Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд: усунути позивачу перешкоди у володінні та користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] зі зняттям з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири № 8, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу будинку від 08.02.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Комар О.Ю.,зареєстровано в реєстрі за № 142.Після укладення Договору позивач вирішив вселитися до зазначеної квартири, але з'ясувалося, що в ній зареєстровані та проживають [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], які не мають жодних прав на проживання у вказаній квартирі та не є членами сім'ї [PERSON] [PERSON] та [PERSON], незважаючи на заперечення позивача, продовжують безпідставно проживати у квартирі, зніматися з реєстраційного обліку відмовляються, перешкоджають позивачу вселитися до квартири, добровільно звільняти помешкання не бажають. Позивач вважає , що відповідачі порушують своїми діями його права як власника, які закріплені ст. 319 ЦК України- володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном, що і стало підставою для звернення до суду. У судове засідання позивач та представник позивача з»явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовільнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.Представник відповідача [PERSON], через канцелярію суду надала клопотання про відкладення судового засідання у зв»язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, проте доказів поважності причини відкладення судового засідання до суду надано не було. Третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР на адресу суду надіслали клопотання про слухання справи за їх відсутності та просили прийняти рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира № 8, розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу будинку від 08.02.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Комар О.Ю.,зареєстровано в реєстрі за № 142 , копія якого міститься в матеріалах справи. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 140,копія довідки знаходиться в матеріалах справи. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищезазначеній квартирі, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім»ї та прописку, виданою КП «Жилкомсервіс» дільниця № 13 м.Харків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не є власниками квартири[ADDRESS] , добровільно не виселяються, відповідно до висновку ДОП Київського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції [PERSON], громадянин [PERSON] викликав поліцію, оскільки невідомі особи намагались залізти до [ADDRESS],копія висновку міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-709цс16, про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. А згідно ч.3 ст.116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме:Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі. Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення позивачу перешкоди у володінні та користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню ,оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками зазначеного майна. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Що стосується вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідачів [PERSON] та [PERSON], то підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається, у зв'язку з тим, що рішення суду про виселення є достатньою підставою для зняття особи з реєстрації, що відповідає положенням ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно судовий збір у розмірі 320 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial