Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.03.2016 року укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON]. За даним договором відповідач отримала від позивача позику у розмірі 887 842 грн. 14 коп., що становило в еквіваленті 34 128 доларів США 00 центів. Відповідач борг не повернула, тому позивач просить стягнути борг за договором позики у розмірі 256 978 грн. 54 коп.; стягнути неустойку у розмірі 708 825 грн. 99 коп.; 3 % річних - 7 753 грн. 09 коп.; судовий збір у розмірі 7 250 грн. 00 коп. Представник позивача надала письмову заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. 24 березня 2016 року укладено договір позики №24/03-01 між [PERSON] та [PERSON]. Предметом цього договору є позика у розмірі 887 842 грн. 14 коп., що за курсом Національного банку України на день укладення договору еквівалентно 34 128 доларів США 00 центів. За умовами даного договору передбачає повернення позики 24 квітня 2016 року. П. 4.1 договору позики №24/03-01 від 24.03.2016 року передбачає, що у разі несвоєчасного повернення позичальником позики, він зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. П 4.2 цього договору позики вказує, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 341 (триста сорок один) долар США за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Стаття 1046 ЦК України вказує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні «позичальникові» грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У даному випадку форма договору сторонами дотримана. У зв'язку із несвоєчасним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики, станом на 15 серпня 2016 року утворилася заборгованість перед позивачем: 256 978 грн. 54 коп., що еквівалентно 10 261 долар США 00 центів - грошове зобов'язання; 1 753 грн. 09 коп. - 3% річних; 708 825 грн. 99 коп., що еквівалентно 28 303 долари США 00 центів - неустойки. У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання. Оскільки сторонами були передбачені умови отримання та повернення позики, кількість платежі та їх періодичність, а відповідач маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності та її волевиявлення було вільним і відповідала її внутрішній волі, тому суд дійшов висновку, що відповідач дав фактичну свою згоду на укладення даного договору, чим підтвердив підписом. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості - зазначено у статті 509 ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання передбачені розпискою, вчасно, так як повернення боргу мало відбутися до 24 квітня 2016 року. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно з положеннями ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положення статті 546 ЦК України вказують, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із складових заборгованості та обставин справи суд вбачає підстави для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року №6-100цс14, від 4 листопада 2015 року №6-1120цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості за кредитом становить 10 261 долар США 00 центів, що еквівалентно 256 978 грн. 54 коп., а розмір неустойки за несвоєчасне погашення заборгованості становить 708 825 грн. 99 коп., що еквівалентно 28 303 долари США 00 центів. Суд наголошує, що стягнення неустойки в доларах США не відповідає нормам закону, але вона нарахована у іноземній валюті, як передбачено договором позики. Із врахуванням цих обставин у справі - розміру збитків та дій позивача, суд, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки з 708 825 грн. 99 коп., що еквівалентно 28 303 доларів США 00 центів до 14 000 грн. 00 коп. Оскільки судом зменшено розмір неустойки та відповідачем не надано доказів щодо повернення позики у повному обсязі, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог частково.

Outcome: approved