Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 10 серпня 2012 року між ним і [PERSON] був заключений договір, який посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори. Після укладення договору [PERSON] поселився і зареєструвався в квартирі [ADDRESS]. 25 вересня 2014 року рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми, договір дарування квартири, укладений 10 серпня 2012 року між ним і [PERSON] розірваний, ухвалою апеляційного суду Сумської області від 05 листопада 2014 року рішення Ковпаківського районного суду м.Суми залишене без змін. В дійсний час [PERSON] проживає в належній йому на праві власності квартирі, вживає спиртні напої, постійно погрожує, залякує, вчиняє сварки, закриває його в квартирі. Позивач є людиною похилого віку, має незадовільний стан здоров'я, йому потрібен спокій, не може нормально відпочити. Як власник квартири, згідно ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається квартирою на власний розсуд. Неодноразово звертався до [PERSON] з проханням виселитися з належної йому на праві власності квартири так як йому потрібен спокій, не може в подальшому так проживати і знятися з реєстрації по належній квартирі, але відповідач вимоги не виконує. Просить виселити [PERSON] з належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] без надання другого житла. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохає їх задовольнити. Зазначив, що відповідач прав власності на квартиру та прав проживання в ній не має, зареєструвався в ній після укладення договору дарування як власник квартири. Після визнання судом договору дарування недійсним проживання та реєстрація [PERSON] в квартирі перешкоджає йому в здійсненні права власності на квартиру. Також він як інвалід війни користувався пільгами по оплаті комунальних послуг, на даний час в зв'язку з проживанням в ній відповідача він вимушений сплачувати відповідні платежі, зараз за квартиру ніхто не сплачує, крім того громадська організація «Берегиня» не береться здійснювати йому безкоштовну допомогу, оскільки разом з ним зареєстрований та проживає [PERSON] Відповідач приводить в квартиру сумнівних, раніше судимих осіб, зловживають спиртними напоями, влаштовує скандали, погрожує, вимагає гроші для оплати проїзду за таксі своїх друзів, заважає нормально жити, веде себе як «хазяїн», зачиняє в квартирі, забрав всі документи. У [PERSON] є матір, яка має на праві власності квартиру, в якій може проживати відповідач. Просив задовольнити позовні вимоги та виселити [PERSON] Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив що йому ніде жити після розлучення з дружиною, викладені [PERSON] в позовній заяві та в судовому засіданні обставини не мають місце. Дійсно після укладення договору він зареєстрував квартиру на себе, заселився до квартири та зареєструвався як власник квартири 30.11.2012 року, [PERSON] викладає неправдиву інформацію з приводу його дій. Вважає діда психічно не здоровим, з цього приводу 22.01.2015 року звернувся з відповідною заявою до суду про визнання позивача недієздатним. Раніше за рішенням суду його покійний батько та [PERSON] вже виселяли його з квартири [ADDRESS], у його матері на праві власності є однокімнатна квартири. За комунальні послуги квартири [ADDRESS] платить його матір вже півтора роки, в квартирі ним підтримується належний порядок. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] вважає звернення [PERSON] безпідставним, таким, що не підкріплене жодним доказом. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 25.09.2014 року у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа Друга Сумська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним визнано договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 10.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Ситником С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2-1533 недійсним. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 05.11.2014 року рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25.09.2014 року залишено без змін. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат, житлова площа якої 27,3 кв. м., загальна площа - 44,18 кв. м. Дана квартира, належала [PERSON] на підставі: 1/2 (одна друга) частка - свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням комунальної власності та приватизації виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів 10 січня 1994 року та рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 18 травня 2007 року, справа № 2-1777/2007, зареєстрованих в комунальному підприємстві «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 06 березня 2008 року за реєстровим № 100, а 1/2 (одна друга) частка - на підставі рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 18 травня 2007 року, справа № 2-1777/2007. 10.08.2012 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Ситник С.М., відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS]. [PERSON] зареєструвався в спірній квартирі 30.11.2012 року (а.с. 12). Як вже було зазначено, рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 25.09.2014 року, даний договір було визнано недійсним. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність, таким чином, наслідком визнання його недійсним є повернення майна дарувальнику. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає беззаперечно встановленим факт реєстрації та вселення [PERSON] 30.11.2012 року в квартирі під номером [ADDRESS] лише через набуття права власності за договором дарування від 10.08.2012 року, він не був зареєстрований в ній як член сім'ї власника квартири. Правовідносини між сторонами виникли через укладання договору дарування, а тому визнання його недійсним за рішенням суду є підставою для виселення особи. Викладені обставини свідчать про те, що відповідач не набув право користування житлом як член сім'ї [PERSON] Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи зі змісту ст. ст. 214 -215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом. Таким чином, суд вважає, що позивач довів перед судом обґрунтованість своїх позовних вимог, які підлягають задоволенню та необхідно усунути перешкоди у користуванні [PERSON] (власником) квартири [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла.

Outcome: approved