Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 18.03.1995 року, шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міськвиконкому, актовий запис № 155. Від шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Після реєстрації шлюбу позивач з дружиною проживав у м. Калуш. Але через деякий час вимушений був проживати у с. Осмолода, у домоволодінні батька. Фактично спільно сторони не проживають близько 15 років. Їхня сімя розпалася, кожен з них живе своє життям. Шлюб фактично носить формальний характер. Тому позивач просить шлюб розірвати, судові витрати віднести за рахунок обох сторін порівну. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд його задоволити. Відповідач подала заяву, згідно якої позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Розгляд справи просить провести без її участі Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 18.03.1995 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міськвиконкому, актовий запис №155, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] (а.с. 5). Згідно із ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється\~ внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім'ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги\~ та\~ любові\~ один\~ до\~ одного. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 14.12.2018 року сторонам було надано строк для примирення 2 місяці, проте сторони не помирилися: позивач наполягає, а відповідач не заперечує проти розірванні шлюбу. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56\~ Сімейного кодексу України). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Щодо вимог\~про стягнення\~судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням предмету позову суд вважає, що наслідки пов'язані із розірванням шлюбу сторони мають нести у рівних частинах, тому стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 352,40 грн. Водночас суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові [PERSON] Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. За таких обставин, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження сплати нею витрат на правничу допомогу, зокрема, не долучено договору про надання правничої допомоги, в задоволені вимог про стягнення з відповідача вказаних витрат за надання правничої допомоги слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved