Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом, який неодноразово уточннював (а. с. 194, 224 т. 1), до відповідачів - публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові, який уточнив 27 жовтня 2016 року (а. с. 224), просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 62040,78 доларів США, а також стягнути солідарно з відповідача [PERSON] та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за договором кредитування у сумі 10000 грн. Вимог до [PERSON] в остаточній редакції позову позивач не предявляє. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2017 року провадження в справі в частині вимог до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» закрито, справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банка «Приватбанк» до [PERSON] передано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відповідно до правил територіальної підсудності. В уточненому позові позивач зазначає, що відповідно до договору кредиту № 14.14268 від 20.12.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 40000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 20 грудня 2010 року включно. Додатковою угодою № 1 від 14.08.2009 року змінено процентну ставку за кредитом з 15 до 18 % річних, яка зростає до 40 % річних при порушенні обовязків з повернення кредиту, а також встановлений кінцевий термін погашення кредиту, що співпадає з 20 грудня 2012 року. Оскільки відповідач виконував свої зобовязання неналежним чином, на момент розгляду справи судом у нього виникла заборгованість в сумі 145025,97 доларів США, з яких 27271,08 доларів США складає неповернена сума кредиту, 66865,03 доларів США прострочена заборгованість по процентам, 50889,86 доларів США, які еквівалентні 1558051 грн. 28 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2011 року, яке набрало законної сили і має враховуватись при вирішенні спору між тими ж сторонами, з відповідача [PERSON] на користь фінансової установи стягнуто заборгованість за вказаним договором у сумі 27271,08 доларів США, які утворюють заборгованість за кредитом; у сумі 10086,6 доларів США, що становлять невиконані зобовязання зі сплати процентів; 2421,29 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. У звязку з викладеним позивач просить стягнути на його користь 56778,43 доларів США, які становлять різницю між сумою заборгованості за відсотками, наявною на час вирішення спору, і тією, що стягнута рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2011 року (66865,03 доларів США 10086,6 доларів США), і еквівалентні 1459408 грн. 57 коп. відповідно курсу долара США, встановленого НБУ станом на 21 жовтня 2016 року. Пеня, обчислена шляхом віднімання від наявної заборгованості по пені суми, що стягнута рішенням суду, становить 48468,57 доларів США (50889,86 доларів США - 2421,29 доларів США). Крім зазначеної суми, позивач просить стягнути з відповідача видатки по сплаті судового збору. Представник позивача в судових засіданнях 10 травня і 22 вересня 2017 року надавала пояснення з приводу позовних вимог, наполягаючи на задоволенні позову, ціну якого утворюють вимоги банківської установи, що викладені в уточненому 27 жовтня 2016 року позові (а. с. 224 т. 1). В судове засідання 4 жовтня 2017 року представник позивач не зявилась, надавши письмове звернення, яке містить прохання про проведення судового засідання без участі представника. З аналогічною заявою, яка містить заперечення проти позову, звернувся представник відповідача. Зазначені обставини в силу ст. ст. 158, 169 ЦПК України є підставою для вирішення спору у відсутність представників сторін. Надані в обгрунтування заперечень письмові пояснення представника відповідача (а. с. 44-47 т. 2) містять доводи про те, що стягнення встановлених договором відсотків не може простиратися на період після спливу строку дії договору, так як лише протягом строку договору сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки, що передбачені договором. Оскільки в силу законодавства про виконання зобовязань за користування чужими грошовими коштами боржник повинен сплачувати проценти, а відповідно до ст. 1048 ЦК України якщо договором позики не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, розмір процентів за користування чужими грошима після спливу строку дії договору, тобто з 21 грудня 2012 року, до дня звернення позивача з уточненим позовом, а саме: до 21 жовтня 2016 року, має обчислюватися з урахуванням облікової ставки НБУ і становити 126020 грн. 89 коп. Що стосується розміру неустойки у вигляді пені, яка передбачена п. 6.1 кредитного договору, відповідно до положень п. 6.4 договору її нарахування здійснюється протягом трьох років від дня, коли зобовязання повинне бути виконане. Так як рішенням суду від 01.12.2011 року з позичальника стягнуто усю суму заборгованості за договором кредиту, тобто строк виконання зобовязання був змінений, нарахуванню і стягненню підлягає пеня за трирічний період, який простирається від дати ухвалення рішення до 1 грудня 2014 року (1 грудня 2011 року + три роки). Найбільш наближеною до цієї дати в розрахунку заборгованості є 17 листопада 2014 року, станом на яке розмір пені обчислювався 24394,49 доларів США, а обчислена шляхом вирахування з цієї суми сума пені, що стягнута рішенням суду, становить 21973,23 доларів США (24394,49 доларів США загальної заборгованості по пені станом на 1 грудня 2014 року 2421,29 доларів США пені, яка стягнута рішенням суду). Сума в гривні, що еквівалентна цій сумі, дорівнює 330837 грн. 57 коп., які і підлягають стягненню на користь банку. Висування вимог про одночасне стягнення пені і штрафу в сумі 5262,35 доларів США як питомої ваги від суми загальної заборгованості та в твердій (фіксованій) сумі в розмірі 250 грн., на думку представника, є безпідставним і задоволенню не підлягає, так як штраф і пеня є різновидами однієї й тієї самої відповідальності за порушення зобовязань, тому їх одночасне стягнення є неприпустимим відповідно до Основного Закону України. У звязку з викладеним представник просить врахувати наведені пояснення при ухваленні рішення. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, беручи до уваги пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] укладений кредитний договір № 14.14268, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 40000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 20 грудня 2010 року включно (а. с. 10-12). Додатковою угодою № 1 від 14.08.2009 року змінено процентну ставку за кредитом з 15 до 18 % річних, яка зростає до 40 % річних при порушенні обовязків з повернення кредиту, а також встановлений кінцевий термін погашення кредиту, що співпадає з 20 грудня 2012 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2011 року, яке набрало законної сили 18 січня 2012 (а. с. 36-39), з відповідача стягнуто достроково всю суму заборгованості за кредитом, відсотками, пенею, передбаченою договором між сторонами. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Виходячи з наведених положень законодавства лише протягом дії договору підлягають виконанню встановлені ним обовязки сторін, в тому числі сплата процентів, обумовлених договором. У урахуванням викладеного суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що строк стягнення відсотків у розмірі, передбаченому договором, не може простиратися за межі строку дії договору, який встановлений додатковою угодою № 1 від 14.08.2009 року до 20 грудня 2012 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір встановлених договором між сторонами відсотків станом на 20 грудня 2012 року становить 24443,35 доларів США, тому з урахуванням відсотків в сумі 10086,6 доларів США, які стягнуті рішенням суду, стягненню підлягає різниця між цими показниками, яка становить 14356,75 доларів США станом на 20 грудня 2012 року (24443,35 доларів США - 10086,6 доларів США), які з урахуванням установленого Національним банком України курсу дорівнюють 383385 грн. 42 коп. на день ухвалення рішення (14356,75 доларів США/100 х 2670,4193 грн., де 2670,4193 грн. є офіційно встановленим курсом НБУ). Як випливає зі змісту ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. В силу ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У звязку з викладеним суд знаходить ґрунтовними доводи представника відповідача про те, що у разі встановлення договором процентів за користування грошовими коштами процентна ставка за межами строку дії договору повинна визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України, а наданий ним розрахунок суми обчислених таким чином процентів за період з 21 грудня 2012 року по 21 жовтня 2016 року в сумі 126020 грн. 89 коп. - вірним (а. с. 48 т. 2). Обчислена в такий спосіб заборгованість [PERSON] за відсотками становить 509406 грн. 31 коп. (383385 грн. 42 коп. + 126020 грн. 89 коп.). Пунктами 6.1, 6.4 договору між сторонами (а. с. 12 т. 1) передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених договором, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, протягом трьох років від дня, коли зобовязання повинне було бути виконаним. Оскільки фінансова установа скористалась правом дострокового стягнення з позичальника заборгованості за договором, звернувшись до суду з відповідним позовом, вона змінила строк виконання зобовязання, що потягло настання для позичальника обовязку погасити борг перед банком у повному обсязі. Обовязок виконання цього зобовязання у звязку з ухваленням рішення суду свідчить про початок перебігу встановленого пунктом 4.6 договору строку нарахування пені з набуттям рішенням сили закону, яке мало місце в день ухвалення рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.01.2012 року (а. с. 38-39). Виходячи з наданого позивачем розрахунку (а. с. 201 т. 1) розмір нарахованої станом на найбільш наближену до цієї дати дату (17 листопада 2014 року) обчислюється сумою в 24394, 49 доларів США; різниця між цією сумою та сумою, що вже стягнута рішенням суду, становить 21973,2 доларів США (24394, 49 доларів США 2421,21 доларів США), яка еквівалентна 330837 грн. 57 коп. за курсом НБУ на день її нарахування. Суд при визначенні розміру цього доданку, що утворює суму заборгованості, виходить з курсу долару США про відношенню до української гривні на день нарахування пені, оскільки відповідно до згаданого пункту 6.1 договору від 20.12.2007 року сплата пені здійснюється в гривні, а у випадку отримання кредиту в іноземній валюті у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату її нарахування. Вирішуючи вимоги позову про стягнення штрафу як процентної складової і штрафу у твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що за своєю природою штраф, як і пеня, є видом неустойки (ст. 549 ЦК України), тому покладення на особу тягаря подвійної цивільно-правової відповідальності було б таким, що суперечить вимогам Основного Закону України (ст. 61 Конституції України). Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на його користь.

Outcome: partial