Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-5), та просить постановити рішення, яким надати йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, згідно якого [PERSON], який помер [INFO] року заповів йому земельну ділянку, площею 4.46 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії [NUMBER] від 10.01.2008 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010851800006. Позивач мотивує свої вимоги тим, що своєчасно не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини оскільки не знав про такі вимоги законодавства, та не був юридично обізнаний. Як до смерті спадкодавця, так і після його смерті проживав в цьому будинку спільно зі спадкодавцем, тому був переконаний, що спадщину він прийняв фактом спільного проживання, а відтак вважає, що пропустив строк звернення до нотаріальної контори з поважних причин. Позивач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.23). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.3-4). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя, наполягав на їх задоволенні, та розгляд справи просив провести у його відсутність, та у відсутність його довірителя (а.с.3-4,16, 39). Відповідач Олександрівська сільська рада Болградського району Одеської області про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.20, 24). До суду не прибув, подав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та про визнання позовних вимог (а.с.22). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть І-ЖД № 386136, виданим на підставі актового запису про смерть №825 від 24 жовтня 2014 року, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], позивач по справі, що підтверджується заповітом, який зареєстрований в реєстрі за № 58 від 09.06.2008 року. Згідно заповіту спадкодавець зробив розпорядження щодо всього майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, та на що він за законом матиме право на ім'я саме [PERSON] (а.с.10). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON] від 13.03.2018 року за № 509/02-31 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 13 березня 2018 року звернувся [PERSON] про право на спадщину за заповітом. Однак в зв'язку з порушенням визначеного законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.15). З матеріалів спадкової справи за № 37/2018 року наданої Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] слідує, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, звернувся син померлого [PERSON] на підставі заповіту вчиненого на його ім'я від 09.06.2008 року, яким спадкодавець розпорядився щодо належної йому земельної ділянки площею 4.46 га, розташованої на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.25-38). Відповідач Олександрівська сільська рада Болградського району Одеської області не заперечує щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини позивачу (а.с.22). Позивач своєчасно до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подав, разом зі спадкодавцем на час його смерті не проживав, та не був зареєстрований. Однак, позивач поховав спадкодавця, справляв поминки, весь час чай користувався спадковим майном, отримував орендну плату за земельну ділянку, та вважав, що такими діями він вже прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Стаття 1272 ЦК України встановлює, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4 заяви по спорах про спадкове майно, в тому числі заяви про продовження строку на прийняття спадщини, розглядаються за правилами позовного провадження. Згідно п. 4 вищевказаної постанови, передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Суд ще раз наголошує на тому, що відповідач позов визнав (а.с.22). Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки не знав про такі вимоги законодавства, та не був юридично обізнаний, а доглядаючи за спадковим майном, тривалий час доброчесно вважав, що таким чином він прийняв спадщину. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, загальними засадами цивільного законодавства відповідно ст.3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов'язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Пропуск строку на прийняття спадщини є досить значним. Позивач, який є спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки здійснивши дії щодо фактичного прийняття спадщини, не вчинив обов'язкових дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] у вигляді земельної ділянки, площею 4.46 га, розташованої на території Олександрівської сільської ради Болградського районному Одеської області до цього часу ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, відповідач згідно письмової заяви не заперечує проти задоволення позову, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, та положень ст. 263 ЦПК України, є підставою для захисту права позивача на спадкування в судовому порядку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а й справедливості. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved