Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він та третя особа [PERSON] є мешканцями кімнати № 213 в гуртожитку по вул. Охтирська, 17 в м. Суми, де вони зареєстровані. Вказаний гуртожиток належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачу СМОГ МГ «Охтирська, 17» в розмірі 98/100 частин згідно з договором купівлі-продажу від 14.03.2011 року, і право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На час укладення договору купівлі-продажу від 14.03.2011 року позивач був зареєстрований та постійно мешкав у кімнаті № 213 в цьому гуртожитку та входив до СМОГ МГ «Охтирська, 17». 28.11.2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням виділити йому частку у кімнаті 213 в м. Суми по вул. Охтирська, 17, але йому було відмовлено. Просив виділити йому як співвласнику в натурі частку майна, що є у спільній частковій власності СМОГ МГ «Охтирська, 17», а саме: 6,25 м2 житлової площі в кімнаті 213 в житловому будинку по вул. Охтирська, 17. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що між позивачем та третьою особою у даній справі [PERSON] систематично виникають суперечки з приводу користування даною кімнатою в гуртожитку, про що свідчить рішення суду у справі за його позовом про вселення. На думку позивача, з метою поновлення свого порушеного права, необхідно виділити йому в натурі 6,25 м2 житлової площі в кімнаті 213 в житловому будинку по вул. Охтирська, 17. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що згідно з договором купівлі-продажу, відповідачу належить 98/100 зазначеного будинку, а власником іншої частини 2/100 є Сумська міська рада. При цьому зазначив, що ці частки в натурі не виділені. Крім того, пояснив суду, що більшість мешканців даного гуртожитку вже оформили у приватну власність належні їм кімнати. У спільній частковій приватній власності СМОГ МГ «Охтирська, 17» на даний час залишаються лише пять кімнат, у тому числі, кімната, де зареєстрований позивач, та місця загального користування, і визначити частку, яка фактично залишається на час розгляду справи, у спільній частковій власності відповідача, представник відповідача не може. Крім того, пояснив, що в Державному реєстрі прав власності відсутня кімната № 213 як окремий обєкт нерухомого майна, отже, вважав, що відсутні підстави для задоволення позову. Суд заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є мешканцями кімнати № 213 в гуртожитку по вул. Охтирська, 17 в м. Суми, де вони зареєстровані, що не заперечується відповідачем. Як вбачається з ксерокопії паспорта [PERSON], він зареєстрований за вказаною адресою з 01.08.2003 року (а.с.7). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28.03.2016 року, що набрало законної сили, встановлено обставини, які в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню (а.с.14-15). Зокрема, судом встановлено, що після переходу у власність СМОГ МГ «Охтирська, 17» вказаного гуртожитку за договором купівлі-продажу [PERSON] та третій особі [PERSON] видані ордери на житлову площу в цьому гуртожитку, при цьому [PERSON] (ордер №3 від 21.04.2015 року) та [PERSON] (ордер № 2 від 21.04.2015 року) отримали право на зайняття ліжко-місця в кімнаті № 213 розміром 12,6 м 2. В рішенні зазначено: таким чином, судом встановлено, що [PERSON] має законні підстави проживати в гуртожитку за адресою м. Суми, вул. Охтирська, 17 (а.с.15). З технічного паспорту на кімнату № 213 проживати в гуртожитку за адресою м. Суми, вул. Охтирська, 17 вбачається, що її площа 12,5 м2 (а.с.9, 10). Позивачу на його письмове звернення до голови було відмовлено в СМОГ МГ «Охтирська, 17» у виділенні у власність частки в кімнаті № 213 вказаного гуртожитку (а.с.13). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно з ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Суд не може погодитися з доводами позивача та його представника про те, що він має право на виділення йому в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності СМОГ МГ «Охтирська, 17», а саме: 6,25 м2 житлової площі в кімнаті 213 в житловому будинку по вул. Охтирська, 17, як співвласнику вказаного майна. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не є співвласником вказаного нерухомого майна, яке перебуває у приватній спільній частковій власності СМОГ МГ «Охтирська, 17» та Сумської міської ради. Відповідно договору купівлі-продажу від 14.03.2011 року вказаний гуртожиток належав двом співвласникам у частках 98/100 та 2/100. Станом на момент звернення з цим позовом до суду та розгляду справи судом встановлено, що частка СМОГ МГ «Охтирська, 17» змінилася, у звязку з тим, що більшість кімната у гуртожитку перейшла у приватну власність окремих громадян, крім пяти кімнат та приміщень і місць загального користування, що залишилися у приватній спільній частковій власності СМОГ МГ «Охтирська, 17» та Сумської міської ради. При цьому встановлено, що ці частки в натурі не виділені. Позивач має право користування житловою площею в кімнаті № 213, де він та третя особа [PERSON] зареєстровані. На думку суду, позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки в судовому засіданні його представник наголошував на тому, що право позивача на проживання та користування цією кімнатою систематично порушується [PERSON] Проте, будь яких вимог до [PERSON] не заявлялося, він є третьою особою у справі. На думку суду, неможливо виділити в натурі та передати у власність позивача частку майна, що є у спільній частковій власності СМОГ МГ «Охтирська, 17», а саме: 6,25 м2 житлової площі в кімнаті 213 в житловому будинку по вул. Охтирська, 17, оскільки така вимога є безпідставною і не ґрунтується на нормах закону. Таким чином, вимоги позивача необґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed