремих його положень. Також, посилаючись на необґрунтованість наданих позивачем розрахунків фактичних витрат, відповідач не надає жодних доказів, розрахунків на їх спростування, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши все вищенаведене суд вважає вимоги позивача НАВС є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1378 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved