Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 грудня 1999 року відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/3 кожному. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку спірної квартири. Згідно заповіту від 05.11.2003 року [PERSON] все своє майно залишила позивачу. Факт спорідненості між померлою матір'ю та її сином підтверджується свідоцтвом про народження. З 22.05.1986 року в спірній квартирі проживав та був зареєстрований позивач, що підтверджується довідкою філіалу №5 МКП «Центржилком» №268 від 20.03.2014 року. Таким чином, позивач після смерті своєї матері на підставі статті 1268 ЦК України фактично прийняв спадщину на 1/3 частку квартири як спадкоємець за заповітом, управляв та володів спадковим майном. Однак при зверненні до нотаріальної контори для оформлення документів на спадщину приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу Луганської області 20.03.2014 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не має юридичної можливості у зв'язку з відсутністю реєстрації свідоцтва в ЛМКП БТІ або у відділі реєстраційної служби в реєстрі прав власників нерухомого майна. Здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим її спадкоємцю неможливо. Таким чином, вступити у спадщину після померлої матері та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріуса позивач не має юридичної можливості. Єдиним способом набути право власності на спадкове майно після померлої матері, на думку позивача, є звернення до суду. Крім того, зазначив, що [PERSON], який є чоловіком померлої, має право на обов'язкову частку у спадщині після померлої дружини. Однак він відмовився від своєї обов'язкової частки на спадщину після померлої дружини на користь позивача. Таким чином, єдиним спадкоємцем 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], є позивач. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO], та складається з 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], житловою площею 49,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивач присутній не був, до початку засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Управління Комунальним майном Луганської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна відмітка на судовій повістці про її отримання, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи приватний нотаріус Луганського міського нотаріального міського округу в судове засідання не з'явилася, до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1999 року, виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів згідно розпорядження №4617 від 14.12.1999 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб 28 грудня 1974 року відділом РАГС Ленінського району м.Ворошиловграду, актовий запис 855, прізвище дружини змінено на «[PERSON]» (а.с.13). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], актовий запис №678 (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки №268 від 20.03.2014 року, виданої МКП «Центржилком» філіал №5 м.Луганська разом із померлою [PERSON] з 15 вересня 1978 року до 16 жовтня 2013 року, тобто на день смерті та протягом шести місяців після її смерті за адресою: [ADDRESS], проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З наявного в матеріалах справи заповіту від 05 листопада 2003 року вбачається, що [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті все своє майно заповідала своєму синові [PERSON], [INFO] (а.с.12). Судом було встановлено, що 20 березня 2014 року до приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Луганської області звернувся позивач [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON]. Після померлої спадкоємцем за законом є [PERSON], котрий спадщину прийняв фактично, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та був зареєстрований за однією адресою на день смерті спадкодавця та протягом шести місяців після її смерті. Спадкова справа після [PERSON] була заведена приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області 09 січня 2014 року за №1/2014, на підставі першої заяви, яка надійшла від [PERSON], чоловіка померлої, про відмову від обов'язкової частки у спадщині. Вказане підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 березня 2014 року (а.с.14-15). З даної постанови вбачається, що оскільки спадкодавцем за життя не було зареєстровано право власності у відповідних органах, здійснити на сьогоднішній день державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим неможливо, внаслідок чого позивачу було відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ч.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки в ході розгляду справи було встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON], оскільки проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS], на момент смерті спадкодавця та до цього часу продовжує там проживати та користуватися вказаним майном, а також враховуючи заяву чоловіка померлої [PERSON] про відмову від обов'язкової частки у спадщині. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може у зв'язку з відсутністю реєстрації померлою свого права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved