Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», просив суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 27653 грн 87 коп., пеню - 11517 грн 65 коп., інфляційні втрати 10259 грн 59 коп., 3% річних 647 грн 78 коп., а також моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 вересня 2014 року о 10:35 год. в м. Васильків Київської області по вул. Декабристів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗІЛ - 431412», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок якої автомобілю позивача «Ford Transit» завдано механічних пошкоджень. Вище зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини власника автомобіля «ЗІЛ - 431412» [PERSON], що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2014 року. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застраховано у відповідача (номер полісу АІ/3430696 від 22.07.2014), 16.10.2014 року позивачем була подана відповідачеві заява про виплату страхового відшкодування. Повідомленням № 194 від 15.01.2015 року позивач дізнався про прийняте відповідачем рішення виплатити йому страхове відшкодування у розмірі 27 653 грн 87 коп. Однак станом на 04.08.2015 року позивачем виплату страхового відшкодування не отримано. За розрахунком позивача, до стягнення з відповідача також підлягає 11517, 65 грн пені, 10259,59 грн інфляційних втрат, 647, 78 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечували позивач та його представник. Зі згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 вересня 2014 року о 10:35 год. в м. Васильків Київської області по вул. Декабристів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗІЛ - 431412», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок якої автомобілю позивача «Ford Transit» завдано механічних пошкоджень. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2014 року у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано винним водія автомобілю «ЗІЛ - 431412», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальності [PERSON] була застрахована в АТ «Українська охоронно-страхова компанія» (номер полісу АІ/3430696 від 22.07.2014). 16 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до АТ «УРСК» із заявою про страхове відшкодування. Згідно повідомлення АТ «Українська охоронно-страхова компанія» №194 від 15.01.2015 року про прийняте рішення по події, яка мала місце 03.09.2014, було прийнято рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в сумі 27 653 грн 87 коп, франшиза по полісу АС/340696 становить 1000 грн. Таким чином, вказаними листами підтверджується факт визнання відповідачем настання страхового випадку. Як зазначив позивач, станом на 04.08.2015 року відповідачем розмір страхового відшкодування 27 653,87 грн не перерахований. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст.36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вказаних позовних вимог. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 11517,65 грн та надає її розрахунок. У відповідності до п.36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивачем подано до суду розрахунок суми пені та у вказаному розрахунку посилається на нормативно-правові акти, якими затверджено розрахунок суми пені за встановленою формулою. Обчислюючи суму пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, позивач надає докази на закріплення встановленої формули розрахунку, якою він користується. Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати 10259,59 грн, 3% річних 647,78 грн та зазначив, що період прострочення складає 285 днів. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання, яке не виконав відповідач, є грошовим, а отже він в силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.21 постанови №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України). Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо стягнення страхового відшкодування, пеня, інфляційні витрати та 3% річних, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 3000,00 грн., то суд виходить із наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з послідуючими змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених доказів по справі вбачається, що відсутні складові відшкодування моральної шкоди, передбачені законом та вищевказаною постановою Пленуму Верховного Суду України, заподіяння такої шкоди діями відповідачів не є доведеним, докази цьому відсутні, а сама по собі лише констатація вчинення неправомірних дій відповідачів щодо майна по його пошкодженню не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Представник позивача також просив стягнути з відповідачів на користь позивача 500,00 грн. витрат на правову допомогу, на що слід зазначити наступне. Відповідно до квитанції № 518221000958851444994259 від 16.10.2015 року позивачем сплачено 500,00 грн. за надану правову допомогу згідно договору № 144 від 16.10.2015 року. Відповідно до ч. 1. ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, також, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, аналізуючи норми законодавства, враховуючи, що позивачем надано квитанцію, яка підтверджує суму витрат на правову допомогу, суд вважає що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 487 грн 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial