Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі договору дарування він є власником частини житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані, але не проживають [PERSON], [PERSON] - відповідачі у справі. Вони більше 10 років як виїхали в Росію та не потребують житла в м. Біла Церква. Факт реєстрації відповідачів створює ряд незручностей для позивача як власника житла та перешкоджає йому оформити субсидію, а тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратила право на користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. В судове засідання відповідачі не з'явилися, були повідомлені за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, жодних клопотань чи заперечень суду не подали, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником житлового будинку з надвірними спорудами квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 10.03.1988 року . Як вбачається з довідки наданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про місце проживання та склад сім'ї № 2429 від 10.09.2018 року, в зазначеному житловому приміщенні зареєстровані чотири особи: власник [PERSON], малолітня [PERSON], та зареєстровані, але не проживають [PERSON], [PERSON], відповідачі по справі. (а.с.9). Встановлено, що працівниками КП ЖЕК № 6 було складено акт від 10.09.2018 року в присутності позивача та сусідів, які проживають в \~ будинку [ADDRESS], за підписом начальника ЖЕК №6. Згідно цього акту - [PERSON], [PERSON], в квартирі [ADDRESS] фактично не проживають з 2007 року і по теперішній час. Позивач суду пояснив, що з відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], його діти, які вже дорослі, після 2004 року поїхали до своєї матері в Росію де проживають й по теперішній час. Відповідачі не приймають жодної участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг та їх реєстрація в помешканні спричиняє незручності позивачу, додаткові витрати. Фактично в квартирі проживає він сам. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка з дитинства знайома з позивачем, суду показала, що [PERSON], [PERSON], це діти позивача, які добровільно поїхали до матері та більше 10 років проживають в Москві, позивач проживає сам, а відповідачі іноді приїздять в гості. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проаналізувавши надані суду докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин не проживають в квартирі [ADDRESS] більше року, не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню помешкання, а тому суд вважає за можливе визнати відповідачів такими, що втратили право на користування зазначеним житлом. Доказів які б спростовували зазначене не надано. Позивач просив залишити судові витрати за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved