Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та припинити право [PERSON] на стягнення з нього -позивача - аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на невиконання відповідачкою обов'язків щодо утримання та виховання дитини. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі. [PERSON] позов не визнала. Представник Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування до суду не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщений. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 року по 2005 рік. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Після розірвання шлюбу між сторонами малолітня дитина залишилась проживати з матір'ю за згодою батька. Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 17 листопада 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON],[INFO] в сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2010 року до досягнення дитиною повноліття - до [INFO]. 1.12.2012 року [PERSON] отримала в Київському райсуді виконавчий лист на примусове виконання судового рішення і звернулась до Київського відділу Державної виконавчої служби м.Одеси. Станом на 01.06.2016 року [PERSON] мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 19880 грн75 коп. Позивач доводить, що [PERSON] не виконує свої обов'язки щодо утримання та виховання сина [PERSON], використовує аліменти не за цільовим призначенням і стверджує, що [PERSON] неодноразово виганяла сина з квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим неповнолітній [PERSON] проживав у бабусі [ADDRESS] або у батька за адресою [ADDRESS] і в цей період повністю перебував на утриманні тільки батька. 08.07.2016 року [PERSON] переїхала з квартири [ADDRESS] до свого фактичного чоловіка [PERSON] по [ADDRESS], син [PERSON] залишився проживати в вищевказаній квартирі і знову дитину повністю утримував батько. З огляду на викладене позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на сина [PERSON], яка утворилась з 2010 року по 2016 рік і припинити право [PERSON] на стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на касові чеки на оплату харчів, шкільного приладдя, хлопчачих тенісок і квитанції про благодійні внески до економічного ліцею, де навчався [PERSON] (щомісяця 200 грн.). Відповідач, не визнаючи позов, пояснила, що після розірвання шлюбу син проживає з нею. У зв'язку з тим, що [PERSON] не виконував свої зобов'язання щодо утримання дитини (аліменти сплачував нерегулярно, іншої допомоги на утримання дитини не надавав), в 2010 році вона - [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON]. Рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісяця батько не виконував в добровільному порядку, тому у 2012 році вона - [PERSON] отримала виконавчий лист в Київському райсуді м.Одеси і надала його до Київського відділу ДВС для примусового виконання. [PERSON] аліменти регулярно і у повному обсязі не сплачує, внаслідок чого станом на 01.04.2017 року існує заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 27360,75 грн. Вона вимагає від батька погашення боргу по аліментах. Щоб не сплачувати аліменти і не погашати борг, [PERSON] при спілкуванні з сином-підлітком негативно висловлювався на адресу матері і налаштовував дитину проти матері. Такі дії позивача призвели до того, що у 2016 році хлопець не слухався матері, конфліктував з нею з різних причин, дійсно влітку пішов з дому і два тижні жив у матері позивача, а в серпні і вересні жив у батька. Щоб поліпшити стосунки з сином вона разом з дитиною зверталась за допомогою до дитячого психолога. З осені 2016 року син постійно проживає з матір'ю за адресою [ADDRESS]. Відповідачка стверджує, що аліменти, які періодично отримує від позивача витрачає тільки на сина. Відповідачка не заперечувала, що влітку 2016 року [PERSON] утримував сина і купував йому дещо з одягу, з шкільного приладдя, забезпечував необхідні для нормального життя умови, що протягом 2016 року позивач сплачував до ліцею, де навчався син, благодійні внески у розмірі 200 грн. щомісяця. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та припинення права відповідачки на стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: ст.180 СК визначає « батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. У даному випадку за рішення суду від 17.11.2010 року з позивача стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 800 грн. Судом встановлено і визнано сторонами наявність заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] за період з жовтня 2010 року по 1 квітня 2017 року в сумі 27360 грн. 75 коп. Заборгованість по аліментах розрахована державним виконавцем Київського ВДВС, як то передбачено ч.4 ст.195 СК України. Позивач розрахунок заборгованості не оскаржує. Частина 4 ст.194 СК визначає, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Право суду звільнити повністю або частково платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами передбачене ч.2 ст.197 СК України, якщо ця заборгованість виникла у зв'язку з тяжкою хворобою платника аліментів або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач посилався на обставину, що має істотне значення - мати дитини не виконує свої обов'язки щодо утримання і виховання дитини і використовує аліменти не за цільовим призначенням. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У даному випадку суд не отримав належних і допустимих доказів того, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо сина [PERSON], [INFO]. Постановою Київського райсуду м. Одеси від 12.08.2016 року відмовлено у притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст..184 ч.1 КпАП України за відсутністю доказів вчинення [PERSON] вищевказаного адміністративного правопорушення. Органами опіки та піклування перевірялось звернення [PERSON] про нецільове використання [PERSON] аліментів (а.с.48). З відповіді служби у справах дітей ОМР вбачається, що факти, викладені в заяві [PERSON], підтвердження не знайшли. Ухвалюючи дане рішення, суд приймає до уваги, що дитина проживає з матір'ю з 2005 року, заборгованість за аліментами батько має з 2010 року, але до осені 2016 року (до періоду, коли мати заявила вимогу про стягнення заборгованості) батько не ставив питання про ухилення матері від виконання зобов'язань по вихованню та утриманню дитини, або нецільового використання аліментів. Разом з тим, суд встановив і сторони визнали, що влітку 2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO] не проживав з матір'ю і не перебував на її утриманні, тому суд дійшов висновку, що за період червень-серпень місяці 2016 року позивача належить звільнити від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON],[INFO]. В іншій частині позов [PERSON] не підлягає задоволенню як недоведений.

Outcome: partial