Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що у період з 09.09.2010 року по 26.04.2019 року він займав посаду юрисконсульта юридичної групи Державної установи «Північна виправна колонія (№90)». 29.03.2019 року позивач звернувся до виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» із заявою про надання йому основної частини щорічної відпустки з 01.04.2019 року. Того ж дня відповідачем надано згоду та підписано заяву про надання йому матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Однак, матеріальну допомогу на оздоровлення при виході у відпустку йому не було нараховано та виплачено, не було виплачено і після виходу з відпустки. Позивач матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу при виході в щорічну відпустку та в день звільнення не отримав, що свідчить про порушення відповідачем його законних прав та інтересів. У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» на свою користь матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 4319,90 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.12.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч.2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що у період з 09.09.2010 року по 26.04.2019 року [PERSON] займав посаду юрисконсульта юридичної групи Державної установи «Північна виправна колонія (№90)», що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] № [NUMBER] від 19.06.2008 року. Згідно витягу з наказу Північної виправної колонії УДДУПВП у Херсонській області (№90) від 09.09.2010 року №36 о/с призначено [PERSON] , новоприйнятого, юрисконсультом юридичної групи Північної виправної колонії УДДУПВП у Херсонській області (№90) дев`ятого тарифного розрядку, встановивши посадовий оклад к розмірі 986 грн. та випробувальний термін два місяці, з 09.09.2010 року. Стаж для виплати відсотків надбавки за вислугу років станом на 01.10.2010 року складає: 00 років 00 місяців 23 дні. 29.03.2019 року позивач звернувся до виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» із заявою про надання йому основної частини щорічної відпустки з 01.04.2019 року. 29.03.2019 року позивач звернувся до виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» із заявою про надання йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік. Відповідно до витягу з наказу Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» від 25.04.2019 року №73/ОС звільнено відповідно до ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) [PERSON] , юрисконсульта юридичної групи державної установи «Північна виправна колонія (№90)», 26.04.2019 року. Згідно довідки від 26.04.2019 року №28/3.1-4248 [PERSON] нарахована заробітна плата за період з 01.01.2019 року по 26.04.2019 року складає 38066,78 грн. Відповідно до довідки Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» від 08.05.2019 року №28/3.1-4609, [PERSON] дійсно працював в державній установі «Північна виправна колонія (№90) на посаді юрисконсульта юридичної групи [PERSON] матеріальну допомогу в 2019 року не отримував. Наказом Міністерства\~юстиції України\~«Про впорядкування\~умов оплати\~праці працівників\~Державної кримінально-виконавчої\~служби України,\~які не\~мають спеціальних\~звань» від\~17.06.2014\~№ 957/5\~зареєстрованого в\~Міністерстві юстиції\~України 19.06.2014\~року за\~№ 660/25437\~затверджено умови\~оплати праці\~працівників Державної\~кримінально-виконавчої\~служби України,\~які не\~мають спеціальних\~звань,\~а саме\~частиною 9\~цього наказу\~передбачено:\~«Працівникам виплачується\~матеріальна допомога,\~у тому\~числі на оздоровлення, в межах передбачених у кошторисі асигнувань на оплату праці відповідної установи або організації у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Виплата матеріальної допомоги здійснюється на підставі відповідної заяви працівника та наказу керівника установи або організації». Статтею 18 КЗпП України зазначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Частиною 1 статті 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» визначено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Пунктом 2.9 та 3.19 колективного договору між працівниками Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на 2018 - 2019 рік, зареєстрованого виконавчим комітетом Суворовської районної у місті Херсоні ради за номером 43 від 16.05.2018 року, гарантовано працівникам вільного найму надавати матеріальну допомогу на оздоровлення при виході в щорічну відпустку у розмірі посадового окладу. Розрахунок при виході у відпустку співробітнику видається на руки, не пізніше ніж за три дні (п. 2.7. Колективного договору), вказаний розрахунок відповідачем виконано не було, що в свою чергу є порушенням строків виплати заробітної плати передбачених частиною 4 статті 115 КЗпП України. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 21.07.2015 №409/13/116-15 у випадку поділу щорічної відпустки на частини (ст.12 Закону України «Про відпустки») допомога на оздоровлення виплачується працівникові один раз при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки за заявою працівника. У постанові Верховного суду України від 23.05.2018 року по справі №637/42/17 визначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним. У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005 у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Тобто право на виплату допомоги на оздоровлення підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, чи передбачені кошти на це у бюджеті, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі №646/1338/17 від 10.01.2019 року. Таким чином, відсутність чи не передбачення у кошторисі відповідної бюджетної установи коштів на виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, не звільняє установу від обов`язку по здійсненню відповідних видатків згідно із законодавством та не може свідчити про те, що працівник не має права на отримання гарантованої державою допомоги на оздоровлення. З системного аналізу вище зазначених імперативних приписів законів та підзаконного нормативного акту вбачається, що позивач має гарантоване державою право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу при наданні щорічної відпустки. Проте, в супереч вимог закону, позивач матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу при виході в щорічну відпустку та в день звільнення не отримав, що свідчить про порушення відповідачем його законних прав та інтересів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що заявлені позивачем [PERSON] до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір 768,40 грн.

Outcome: approved