Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 12.06.2014 року з відповідачкою [PERSON] було укладено договір на буріння свердловин №64Б від 12.06.2014 року, відповідно до п.1.1. предметом якого є буріння водозабірної свердловини на ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS], підписаний від імені [PERSON] її чоловіком - відповідачем [PERSON] Вказує, що ТОВ «Київська бурова компанія» на виконання умов вищезазначеного договору в червні 2014 року було здійснено буріння свердловини глибиною 49 метри на визначеній ділянці, тому в повному обсязі виконало свої зобов'язання за договором. Крім того, зазначає, що відповідно до п. 2.9 договору виконана робота вважатиметься прийнятою замовником та такою, що відповідає умовам договору, якщо протягом 3-х робочих днів від дати закінчення буріння від замовника не надійде письмове повідомлення про виявлені недоліки, однак [PERSON], як замовником, було порушено свої обов'язки за договором в частині проведення розрахунків і оплати за весь обсяг виконаних робіт відповідно до п. 5.1. договору остання зобов'язалась оплатити весь обсяг робіт, виходячи з вартості 1 п.м. 260 гривень з урахуванням вартості труб та 3 м фільтру, вартість кожного додаткового метра фільтру - 500 гривень, приблизна вартість свердловини складає 11 900 гривень. Вказує, що [PERSON] було сплачено лише аванс у розмірі 5 750 гривень, що є неналежним виконанням п.5.2. договору, відповідно до якого вона зобов'язалась сплатити аванс у розмірі 75% вартості передбачуваної глибини буріння, який складає 8 925 гривень. Також вказує, що відповідно до п.5.3. договору [PERSON] зобов'язалась здійснити остаточний розрахунок за виконану роботу протягом 3 днів з моменту підписання акту здачі- приймання, однак після закінчення робіт з буріння свердловини остання відмовилася від його підписання. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки ТОВ «Київська бурова компанія» фактично було виконано зобов'язання за вищезазначеним договором, відповідачем було прийнято виконання договору, що свідчить про дійсність даного зобов'язання та враховуючи те, що договір було підписано чоловіком [PERSON] за свою дружину [PERSON], позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором всього у розмірі 28 779 гривень 24 копійки, з яких: 8 490 гривень - основна заборгованість, 20 206 гривень 20 копійок - пеня, 83 гривні 04 копійки - 3 % річних та судові витрати. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому. Представники відповідачки [PERSON] позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити, повністю, оскільки він необґрунтований та безпідставно заявлений, посилаючись на те, що вищезазначений договір останньою не підписувався, коштів на його виконання вона не сплачувала, оскільки позивачем жодних робіт, передбачених договором не виконувалось, акт розпочатих робіт та акт приймання-передачі свердловини відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Вислухавши пояснення представників позивача, представників відповідачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Як передбачено ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (Боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (Кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст.854 ЦК України замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у підтвердження своїх позовних вимог, посилається на ту обставину, що 12.06.2014 року з відповідачкою [PERSON] було укладено договір на буріння свердловин №64Б від 12.06.2014 року, відповідно до п.1.1. предметом якого було буріння водозабірної свердловини на ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS], підписаний від імені [PERSON] її чоловіком - відповідачем [PERSON] (а.с.6-7). Крім того, позивач посилався на те, що відповідно до ч.ч.2, 4 ст.65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою та в інтересах другого з подружжя та у зв'язку з тим, що відповідачем [PERSON] поставлено підпис в договорі між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «Київська бурова компанія», що створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї, однак судом дані посилання не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки [PERSON] не є стороною вищезазначеного договору, докази на підтвердження повноважень останнього на представлення інтересів своєї дружини - відповідачки [PERSON] на його укладення в матеріалах справи відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у підтвердження своїх позовних вимог, посилався на те, що відповідачкою [PERSON] у виконання вищезазначеного договору, відповідно до п.5.2 було сплачено аванс у розмірі 5 750 гривень, на підтвердження чого надав рахунок-фактуру №СФ-00000016 від 12.06.2014 року (а.с.8), прибутковий касовий ордер від 12.06.2014 року (а.с.9), квитанцію від 04.07.2014 року (а.с.10). Судом встановлено, що відповідно до п.5.2. договору замовник повинен був внести аванс у розмірі 75% від вартості передбачуваної глибини буріння (відповідно до п.5.1. договору приблизна вартість свердловини складає 11 900 гривень), який складає 8 925 гривень, у зв'язку з чим підтверджень того, що платіж за квитанцією від 04.07.2014 року (а.с.10) у розмірі 5 750 гривень є авансом за вищезазначеним договором відсутні, оскільки як зазначено у технічному паспорті (а.с.13), буріння було розпочато 18.06.2014 року. Крім того, акт прийому свердловини від 20.06.2014 року (а.с.12), технічний паспорт на свердловину від 20.06.2014 року (а.с.13), надані позивачем у підтвердження виконання своїх зобов'язань за вищезазначеним договором, відповідачкою [PERSON] не підписаний. Крім того, відповідно до вищезазначеного технічного паспорту, у ньому, в графі «закінчення буріння» взагалі не зазначено дату. Посилання сторони позивача на ту обставину, що [PERSON] відмовилась від ознайомлення та підписання акту прийому свердловини від 20.06.2014 року, спростовуються тим, що у порушення вимог ч.4 ст.882 ЦК України, відповідно до якої, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами, у разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною, оскільки про це не зазначено у вищезазначеному акті (а.с.12) Також, слід зазначити, що вищезазначені посилання позивача спростовуються висновком №04/08-2015 року експертного будівельно-технічного дослідження від 04.08.2015 року (а.с.203-209), відповідно до якого ознак влаштування водозабірної свердловини, виконаної відповідно до договору №64Б від 12.06.2014 року не виявлено, у зв'язку з чим роботи по бурінню свердловини взагалі не були проведені. Згідно вимог ст.ст.27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.218 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. З урахуванням вищевикладеного, суд також критично оцінює пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які покладені в основу обґрунтування позовних вимог позивача, оскільки вони є працівниками ТОВ «Київська бурова компанія», тому їх свідчення не є об'єктивними та неупередженими. Крім того, суд також критично оцінює пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки не володіють спеціальними знаннями та не є фахівцями у галузі будівельно-технічного дослідження. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів виникнення зобов'язань у відповідачів перед позивачем за договором №64Б від 12.06.2014 року, у зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ «Київська бурова компанія» про стягнення заборгованості за договором №64Б від 12.06.2014 року не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, слід зазначити, що позовні вимог про 20 206 гривень 20 копійок - пені, 83 гривні 04 копійки - 3 % річних у зв'язку з невиконанням основного зобов'язання є похідними від позовної вимоги про стягнення основної заборгованості, щодо якої суд прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, у зв'язку з чим вони також не підлягають задоволенню. Таким чином, в силу вищевказаних норм та обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст..55 Конституції України, ст.ст.218, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625-627, 854, 837, 854 ЦК України та

Outcome: dismissed