Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між ВАТ «Родовід Банк» /найменування якого з 17.06.2009 року змінено на ПАТ «Родовід Банк»/ та відповідачем було укладено кредитний договір № 28.4/СК-030.07.2 від 07.06.2007 року та додатковий договір № 1 від 02.11.2007 року про внесення змін до кредитного договору, за умовами яких банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 265 000 доларів США терміном до 07.07.2010 року, процентна ставка за договором -15 % річних. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ПП «Мебльофф» було укладено договір іпотеки від 07.06.2007 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку належний йому комплекс нежитлових будівель за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, місто Звенигородка, вулиця Нова,2. 10.10.2013 року за зверненням позивача Звенигородським районним судом Черкаської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 694/575/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Родовід Банк» заборгованості за вказаним вище кредитним договором в розмірі 285 162,83 дол. США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що складається з комплексу нежитлових будівель загальною площею 2126,3 кв.м за адресою : Черкаська область, Звенигородський район, місто Звенигородка, вулиця Нова,2. 26.02.2014 року рішенням апеляційного суду Черкаської області змінено рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні пені та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 285162,83 дол. США та 326949,70 грн. Оскільки відповідачем не виконуються зобовязання за кредитним договором, то позивачем нараховано заборгованість станом на 20.02.2017 року в сумі 3 305 440,15 грн., яка складається; сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами -2 319 254,75 грн., 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту за період з 16.11.2012 року по 20.02.2017 року -986 185,40 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму боргу. В судове засідання представник позивача не зявився, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника банку, в якому вказано на те, що позивач позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України: за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу УДМС України в Київській області, [PERSON] знятий з реєстраційного обліку з 13.10.2016 року за адресою [ADDRESS], але рекомендоване повідомлення про виклик до суду з копіями документів, надіслане за даною адресою, повернуто до суду з відміткою про те, що адресат за цією адресою не проживає; відповідач викликався до суду також за адресою- вулиця Пушкінська,76-а кв.9 в місті Білій Церкві, яку зазначено в позовній заяві, конверт повернуто з відміткою про вибуття адресата; а тому в газеті «Урядовий курєр» за 02.08.2017 року було опубліковано оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 07.08.2017 року, оскільки згідно п.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за письмовою згодою позивача на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 07.06.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 28.4/СК-030.07.2, за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 195 000 доларів США строком до 07.06.2010 року включно, процентна ставка встановлюється в розмірі 15 % річних. Наведене стверджується копією цього кредитного договору. Відповідно до п. 4.5 договору, за порушення строків повернення кредиту та /або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязується сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, яка вказана в п.1.3 цього договору, від суми простроченого платежу. Додатком № 1 до кредитного договору є Детальний розпис сукупної вартості кредиту. З матеріалів справи також вбачається, що 02.11.2007 року між сторонами підписано Договір № 1 про внесення змін до кредитного договору від 07.06.2007 року № 28.4/СК-030.07.2, згідно якого внесено зміни до вказаного вище кредитного договору щодо розміру відновлювальної кредитної лінії до 265 000 доларів США, всі інші умови договору залишено без змін. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 07.06.2007 року між банком та ПП «Мебльофф» було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано комплекс нежитлових будівель за адресою Черкаська область, Звенигородський район, місто Звенигородка, вулиця Нова, буд. 2, за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки визначено на рівні 403 828,32 дол. США, що вбачається з копії даного договору та копії договору № 1 від 02.11.2007 року про внесення змір до договору іпотеки. Згідно матеріалів справи, 10.10.2013 року Звенигородським районним судом Черкаської області ухвалено рішення по справі № 694/575/13-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» за вказаним вище кредитним договором в розмірі 285 162,83 дол. США; звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки; рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26.02.2014 року змінено рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні пені та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 326 949,70 грн. пені. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона в /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як розяснено в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як вказано вище в рішенні, умовами кредитного договору передбачено нарахування неустойки /пені/ за порушення строків виконання грошового зобовязання. В постанові від 23.09.2015 року № 6-1206цс15 Верховним Судом України висловлено правову позицію стосовно того, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно наданого позивачем розрахунку сума пені за період з 16.11.2012 року по 20.02.2017 року становить 2 319 254 грн.75 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3 % річних з простроченої суми за період з 16.11.2012 року по 20.02.2017 року, що становить згідно розрахунку 986 185 грн.40 коп. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України Верховним Судом України зазначено, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Проаналізувавши все вищенаведене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 49 581 грн.60 коп. /1 % від ціни позову/, оскільки за ухвалою суду від 19.04.2017 року на підставі ст.82 ЦПК України ПАТ «Родовід Банк» було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по даній справі.

Outcome: approved