Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищезазначеною\~позовною заявою\~в якій\~просить суд\~стягнути з\~відповідачки \~ [PERSON] ,\~заборгованість за\~кредитним договором\~№б/н\~від\~01.04.2011\~року у\~сумі 137643,17\~грн.,\~а також\~судові витрати\~в сумі\~2102,00\~грн.\~Позивач зазначає,\~що 01.04.2011\~\~року між\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» та\~відповідачкою укладено\~вищевказаний договір\~за яким\~ [PERSON] ,\~отримала кредит\~\~у розмірі\~4000,00\~грн.,\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок.\~У зв`язку\~із порушенням\~зобов`язань за\~кредитним договором,\~відповідачка,\~має заборгованість\~337759,\~29\~грн.,\~яка складається\~з наступного: 4580,00\~грн.\~ заборгованість\~за кредитом,\~328179,31\~грн.\~ заборгованість\~по процентам\~за користуванням\~кредитом;\~4999,98\~грн.\~ заборгованість\~за пенею,\~з яких\~позивач просить\~стягнути 4580,\~00\~грн \~заборгованості за\~кредитом ,\~133063,\~17\~грн.\~ заборгованості\~за користування\~кредитом з\~01.04.2011\~по 30.11.2018. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102,00 грн. судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання в якому просить розглядати справу за його відсутності за наявними у справі матеріалами, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 39). Відповідачка [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила (а.с. 76). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву і отримав кредит у розмірі 4000 грн. на платіжну картку (а.с.9). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно із розрахунку, заборгованість відповідача станом на 19 грудня 2019 року перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» становить 337759,29 грн., заборгованість до стягнення 137643,17 (а.с. 5-8). Відповідно до частин першої, другоїстатті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першоюстатті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до\~статті 634 цього Кодексудоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Устатті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.\~12, ч.1 ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином,тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за процентами. Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Разом з тим, слід зазначити, що окрім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг до матеріалів справи надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить відповідні умови кредитування та з яких чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було встановлено процентну ставку у розмірі 27,60 %. Отже, відповідач 01 квітня 2011 року була ознайомлена із умовами кредитування, тобто відповідач погодилась з вказаними умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами. Сторони визначили підстави, розмір та порядок нарахування процентів. Щомісячний розмір відсотків було визначено в анкеті-заяві. Так, відповідно до наявної в матеріалах справи анкети-заяви та витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено проценти за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на місяць (розрахунок на залишок заборгованості здійснюється з розрахунку 360 днів в році). За таких обставин, підписавши особисто заяву-анкету, відповідач [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема щодо процентної ставки, розміру та порядку нарахування процентів. Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 19 грудня 2019 року становить 337759,29 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4580 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 328179,31 грн, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4999,98грн. Позивач просить стягнути частину заборгованості у розмірі 137643,17 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4580 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 133063,17 грн за період з 01 квітня 2011 року по 30 листопада 2018 року. Розрахунок заборгованості відповідачкою не оспорювався. Суд першої інстанції на це уваги не звернув та відповідні обставини не встановив. Тому висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, не можна вважати правильним. Так, анкетою-заявою та витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», яка підписана позичальником 01 квітня 2011 року, передбачено на нарахування відсотків у розмірі 2, 5 % в місяць. Також сторони погодили, що нарахування на залишок заборгованості здійснюється з розрахунку 360 днів у році. Укладений між сторонами кредитний договір від 01 квітня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Банк просить стягнути нараховану заборгованість за користування кредитом, зокрема по процентам в розмірі 113340,68 грн станом на 19 грудня 2019 року. Як встановлено, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 % на місяць, проте в розрахунку процентна ставка зазначена - 30 %, з 01 вересня 2014 року - 32,40 %, з 01 квітня 2015 року - 42,00%, , що суперечить умовам кредитування погодженими сторонами. Отже, з 01 вересня 2014 року банк нараховував проценти у збільшеному розмірі. Суд враховує, що банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Згідно зчастиною першоюстатті 651ЦК України\~зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 55\~Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч частини першоїстатті 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана). Згідно з частинами 3,4статті 1056-1 ЦК України,в редакціїна час зміни розміру процентної\~ставки в односторонньому порядку, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо правабанку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Суд зазначає,що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений частиною четвертою шостою статті 1056-1\~ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення. Як вбачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. Враховуючи викладене, у Банка відсутні підстави для застосування збільшеної процентної ставки до простроченої заборгованості за кредитом за період з 01 вересня 2014 року. Відповідно до інформації з програмного комплексу банку, відповідачем отримана картка № [NUMBER] строком дії до 07/17, тобто до 31 липня 2017 року. Отримання та користування кредитною карткою підтверджується розрахунком заборгованості за договором, в якому відображено рух коштів, зокрема, як зняття кредитних коштів, так і погашення кредиту. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18. Суд вважає, що заборгованість по процентам за користування кредитом, з урахуванням підстав позову, підлягає стягненню за період з 01 квітня 2011 року по 31 липня 2017 року, оскільки строк дії картки [PERSON] встановлено до 07/17. Таким чином, в дійсності розмір заборгованості по процентам за прострочення заборгованості за кредитом у [PERSON] за період з 01 квітня 2011 року по 31 липня 2017 року становить 4147, 11 грн ( відсотки нараховані до 01.09.2014 року у розмірі 411,05 +4580х27.60%х1064 днів : 360 : 100 (за період з 01.09.2014 по 31.07.17)). За таких обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідачки частково обґрунтована, оскільки остання не виконав умов укладеного з ним договору і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 4580 грн, а позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню у розмірі 4147,11 грн за період з 01 квітня 2011 року по 31 липня 2017 року. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». За таких обставин суд доходить висновку про те, що позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню частково, а саме на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 4580 грн., та заборгованість по процентам за користвання кредитом з 01.04.2011 по 30.11.2018 в сумі 4147, 11 грн. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за період з 01.04.2011 року по 30.11.2018 року слід відмовити. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 2102,00 грн.. Тобто, 137643,17 грн. : 8727,11грн. = 15.77 (заявлена позивачем сума заборгованості : задоволену судом суму заборгованості = коефіцієнт розрахунку судового збору), 2102,00 грн. (судовий збір) : 15.77 = 133,29 грн. (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом суми заборгованості = судовий збір пропорційно до задоволеної судом суми заборгованості).

Outcome: partial