Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики в обґрунтування якого зазначив, що 09.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов якого [PERSON] передав грошові кошти в сумі 30000 доларів США [PERSON] на умовах повернення у строк до кінця 2018р. У вказаний строк відповідач суму позики не повернув. Відповідач свої зобов`язання за договором позики виконав тільки частково та до нинішнього часу не повернув йому залишок боргу у розмірі 23600доларів США. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 09.06.2018 року в розмірі 746487 грн. 28 коп. та стягнути судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.08.2020р. від [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого вказав, що він з позивачем був знайомий, працюючи в ПП «Лава» - агрономом з 05.09.2017р. по 11.06.2018р. Позивачем вказані недостовірні дані щодо реєстрації, яку він не змінював з 26.10.2017 року та не потребував у житлі, так як в нього було де жити. Також в листі, який позивач називає договір позики, ні про які гроші зовсім не ідеться, а мовиться про якісь умовні одиниці, про які йому ні чого не відомо. Вважає, що зміст наданої розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача. В розписці не охарактеризований предмет договору. Отже відсутні підстави для стягування вказаної суми як боргу за договором позики. Просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 09.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики та складено розписку, відповідно до якого [PERSON] передав грошові кошти в сумі 30000 умовних одиниць для покупки житла до кінця 2018 року. Відповідно до розписки від 09.02.2019року [PERSON] отримав від [PERSON] в рахунок погашення боргу 30000 доларів США 3800 доларів. Залишок боргу 26200доларів США. Відповідно до розписки від 31.08.2019року [PERSON] отримав від [PERSON] 2600доларів США в рахунок погашення боргу 30000доларів США. Залишок боргу 23600доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Верховний Суд України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015, предметом якої було стягнення боргу за договором позики, дійшов висновку, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа № 162/1030/17 від 03.06.2019. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 755/9283/15-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Однак, відповідно до правової позиції, Верховного Суду України у справі № 524/4946/16-ц від 08.07.2019 частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Так з наданої позивачем розписки від 09.06.2018 року вбачається, що [PERSON] взяв у [PERSON] 30 тисяч умовних одиниць для покупки житла та повернути суму до кінця 2018 року. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Отже, з огляду на зміст розписки, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов`язань, які випливають саме із договору позики від 09.06.2018р., оскільки у вказаному договорі позики взагалі не зазначено в яких саме умовних одиницях відповідач отримав борг у позивача, не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання договору позики з позивачем, а тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в умовних одиницях - доларах США в еквіваленті до гривні України за розпискою відсутні. Доводи представника позивача про укладення між сторонами 09.06.2018 року договору позики, оскільки відповідач часткового повернув грошові кошти в доларах США про що свідчать розписки від 09.02.2019 року та 31.08.2019 року не приймаються судом до уваги, як такі що не ґрунтуються на вимогах закону, та вказані обставини не стосуються склавшихся між сторонами правовідносин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed