Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 13.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1425pv21-07, відповідно до умов якого відповідач отримав на умовах забезпеченості, строковості, поворотності, платності кредитні ресурси в сумі 20000 дол. США з оплатою за процентною ставкою 15% та в подальшою додатковою угодою від 20.08.2008 року розмір процентної ставки змінено до 16 %. Кредитні ресурси були надані строком до 12.08.2022 року з умовою здійснення розрахунків відповідно до графіку. Вказував на те, що позивач зі своєї сторони зобов'язання за вказаним вище договором виконав в повному обсязі, проте відповідач своїх зобов'язань щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом належним чином не виконує, у зв'язку з чим позивач неодноразово повідомляв відповідача про існуючу заборгованість, проте останній належним чином не відреагував та заборгованість за кредитним договором не погасив. Станом на 18.07.2014 року загальна заборгованість згідно договору становить 1148099,57 грн., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 10802,62 дол. США (125840,80 грн.), сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 7777,70 дол. США; сума строкової заборгованості по процентах - 148,64 дол. США (1731,52 грн.), сума простроченої заборгованості по процентах - 16107,68 дол. США (187639,97 грн.), пеня за простроченими кредитними коштами (за період з 18.07.2013 року по 18.07.2014 року) - 742284,07 грн. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1148099,57 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що останній просив слухати справу без його участі, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 13 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 1425pv21-07, відповідно до умов якого відповідач отримав на умовах забезпеченості, строковості, поворотності, платності кредитні ресурси в сумі 20000 дол. США з оплатою за процентною ставкою 15% (а/с 4). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Як вбачається зі змісту додаткової угоди №1 від 20.08.2008 року до вказаного вище договору, сторони погодили між собою зміни до укладеного договору та встановили відсоткову процентну ставку - 16 % річних, зокрема визначено, що позичальник сплачує банку з 14.08.2008 року проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 16 % річних (а/с 10). Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору, відповідач зобов'язувався повністю повернути кредитні ресурси до 12.08.2022 року та здійснювати погашення кредиту у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 3.4 вказаного вище договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки, у випадку, якщо позичальник у період дії цього договору несвоєчасно або не в повному обсязі здійснив зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентами, відповідно до п. 3.2, 4.3, 4.4. Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 18.07.2014 року становить 1148099,57 грн., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 10802,62 дол. США (125840,80 грн.), сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 7777,70 дол. США; сума строкової заборгованості по процентах - 148,64 дол. США (1731,52 грн.), сума простроченої заборгованості по процентах - 16107,68 дол. США (187639,97 грн.), пеня за простроченими кредитними коштами (за період з 18.07.2013 року по 18.07.2014 року) - 742284,07 грн., що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості (а/с 15-23). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Як вбачається з п. 6.1 кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, комісій позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved