Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 24.11.2014 по 28.09.2017 він працював у відповідача та був звільнений наказом від 28.09.2017 за власним бажанням у звязку із переходом на пенсію за віком за ст.38 КЗпП України за станом здоров'я. При звільненні відповідач своєчасно не виплатив йому заробітну плату, у звязку із чим він листом від 20.10.2017 звернувся до того з вимогою про проведення остаточного розрахунку, йому було сповіщено про належні до сплати виплати в розмірі 53658,74 гривень. Остаточний розрахунок з ним проведений 16.11.2017. Вважає, що йому має бути сплачена компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їхньої виплати, чого і вимагав письмово у відповідача, але зроблено цього не було. За його підрахунками, розмір компенсації складає 643,90 гривень. Отже, оскільки повний розрахунок з ним не проведений досі, просить стягнути з відповідача на його користь зазначену компенсацію в сумі 643,90 гривень та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні в сумі 51376,76 гривень за 76 робочих днів за період з 29.09.2017 по 17.01.2018. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні 19.02.2018 підтримав позовні вимоги повністю і просив їх задовольнити, в подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні 19.02.2018 позовні вимоги визнав частково на суму 8788,13 гривень з огляду на те, що в день звільнення позивач не працював, письмову вимогу про проведення розрахунку подав 26.10.2017, 16.11.2017 йому виплачені всі належні суми, тому затримка розрахунку при звільненні складає період з 27.10.2017 по 15.11.2017, тобто 13 робочих днів. Період затримки не перевищує одного календарного місяця, тому компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їхньої виплати не має бути сплачена позивачеві. В подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення у відповідності із чинним законодавством. Вислухавши сторони і дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені частково, виходячи з такого. Так, [PERSON] за даними трудової книжки АК№127811 з 26.11.2014 перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська». Був звільнений 28.09.2017 наказом від 28.09.2017 за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку із переходом на пенсію за віком (а.с.7). За довідками ДП «ВК «Краснолиманська» №1646 від 21.12.2017 та №293 від 22.02.2018, [PERSON] при звільненні виплачено: 53658,74 гривень перераховано 16.11.2017, 17115,98 гривень перераховано за рахунок ФСС по ВПТ 17.10.2017 (а.с.13,93). При звільненні [PERSON] у вересні 2017 року нараховані: оплата тимчасової непрацездатності 7087,36 гривень за 14 календарних днів та 14174,72 гривень за 28 календарних днів, компенсація за невикористану відпустку 33 дні 21447,03 гривень, вислуга 1607,14 гривень та допомога при виході на пенсію 43602,65 гривень. Після утримання обовязкових платежів остаточний розрахунок відбувся 16.11.2017 (а.с.93). За приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем зазначено, що позивач не працював у день звільнення, і саме тому розрахунок з ним мав бути проведений після отримання його письмової вимоги, яка надійшла 26.10.2017, тому затримка розрахунку має обраховуватися саме з цього дня. З такою позицією відповідача суд не може погодитися з огляду на таке. Так, дослідженням копій листків непрацездатності позивача встановлено, що він дійсно не працював у день звільнення 28.09.2017 (а.с.45). В той самий час, згідно з розясненнями п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а є обовязком роботодавця, закріпленим законодавчо, і не може ставитися у залежність від певної дії звільненої особи. Отже, суд не приймає до уваги позицію відповідача з цього приводу, оскільки відповідно до положень ст.43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Законом. Оскільки відповідачем у день звільнення розрахунку з позивачем не проведено, він має відповідати перед позивачем згідно зі ст.117 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденний заробіток позивача за останні два місяці роботи становить 676,01 гривень, що зазначено у довідці ДП «ВК «Краснолиманська» №1647 від 21.12.2017 (а.с.14). Позивач вважає, що оскільки затримка у виплатах склала більше одного місяця, йому має бути сплачена компенсація втрати частини доходів через порушення строків виплати заробітної плати, і оскільки така компенсація йому не нараховувалася і не сплачувалася, вона має бути стягнена з відповідача. З цих самих підстав і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, який має бути стягнений з відповідача, обраховано позивачем станом на 17.01.2017 день звернення із позовом до суду. Згідно зі ст.34 Закону України «Про оплату праці» та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою КМУ від 21.02.2001 № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, за п.2 якого компенсація здійснюється в разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові. За п.3 порядку компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата. З моменту звільнення [PERSON] 28.09.2017 до моменту остаточного розрахунку із ним 16.11.2017 минуло більше одного календарного місяця. 16.11.2017 позивачеві сплачені належні йому при звільненні суми, в тому числі компенсація за невикористану відпустку та виплата за вислугу років, які відповідно до п.2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України №5 від 13.01.2004, входять до фонду додаткової заробітної плати та, таким чином, їхня несвоєчасна виплата є підставою для отримання позивачем компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначає, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Отже, компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати [PERSON] повинна бути обрахована за індексом наступного після нарахування заробітної плати місяця жовтня 2017 року, а не вересня 2017 року, як помилково вказує позивач. У жовтні 2017 року індекс інфляції склав 101,2 («Урядовий курєр» №212 від 10.11.2017). За матеріалами справи, у вересні 2017 позивачеві було нараховане 21447,03 гривень компенсації за невикористану відпустку та 1607,14 гривень виплат за вислугу років, які були виплачені 16.11.2017 після утримання обовязкових платежів (17264,86 гривень компенсації та 1293,75 гривень вислуги відповідно після утримання 18% ПДФО та 1,5% військового збору, всього 18558,61 гривень). Отже саме сума 18558,61 гривень підлягає індексації. Сума компенсації, вирахувана за Порядком, складає: 18558,61 гривень/100х1,2=222,70 гривень, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за період з 29.09.2017 по 17.01.2018 в сумі 51376,76 гривень з розрахунку 76 робочих днів х 676,01 гривень середньоденного заробітку. З таким розрахунком суд не може погодитися, виходячи з такого. Фактичний розрахунок з [PERSON] остаточно відбувся 16.11.2017, коли йому були сплачені всі належні при звільненні суми, що не заперечене сторонами у справі. Отже, затримка розрахунку з 29.09.2017 по 16.11.2017 складає 35 робочих днів, що з розрахунку 35 робочих днів х 676,01 гривень середньоденного заробітку дорівнює 23660,35 гривень, які мають бути стягнені з відповідача на користь позивача. Позивач вважає, що середній заробіток має бути стягненим по день предявлення ним позову 17.01.2018, оскільки компенсація втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати на цей час йому не сплачена. В той самий час таке твердження позивача є хибним, оскільки за положеннями ст.117 КЗпП України середній заробіток сплачується роботодавцем в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу саме належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Вказана обчислена судом компенсація на момент звільнення [PERSON] йому не належала та, відповідно, виплаті не підлягала, тому вимога позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки у виплаті такої компенсації не може бути задоволена судом, оскільки не ґрунтується на Законі. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє частково, з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 324,56 гривень, обрахований пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial