Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з 85/600 частини нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, згідно з яким належну їй як співвласнику частину домоволодіння та земельну ділянку, надану для його обслуговування, заповіла позивачу. Постановою приватного нотаріуса від 12.06.2019 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна та розбіжностями в конкретному користуванні відповідними приміщеннями будинку та господарчими спорудами співвласником спадкодавцем [PERSON] та іншими співвласниками вищевказаного нерухомого майна, право власності яких вже зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, позивач просит суд: визнати за ним право власності на 85/600 частини житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з: приміщень житлового будинку А-1 квартира під №2, 2-2 кухня площею 5,6 кв.м, 2-3 житлова площа 19,3 кв.м, 2-4 житлова площа 10,6 кв.м, 2-5 житлова площа 10,3 кв.м, ІІІ - тамбур площею 3,7 кв.м та сарай И, коридор 1-1 площею 5,7 кв.м, коридору 1-2 площею 6,0 кв.м, житлової кімнати 1-3 площею 10,85 кв.м, кухні 1-4 площею 7,83 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 8,02 кв.м в житловому будинку А-1 та сарай М, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України, ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №193. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1860 вбачається, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя нерухоме майно, а саме: 85/600 частки житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] . 09.11.2018 із заявою про прийняття спадщини після смерті померлої [PERSON] до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І. звернувся її онук [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №119/2018. Зі спадковою справи також вбачається, що [PERSON] заповіла належну їй, як співвласнику, частину житлового будинку з господарчими побудовами та земельну ділянку, надану для їх обслуговування, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. від 12.06.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на його ім`я за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , з тих підстав, що неможливо неможливістю встановити склад спадкового майна та розбіжностями в конкретному користуванні відповідними приміщеннями будинку та господарчими спорудами співвласником спадкодавцем [PERSON] та іншими співвласниками вищевказаного нерухомого майна, право власності яких вже зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з відповіді комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 881 від 09.09.2020 та доданих до неї правовстановчих документів, зокрема на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.04.1978 Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2427, за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/10 частку житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04.09.2007 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-1569, за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/25 частку житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набула право власності на 85/600 частки житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з підстав, не заборонених законом, позивач прийняв спадщину після смерті бабусі, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, а його право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на 85/600 частку спірного майна законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved