Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 03.03.2010 р. померла її баба [PERSON]. Невчасне подання заяви про прийняття спадщини позивач пояснює тим, що не була спадкоємцем першої черги спадкування. Спадкоємцем першої черги була її мати (дочка спадкодавця) [PERSON]. 27.10.2017 р. їй повідомила мати, що в її будинку знайдено заповіт на імя позивача складений [PERSON], котрий виявився не змінений і не скасований. Оскільки про існування заповіту позивач не знала, тому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини яка залишилась після смерті [PERSON], котра померла 03.03.2010 р. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася надавши до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність, позов просить задовольнити, одночасно просить витрати зі сплати судового збору залишити за нею (а.с. 36). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявились. В матеріалах справи наявні заяви, відповідно до яких останні просять справу слухати у їх відсутність, у звязку зі станом здоровя, на спадщину не претендують, претензій не мають. Позов визнають повністю (а.с. 42-43). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.03.2010 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 161216 виданим 05.03.2010 р. виконавчим комітетом Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с. 6). Заповітом від 21.12.2007 р. посвідченого секретарем Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право за законом, заповідає своїй дочці [PERSON]. У разі її смерті раніше за неї чи неприйняття спадщини, згадане вище майно заповіла внучці [PERSON] (а.с. 11). За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правовими положеннями, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснюється, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-735/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Стаття 2 ЦПК України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Враховуючи те, що позивач не знала про існування заповіту, визнання позову відповідачами, відмови інших спадкоємців від прийняття спадщини (а.с. 42, 43), з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі та визначення [PERSON] додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини визначивши останній двохмісячний строк з моменту набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. Така позиція суду узгоджується із правовим висновком ВССУ від 01 .02.2017р. у справі №306/27/15-ц, згідно якого встановивши, що строк для прийняття спадщини за заповітом пропущено у зв'язку із відсутністю відомостей про існування заповіту, що свідчить про поважність причин пропуску цього строку, суди дійшли обґрунтованого висновку про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Судові витрати за клопотанням позивача слід залишити за нею(а.с. 36).

Outcome: approved