Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог вказав що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013р. , зміненому Рішенням Апеляційного Суду Харківської області 30.10.13 року відповідач повинен сплатити [PERSON] 777419.67грн. Рішення набуло законної сили, однак відповідач від його виконання ухиляється. 07.07.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір відступки права вимоги в зв'язку з чим [PERSON] вимагає стягнути з відповідача на його користь 194605.60 грн. - суму інфляційних та 23259.60 грн. - 3% річних за період з 01.03.2016 року по 01.03.2017 рік. Також прохає стягнути судові витрати. Позивач в режимі відео конференції в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на підстави в ньому викладені. Відповідач та 3-я особа до судового засіданні не з'явились. Судом вживались заходи щодо належного повідомлення відповідача про час розгляду справи. Заперечень проти позову не надано. Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за наступним: судом встановлено що 09 серпня 2007 року між третьою особою та відповідачем було укладено договір позики, на підставі якого відповідач отримав позику у сумі 97000 доларів США. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року на користь третьої особи було стягнуто 777419.67грн., яке було в даної частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2013р. Означені факти підтверджені вказаним рішенням, а тому не потребують додаткової доказуванню. 07.07.15р. позивачем та третьою особою було укладено договір відступу права вимоги, п.2.1 якого надано позивачу право вимоги до відповідача інфляційних та інших нарахувань. Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Тобто вказаний договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між позивачем та третьою особою. 27.03.2017 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено вимога негайного платежу інфляційних нарахувань та 3% річних на підставі невиконання грошового зобов'язання з повідомленням про відступу прав вимоги щодо стягнення з відповідача вказаних сум. Статтею 513 ч.1 ЦК України визначено : Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України визначено: До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено: 1. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Виходячи з наведених норм закону та встановлених обставин, суд вважає наявність укладеного договору про відступу прав вимог за договором позики, щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахування та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання перед третьою особою. Проте суд вважає, що відповідач був повідомлений про заміну кредитора в зазначених правовідносинах як того вимагає закон. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Статтею 612 ч. І ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк встановлений угодою або законом. Наявність копій виконавчого провадження в матеріалах справи свідчать про невиконання відповідачем на теперішній час грошового зобов'язання перед третьою особою. Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України позивач обґрунтовано вважає його правом по договору позики стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу, суму інфляційних нарахувань. В обґрунтування своїх вимог наводить розрахунок, як того вимагає ст. 11 ЦПК України. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Оскільки відповідачем заперечень на позовну заяву не надано, суд змушений розглядати справу на підставі наданих доказів і вважає що є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved