Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 11.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №50007447, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 329156 грн. 91 коп., що в еквіваленті становить 40432 долари США, строком на 60 місяців для придбання автомобіля. Також відповідно до кредитного договору відповідачу було надано додатковий кредит в розмірі 138246 грн., що в еквіваленті становить 16981,4 доларів США для оплати страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного між відповідачем та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». В порушення умов кредитного договору відповідачем своєчасно не здійснювались щомісячні платежі за березень-травень 2015 року, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 49737 грн. 05 коп. В зв'язку з систематичним невиконанням відповідачем умов договору, 28.05.2015 року останньому було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості, яка відповідачем отримана не була та повернулась на адресу позивача. З огляду на це та положення п.3.3 кредитного договору, останнім днем повернення кредиту та заборгованості було 27.06.2015 року. Проте, в зазначений строк відповідачем заборгованість погашена не була. Станом на 01.06.2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором складається з: заборгованості за кредитом в сумі 26600,50 доларів США, що в еквіваленті становить 694273 грн. 05 коп.; по процентам за користування кредитом за період з 01.06.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 209444 грн. 82 коп.; по процентам за користування кредитом за березень-травень 2015 року в сумі 49737 грн. 05 коп., а всього 953454 грн. 92 коп. Крім того, за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року відповідачем не було здійснено щомісячні платежі за додатковим кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 265031 грн. 07 коп. Окрім цього, позивач поніс витрати в зв'язку зі зверненням до спеціалізованої організації ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» для отримання юридично-консультаційних послуг в сумі 15000 грн. Також за порушення умов п.3.3 кредитного договору відповідачу відповідно до п.8.2 вказаного договору було нараховано штраф в розмірі 20% від суми кредиту, що становить 65831 грн. 38 коп., а також відповідно до п.8.3 кредитного договору - штраф в сумі 6366 грн. 35 коп., а всього штрафні санкції в сумі 72197 грн. 73 коп. Згідно умов п.8.1 кредитного договору нараховано пеню в розмірі 57027 грн. 04 коп. та згідно ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 78166 грн. 09 коп. та інфляційні витрати в сумі 74452 грн. 61 коп. З урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, що загалом становить 1515329 грн. 46 коп., а також судові витрати в сумі 34729 грн. 94 коп., які складаються із суми судового збору в розмірі 22729 грн. 94 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 12000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач на неодноразові виклики до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомляв. Представник відповідача в судові засідання, що призначались, жодного разу також не з'явився, надаючи заяви про відкладення розгляду справи в зв'язку з його зайнятістю в інших судових процесах. Разом з тим, вказані дії сторони відповідача, на думку суду свідчать про зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду справи по суті, оскільки представник відповідача звертаючись до суду з постійними клопотаннями про перенесення судових засідань через його зайнятість в інших судових процесах, не надав інформації про графіку своєї участі в останніх, з метою погодження дати та часу наступних судових засідань. Відповідач до суду також не з'являвся, про причини своєї неявки не повідомляв, не скористався своїм правом на подачу клопотань в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України, на подачу відзиву та доказів, будь-яких заяв та клопотань по суті справи не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається. Частиною 4 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За вказаних обставин, враховуючи думку представника позивач та положення ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокре-ма, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.04.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір №001534681, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 329156 грн. 91 коп., що в еквіваленті визначено в розмірі 40432 долари США, строком на 60 місяців, на придбання автомобілю VW Tiguan, 2013 р.в., із встановленням процентної ставки 9,90%, що може змінюватись відповідно до умов п.2.3 кредитного договору. Також умовами кредитного договору було встановлено надання відповідачу додаткового кредиту в сумі 138246 грн., що в еквіваленті становить 16981,45 долари США, для оплати страхових платежів згідно договору страхування, укладеного між відповідачем та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Згідно умов п.1.4.2 кредитного договору повернення кредиту здійснюється позичальником в повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3). Умовами п.1.4.3 кредитного договору передбачено, що черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіку погашення кредиту, на підставі відповідних рахунків для сплати чергового платежу, що направляється позивачем відповідачу до 10 числа кожного місяця. Порядок нарахування та сплати процентів визначено п.2.5,2.6 кредитного договору, згідно яких проценти нараховуються 15 числа поточного місяця за методом 30/360 відповідно до Графіка погашення кредиту та сплачуюються позичальником одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів (стаття 3). Умови надання додаткового кредиту, його повернення та сплати процентів за користування визначені сторонами в ст.10 кредитного договору. Як зазначено в позовній заяві, вбачається з наведених розрахунків та не спростовано відповідачем останній згідно графіку погашення кредиту не сплатив щомісячні платежі за березень 2015 року в сумі 11523 грн. 73 коп.. за квітень 2015 року в сумі 20141 грн. 14 коп., за травень 2015 року в сумі 18072 грн. 18 коп., а всього в сумі 49737 грн. 05 коп. Крім того, за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року відповідачем не було здійснено щомісячні платежі за додатковим кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаний період на загальну суму 265031 грн. 07 коп. 28.05.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу за вих.№50007447 від 19.05.2015 року, в якій позивач відповідно до умов п.3.2 кредитного договору вимагав від відповідача достроково повернути кредит, нараховані відсотки та штрафні санкції. Вказана вимога відповідачем не отримувалась та була повернута позивачу за закінченням терміну зберігання. Таким чином, відповідно до умов п.3.3 кредитного договору останнім днем повернення кредиту та заборгованості було 27.06.2015 року, однак відповідач вимог не виконав і станом на час звернення позивача до суду та розгляду справи судом, кредит не повернув та заборгованість за останнім не сплатив. З урахуванням наведеного станом на 01.06.2018 року не повернутою залишається тіло кредиту в сумі 694273 грн. 05 коп., за додатковим кредитом в сумі 265031 грн. 07 коп., заборгованість за щомісячними платежами за період з березня 2015 року по травень 2015 року в сумі 49737 грн. 05 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.06.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 209444 грн. 82 коп. Суд погоджується з розрахунком вказаних сум, наведеним в позовній заяві, вважає, що ці розрахунку відповідають умовам кредитного договору та відповідачем їх правильність не спростована. А тому позовні вимоги про стягнення вказаного розміру заборгованості суд вважає обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В частині заявлених вимог про стягнення з відповідача штрафів та пені, суд враховує, що їх нарахуванням проведено позивачем у відповідності до умов п.п.8.1,8.2,8.3 кредитного договору. Поряд з цим, суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15. В зв'язку з цим, а також враховуючи, що пеня відповідно до умов п.8.1 кредитного договору та штраф відповідного до умов п.8.2 цього договору нараховані позивачем за одним й тим самим фактом несвоєчасного виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача пені в сумі 57027 грн. 04 коп. З урахуванням цього, стягненню з відповідача підлягають штраф, нарахований згідно п.8.2 кредитного договору, в розмірі 65831 грн. 38 коп. та штраф, нарахований згідно умов п.8.3 кредитного договору, в розмірі 6366 грн. 35 коп., а всього штраф в сумі 72197 грн. 73 коп. Також такими, що ґрунтуються на положеннях ст.625 ЦК України та підлягають задоволенню є позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 16.03.2015 року по 01.06.2018 року за несплату чергових платежів за березень-травень 2015 року в сумі 65715 грн. 34 коп., а також за несплату чергових платежів з повернення додаткового кредиту за період 16.04.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 12450 грн. 75 коп.. а всього 78166 грн. 09 коп. та інфляційних витрат за ті саме порушення за відповідні періоди в сумі 21251 грн. 62 коп. та 53200 грн. 99 коп.. а всього в сумі 74452 грн. 61 коп. Разом з цим, суд не погоджується з заявленими позивачем вимогами про стягнення збитків в сумі 15000 грн., що полягають у витратах в зв'язку зі зверненням до спеціалізованої організації ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» для отримання юридично-консультаційних послуг, оскільки п.8.5 кредитного договору, на який позивач посилається в обґрунтування їх стягнення, не містить чіткого визначення виду збитків, порядку їх відшкодування та ці витрати не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Крім того, звернення позивача до вказаного товариства не свідчить про необхідність та вимушеність таких витрат для захисту прав позивача. До того ж з матеріалів справи вбачається, що за отримання правової допомоги позивач звернувся до ТОВ «Юридична фірма Вернер» та витрати на яку позивачем також заявлені до стягнення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №50007447 від 11.04.2013 року, яка виникла станом на 01.06.2018 року, в сумі 1443302 грн. 42 коп., у т.ч.: заборгованість за кредитом в сумі 953454 грн. 92 коп., заборгованість за додатковим кредитом в сумі 265031 грн. 07 коп., штраф в сумі 72197 грн. 73 коп., три відсотки річних в сумі 78166 грн. 09 коп., інфляційні витрати в сумі 74452 грн. 61 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 21649 грн. 54 коп.. В частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 12000 грн., суд враховує, що їх понесення підтверджується наданими позивачем договором про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 року з ТОВ «Юридична фірма Вернер» та додатковими угодами до нього №8 від 09.01.2013 року, №224 від 10.08.2015 року, рахунком-фактурою №307 від 03.04.2017 року, актом №306 від 03.04.2017 року та платіжним дорученням №330 від 14.04.2017 року. Поряд з цим, суд враховує, що вказана сума включає в себе витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. та суму ПДВ в розмірі 2000 грн., яка до судових витрат не відноситься. В зв'язку з цим, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., а всього 31649 грн. 54 коп. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial