Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПрАТ «УОСК», просив суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 27183,07 грн, пеню внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання в сумі 14158,30 грн, інфляційні втрати в сумі 15283,41 грн, 3% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 1027,74 грн, а всього - 57652,52 грн, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить автомобіль [NUMBER], 2011 року випуску. 11 січня 2014 року його син [PERSON], керуючи вказаним автомобілем, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Позивач відзначив, що правопорушник [PERSON], керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-2107, д.н.з. [NUMBER] по вулиці 50-річчя СРСР у м. Донецьку, не обрав небезпечну швидкість руху, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль позивача, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Вина водія [PERSON] встановлена постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13.02.2014. Згідно полісу №АС/9688280, що набув чинності 03 січня 2014 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу була застрахована ПрАТ «УОСК». Наступного дня після ДТП телефоном позивач зв'язався зі страховиком і повідомив його про настання страхової події, пізніше надав заяву про дорожньо-транспортну пригоду. 07 лютого 2014 року він разом зі страховим комісаром звернувся до ТОВ «Автогалс», де був проведений попередній огляд механічних пошкоджень, та замовив відновлювальний ремонт свого автомобіля. Позивач також зазначив, що 09 лютого 2014 року він уклав з ТОВ «Автогалс» договір-рахунок №СФ-АГ-14/01608, відповідно до якого загальна вартість відновлювального ремонту з урахуванням вартості замінних деталей склала 31512,77грн, включаючи ПДВ 5252,13грн. 20 березня 2014 року позивач спрямував на адресу страховика заяву про страхове відшкодування, додатково надав свої банківські реквізити, а також копію квитанції про оплату передплати в сумі 22600,00 грн. Відповідно до акту виконаних робіт №ТО-14/002789 від 07 березня 2014 року, вартість робіт склала суму в 8851,46 грн, вартість запасних частин і матеріалів - 19331,61 грн. Загальна вартість кузовного ремонту склала суму з урахуванням наданої знижки в розмірі 28183,07 грн. На початку червня 2014 року позивач отримав листа ПрАТ «УОСК» від 26.05.2014 про те, що оскільки страхувальник [PERSON] не звернувся до страховика із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, то і підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. Однак позивач зазначив, що не згодний з таким формулюванням відмови у виплаті страхового відшкодування, так як про факт ДТП страховик дізнався від нього як від потерпілого своєчасно, і мав можливість провести розслідування обставин страхового випадку, мав доступ до пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, а те, що [PERSON] не виконав свого обов'язку щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, так то є підставою для пред'явлення в подальшому регресного позову про стягнення виплаченого потерпілому страхового відшкодування. В подальшому, листом №5934 від 04 липня 2014 року відповідач повідомив позивача про те, що страховиком прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 22030,48 грн, враховуючи франшизу в сумі 1000,00 грн. Однак до цього часу вказані суми позивачем не отримано, у зв'язку з чим він вважає, що відповідач протиправно ухиляється від виконання свого грошового зобов'язання. Також датою початку прострочення виплати позивач вважає 23 червня 2014 року, так як страховиком була отримана заява про страхове відшкодування 24.03.2014, а 90-денний термін від дня отримання вказаної заяви сплив 22.06.2014. Станом на 25.09.2015 кількість днів прострочення відповідача складає 460 календарних днів, відповідно 3% річних за користування чужими грошовими кошти складають суму в розмірі 1027,74 грн, інфляційні втрати - 15283,41 грн, пеня - 14158,30 грн, а всього - 30469,45 грн. Загальна сума стягнення, включаючи страхове відшкодування в сумі 27183,07 грн, складає 57652,52 грн. Також позивач просив відшкодувати витрати на правову допомогу, які складають 8000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, а також надав письмові заперечення на позов, де просив частково задовольнити збільшені позовні вимоги, при цьому зазначив, що правовідносини, що розглядаються у даному спорі регулюються ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а згідно положень ст.1.1 цього закону в даному випадку було застраховано не транспортний засіб позивача, а цивільно-правова відповідальності [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля ВАЗ-2107 д.н.з. [NUMBER], тому посилання позивача на роз'яснення Верховного суду України не стосується спору. Також зазначив, що оцінена шкода пошкодження автомобіля визначається виключно на підставі висновку незалежної експертизи. 05.02.2015 представником страхової компанії було проведено огляд транспортного засобу «Тоуоta» моделі «Highlander» д.н.з. [NUMBER], про що було складено протокол огляду транспортного засобу №403. Огляд транспортного засобу проводився у присутності позивача, про що свідчить його підпис на протоколі огляду. На підставі зазначено протоколу огляду на замовлення страхової компанії було складено висновок автотоварознавчого дослідження №403/14-02 від 14.03.2014. У зв'язку з чим представник вважає, що розрахунок суми страхового відшкодування повинен бути здійснено на підставі висновку автотоварознавчого дослідження №403/14-02 від 14.03.2014. Відповідно до даного висновку було встановлено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 25783,85 грн, в т. ч. запчастини з ПДВ (23030,48 грн в т.ч. запчастини без ПДВ). Отже, 01.07.2014 на підставі висновку №403/14-02 від 14.03.2014 відповідачем було складено страховий акт №14113 та розраховано страхове відшкодування у розмірі 22030,48 грн, за вирахуванням франшизи 1000 грн та без врахування ПДВ, про що було повідомлено позивача згідно повідомлення №5934 від 04.07.2014. З урахуванням викладеного та того факту, що позивачем було надано акт виконаних робіт до суду, представник відповідача вважає, що страхове відшкодування повинно бути виплачено позивачу у розмірі 24783,85 грн (25783,85 грн - 1000 грн франшиза). При цьому представник посилався на ст.1194 та ч.1 ст.1166 ЦК України, відзначивши, що різницю у розмірі 3399,22 грн між оціненою шкодою, заподіяну внаслідок ДТП та фактичними витратами позивача (24783,85 грн - 28183,07 грн) на відновлювальний ремонт повинна відшкодувати винна у ДТП особа. Щодо пені зазначено, що позивач, отримавши рішення про виплату страхового відшкодування не повідомив відповідача про не згоду із розрахованою сумою страхового відшкодування, а провівши відновлювальний ремонт автомобіля, не надіслав жодної вимоги відповідачу про виплату йому страхового відшкодування на підставі акта виконаних робіт №ТО-14/002789 від 07.03.2014 на суму 28183,07 грн. У зв'язку з чим відповідач вважає, що пеня повинна бути розрахована з розміру страхового відшкодування 22030,48 грн, що була погоджена відповідачем до виплати згідно страхового акту. Також зазначив, що так як зобов'язання виплатити страхове відшкодування виникло у відповідача 23 червня 2014 року, то пеня повинна обчислюватись за період з 23.06.2014 по 22.06.2015 на підставі ч.2 ст.258 ЦК України, яка складає 8139,21 грн. Збільшені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних представник не визнає, вважаючи їх безпідставними, оскільки законодавство України не передбачає застосовувати ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим та страховою компанією. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 січня 2014 року о 23.00 год. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2107, д.н.з. [NUMBER], по вул.50 річчя СРСР, буд.147 у м. Донецьку порушив п.п.12.1 ПДР - не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого скоїв наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина водія [PERSON] у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13.02.2014 (а.с.19). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Транспортний засіб автомобіль [NUMBER], власником якого є [PERSON], на момент дорожньо-транспортної пригоди був забезпечений полісом №АВ/4562951, що укладений з ПрАТ «УАСК «АСКА» (а.с.16). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди також була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу №АС/9688280 (а.с.20). В матеріалах справи міститься акт виконаних робіт ТОВ «Автогалс» №ТО-14/001700 від 07.02.2014, де замовником значиться [PERSON] (а.с.21), а також рахунок-договір №СФ-АГ-14/01608 від 09.02.2014, укладений між ТОВ «Автогалс» та [PERSON], відповідно до якого загальна вартість ремонту транспортного засобу «Toyota» складає 31512,77 грн, в т.ч. ПДВ 5252,13 грн (а.с.24-25). Відповідно до акту виконаних робіт ТОВ «Автогалс» №ТО-14/002789 від 07.03.2014, де замовником значиться [PERSON], вартість ремонту автомобіля «Toyota» з ПДВ склала 28183,07 грн (без знижки 32022,56 грн, загальна знижка склала 3839,49 грн) (а.с.27). Факт сплати позивачем грошових коштів у розмірі 28183,07 грн за ремонт автомобіля «Toyota» до ТОВ «Автогалс» підтверджується квитанцією №17 від 07.02.2014 (а.с.23), квитанцією №43 від 11.02.2014 (а.с.26), квитанцією №100 від 07.03.2014 (а.с.29), квитанцією №102 від 07.03.2014 (а.с.29). Однак представник відповідача в ході розгляду справи категорично не погоджувався із вказаним розрахунком вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу, здійсненим ТОВ «Автогалс». В спростування доводів позивача щодо здійснено розрахунку та відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 28183,07 грн надав суду копію протоколу огляду транспортного засобу №403 від 05.02.2014-07.02.2014, з якого вбачається присутність при огляді автомобіля його власника [PERSON] та наявний його підпис про згоду з правильністю записаних пошкоджень автомобіля та ознайомлення з протоколом. Також матеріали справи містять висновок Центру незалежних експертиз автотоварознавчого дослідження спеціаліста №403/14-02 від 14.03.2014 КТС: «Тоуоta» моделі «Highlander» д.н.з. [NUMBER], відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику КТС Тоуоta Highlander д.н.з. [NUMBER], без вартості ПДВ складає 25783,85 грн (в т.ч. запчастини з ПДВ)/ 23030,48 грн (в т.ч. запчастини без ПДВ). Згідно повідомлення ПрАТ «УОСК» про прийняте рішення по події, яка мала місце 11.01.2014 вих.4545 від 26.05.2014 позивачу [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань страхувальником (а.с.30). Надалі, на підставі страхового акту №14113 за страховим випадком згідно Полісу №АС/9688280 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.01.2014 та здійсненого розрахунку суми страхового відшкодування загальна сума збитку склала 22330,48 грн та вказана подія кваліфікована як страховий випадок. В подальшому повідомленням ПрАТ «УОСК» про прийняте рішення по події, яка мала місце 11.01.2014 вих.5934 від 04.07.2014 [PERSON] було зазначено про виплату страхового відшкодування в розмірі 22030,48 грн (франшиза за полісом АС/9688280 становить 1000 грн) (а.с.32). Листом від 05.05.2015 адвокат Гиря М.М. звернулась до ПрАТ «УОСК» із адвокатським запитом про надання інформації щодо дати отримання заяви [PERSON], копії звіту про оцінку пошкоджень майна, правові підстави ухилення від виплати потерпілому [PERSON] страхового відшкодування в сумі 22030,48 грн, рішення про яке було ухвалене страховою компанією 04.07.2014 (а.с.35). На вказаний лист ПрАТ «УОСК» від 13.05.2015 надало відповідь, де зазначено, що 24.03.2014 за вх.№4281 до АТ «УРСК» від [PERSON] надійшла заява про страхове відшкодування (а.с.39). Стосовно надання належним чином засвідченої копії звіту про оцінку пошкоджень автомобіля вказано, що оцінка шкоди проводилась за замовленням та за рахунок АТ «УОСК», а тому звіт експерта є власністю страховика, у зв'язку з чим відмовлено у наданні його копії та роз'яснено право щодо ознайомлення з матеріалами страхової справи (а.с.37-38). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 27183,07 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закону) регулює виплату страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, визначаючи, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик (Відповідач), надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку виплачує страхову виплату, розмір якої визначається на підставі розміру матеріального збитку. Згідно із п.3 статті 20 Закону при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Стаття 988 ЦК України встановлює, що у випадку настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Отже, суд аналізуючи вищевикладене та надаючи правову оцінку вимогам п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при ухваленні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди враховує висновок Центру незалежних експертиз автотоварознавчого дослідження спеціаліста №403/14-02 від 14.03.2014 КТС: «Тоуоta» моделі «Highlander» д.н.з. [NUMBER]. Крім того, в ході розгляду справи представником відповідача позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування визнавались в частині стягнення у розмірі 25783,85 грн. Згідно зі ст.ст.12, 31, 32 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу. Саме ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, винної у заподіянні шкоди. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що страхова компанія прийняті на себе зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконала, тому наявні достатні підстави для стягнення з ПрАТ «УОСК» суми страхового відшкодування у розмірі 24783,85 грн (за вирахуванням франшизи (25783,85-1000=24783,85). Також позивач просить задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 15283,41 грн, 3% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 1027,74 грн, пені внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання в сумі 14158,30 грн. Матеріали справи містять, надані позивачем: розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 23.06.2014 по 10.08.2015, відповідно до якого 3% річних складає 1027,74 грн, а також розрахунок інфляційних втрат за період з липня 2014 року по серпень 2015 року, відповідно до якого інфляційні збитки складають 15283,41 грн. Згідно роз`яснень, викладених в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням. Винятком є відповідальність страховика (ст.992 ЦК України) Таким чином, вимоги позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки в останньому не передбачено застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Положення ст.625 ЦК України застосовуються лише при порушенні страховиком своїх зобов`язань перед страхувальником за договором страхування, на чому акцентує увагу ВССУ у вищезазначеній постанові пленуму №4. Цивільні ж права та обов`язки сторін в спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин. Зазначена правова позиція висловлена також Вищим господарським судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №908/1757/14, від 24.03.2015 у справі №910/17021/14. Отже, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних не підлягають задоволенню. Також позивачем здійснено розрахунок пені внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за період з 23.06.2014 по 28.08.2015, де кількість днів прострочення -414 днів, що склало 14158,30 грн. В ході розгляду справи представник відповідача просив застосувати до пені вимоги ч.2 ст.258 ЦК України. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Відповідно до п.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання підлягають розгляду судом за період з 23 червня 2014 року (з моменту порушення прав) по 22 червня 2015 року, в іншій частині до вказаної позовної вимоги суд застосовує спеціальну позовну давність. Відповідно до ст.992 ЦК України в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. Пеня розраховується за формулою: Пеня = Сума боргу*Ставка пені(%)/100/365 днів*Кількість днів прострочення Відсоткова ставка пені 2 х ставка НБУ. Тобто, за період прострочення з 23.06.2014 по 16.07.2014 сума пені склала 309,63 грн (24783,85 грн*9,5000*2/100/365*24). За період прострочення з 17.07.2014 по 12.11.2014 сума пені склала 2020,05 грн (24783,85 грн*12,5000*2/100/365*119). За період прострочення з 13.11.2014 по 05.02.2015 сума пені склала 1616,04 грн (24783,85 грн*14,0000*2/100/365*85). За період прострочення з 06.02.2015 по 03.03.2015 сума пені склала 688,52 грн (24783,85 грн*19,5000*2/100/365*26). За період прострочення з 04.03.2015 по 22.06.2015 сума пені склала 4522,20 грн (24783,85 грн*30,0000*2/100/365*111). Отже, за період з 23 червня 2014 року (з моменту порушення прав) по 22 червня 2015 року пеня склала 9156,44 грн, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 9156 грн 44 коп., в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також позивач просив компенсувати витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн, при цьому надав суду ордер серія ДН №000,30474 на надання правової допомоги, договір №05-15/Ц про надання правової допомоги від 05.09.2015, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанцію №1, відповідно до якої [PERSON] передав, а адвокат Гиря М.М. отримала грошові кошти в сумі 8000 грн, розрахунок гонорару, профайл адвоката, акт приймання-передачі юридичних послуг від 25.09.2015. Згідно із ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати на правову допомогу відшкодовуються, якщо вони пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Однак в матеріалах справи відсутні документи, а саме належним чином оформлена квитанція (до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), які б свідчили про понесення позивачем витрат, пов'язаних із отриманням за правилами ст.56 ЦПК України правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Згідно зі ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст.57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. На підставі вищевикладеного, витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 8000 грн не підлягають задоволенню. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 339,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial