Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступне. 11.05.2011 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФИРМА «НИВА» було укладено договір купівлі-продажу складу та вагової, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, село Наталівка, вулиця Тваринницька, 5. Даний договір був посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі правочинів за №1373. 02.06.2011 року позивачем відповідно до вищевказаного договору купівлі -продажу було проведено державну реєстрацію прав власності на склад та вагову. Дані обєкти нерухомості були відчужені разом із земельною ділянкою площею 2.000 га, якій присвоєно кадастровий номер 2322186800:01:001:1350. На сьогоднішній день Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФИРМА «НИВА» відмовляється від передачі земельної ділянки, що в свою чергу позбавляє позивача користуватися обєктом нерухомого майна. Позивач, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач у судове засідання не прибув, але надав суду заяву про слухання справи без їх представника і позов визнав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що [PERSON] є власником об'єктів нерухомого майна складу та вагової за адресою: Запорізька область, Запорізький район, село Наталівка, вулиця Тваринницька, 5. Земельна ділянка занесена до графічної та систематичної бази автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру та їй присвоєно кадастровий номер 2322186800:01:001:1350. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» обмеження прав споживача або часткового невиконання чи неналежного виконання договірних зобовязань є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до п.4 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» не допускається порушення принципу рівності сторін договору учасником, якого є споживач. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Діє принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень\~ст. 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~ст. 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved