Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.07.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим №874, позивачу належить будинок [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок 03.07.2015 року було зареєстровано в Спадковому реєстрі за №57340552, що підтверджується витягом №40839884, виданим приватним нотаріусом Комаренко А.М. 29.06.1982 року [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою. 10.11.1999 року [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою. Однак, незважаючи на реєстрацію в належному позивачу будинку, відповідачі в ньому не проживають з 2007 року. Ніяких перешкод в користуванні житловим будинком позивач відповідачам не чинила та не чинить. У зв`язку з викладеним, позивач просив визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за адресою місцем реєстрації відповідачів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. за реєстровим №874, [PERSON] належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок 03.07.2015 року було зареєстровано в Спадковому реєстрі за №57340552, що підтверджується витягом №40839884, виданим приватним нотаріусом Комаренко А.М. Згідно довідки №258 від 12.09.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно акту №257, складеного 12.09.2018 року головою квартального комітету №17 Дніпровського району, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але фактично за вказаною адресою не проживають [PERSON] , [PERSON] та комунальні послуги не сплачує. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] за вказаною адресою без поважних на те причин. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, зазначених в ч.2 ст.405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки встановлено відсутність [PERSON] , [PERSON] понад встановлений законом строк у жилому приміщенні без поважних на те причин.

Outcome: approved