Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить шлюб, зареєстрований Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області 19.06.2008 між [PERSON] та [PERSON] , розірвати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 19 червня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи свій намір розірвати шлюб, позивач зазначив, що з відповідачем вони не сумісні у психологічному плані, на підставі чого постійно виникають сварки та скандали, що призвели до неможливості спільного проживання. Позивач зазначає, що спір про майно подружжя та місце проживання дитини відсутній. Подальше подружнє життя суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим він звертається до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 18.03.2021 відкрито позовне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 13.04.2021. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 19 червня 2008 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, серія [NUMBER] , виданим повторно Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 06.11.2019, актовий запис № 15. Згідно довідки № 483, виданої виконавчим органом Новопсковської селищної ради 22.02.2021 [PERSON] , 1962 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , згідно записів погосподарської книги має такий склад сім`ї: дружина - [PERSON] , 1971 року народження, син - [PERSON] , 2010 року народження. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем згідно квитанції № 24 від 18.03.2021, було сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у сумі 908,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 454,00 грн., та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн., понесений ним при зверненні до суду.

Outcome: approved