Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що до Дніпровської міської ради надійшла заява [PERSON] від 21.10.2019 року стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки по [ADDRESS] по фактичному розміщенню жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 1210100000:06:044:0072). Відповідно до положень ЗК України передача земельних ділянок у власність передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою, його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання. Однак, [PERSON] вищезазначену процедуру дотримано не було, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки їй не надавався. Крім того, як було з`ясовано, право власності на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] , розташований на запитуваній земельній ділянці, виникло у [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 04.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сусловою Н.Б. за реєстровим №970. Вищевказаний об`єкт нерухомого майна створений в результаті поділу об`єкта нерухомого майна (майнового комплексу), яке раніше належало [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 28.12.2004 року №3197, протоколу загальних зборів ТОВ «Гратасервіс» від 25.01.2016 року та акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.01.2016 року. 28.01.2016 року було проведено інвентаризацію нерухомого майна та надано висновок з технічної інвентаризації від 29.01.2016 року. 05.04.2016 року приватним нотаріусом Небосенко О.А. було зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі зазначених вище документів на майновий комплекс по [ADDRESS] . Отже, з викладеного вбачається, що об`єкт нерухомого майна складається з нежитлових приміщень. Рішенням міської ради від 24.12.2008 року №187/41 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку площею 0,2464 га (кадастровий номер 1210100000:06:044:0056) в оренду строком на п`ять років ТОВ «Гратасервіс» для здійснення комерційної діяльності по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] , код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність). Однак, договір оренди на підставі цього рішення укладено не було. Отже, ТОВ «Гратасервіс» користувалось земельною ділянкою без наявних на те правових підстав. Крім того, на підставі клопотання [PERSON] від 15.06.2016 року та доданих до нього документів, Дніпровською міською радою було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] (рішення міської ради від 13.04.2017 року №164/19). Однак, розроблена у відповідності до вимог чинного законодавства документація, до міської ради на затвердження не надходила. З заяви [PERSON] від 21.10.2019 року стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки по [ADDRESS] по фактичному розміщенню жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 1210100000:06:044:0072) та заяви [PERSON] від 21.10.2019 року стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки по [ADDRESS] по фактичному розміщенню жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 1210100000:06:044:0074) вбачається, що останні самостійно та протиправно змінили цільове призначення земельної ділянки, шляхом надання недостовірних даних при укладанні договору дарування частки будівель та споруд житлового призначення від 07.08.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №299. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар 34/100 часток будівель та споруд житлового призначення по [ADDRESS] в рівних частках, по 17/100 кожний. Згідно опису майна, зазначеного в договорі, замість будівлі контори з прибудовою вже значиться житловий будинок. В договорі було зазначено, що державний акт на земельну ділянку не оформлювався та не отримувався. Крім того, в п.7 договору визначено, що дарувальник зобов`язується передати у власність 34/100 часток будівель та споруд житлового призначення обдарованим у стані, що відповідає санітарним і технічним нормам щодо житлових приміщень. 05.04.2016 року було зареєстровано право власності за [PERSON] на 66/100 часток нерухомого майна по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2004 року №3197, протоколу загальних зборів ТОВ «Гратасервіс» від 25.01.2016 року та акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.01.2016 року. 07.08.2017 року за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на 17/100 частин за кожним на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] на підставі договору дарування частки будівель та споруд житлового призначення від 07.08.2017 року. 30.10.2017 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір про поділ будівель та споруд житлового призначення, що є спільною частковою власністю, зареєстрований в реєстрі за №416. Відповідно до вказаного договору у приватну власність [PERSON] переходить житловий будинок по [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] переходить по Ѕ частці кожному житлового будинку по [ADDRESS] . При цьому, в договорі прописано, що [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, який утворився в результаті поділу, згідно розпорядження «Про присвоєння адреси будівлям та спорудам житлового призначення» №990/1-р від 30.08.2017 року виданого Дніпровською міською радою, залишається адреса: [ADDRESS] , а об`єкту, що утворився в результаті поділу та належить [PERSON] та [PERSON] , присвоєно адресу: [ADDRESS] . Однак, вищезазначене розпорядження не існує, жодному об`єкту нерухомості міста адреса [ADDRESS] та 81А не присвоювалась, що підтверджується листами Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 23.12.2019 року та від 25.02.2020 року, листом Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 28.12.2019 року. Таким чином, розпорядження Дніпровською міською радою не видавалась та є підробленим. 04.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Сусловою Н.Б. за реєстровим №970, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:06:044:0072 та в цей же день за [PERSON] зареєстроване право власності на вищевказане майно. 04.10.2019 року [PERSON] за договором дарування подарувала [PERSON] Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:06:044:0074. Відповідно до договору дарування від 04.10.2019 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:06:044:0074. У зазначених договорах значяться кадастрові номера земельних ділянок 1210100000:06:044:0072 та 1210100000:06:044:0074. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності. Однак, дозволу на розробку технічної документації [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не надавався, а тому проведення державної реєстрації земельних ділянок, з присвоєнням вищезазначених кадастрових номерів, було здійснено протиправно. З вищезазначених правочинів вбачається, що всі вони були вчинені з порушенням норм чинного законодавства, на підставі підроблених документів та недостовірної інформації, зазначеної стосовно цільового призначення нерухомості. Цільове призначення земельної ділянки (інша комерційна діяльність), розташованої по [ADDRESS] , з кадастровим номером 1210100000:06:044:0056, було внесено до даних Державного земельного кадастру на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 24.12.2008 року №187/41. При ухвалені цього рішення було визначено цільове призначення земельної ділянки землі житлової та громадської забудови, при цьому код цільового призначення використання УКЦВЗ визначений 1.11.6 (інша комерційна діяльність), а на підставі оскаржуваних договорів відповідачі фактично намагались змінити цільове призначення земельних ділянок із грубим порушенням вимог земельного законодавства України. Водночас, Дніпровською міською радою рішення про зміну цільового призначення вищезазначених земельних ділянок не приймалось. При обстеженні земельної ділянки спеціалістами Управління земельних відносин Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради було виявлено наявність на земельній ділянці об`єктів комерційної діяльності, замість житлових будинків. Так, згідно акту обстеження ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] встановлено, що розташовані на них одноповерхові капітальні споруди та металевий ангар за візуальними ознаками - нежитлового призначення. [PERSON] рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.04.2017 року №164/19 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] . З документів, на підставі яких було ухвалено вказане рішення, вбачається, що технічний паспорт був розроблений ФОП [PERSON] на майновий комплекс по [ADDRESS] . Однак, 07.08.2017 року було укладено договір дарування частки будівель та споруд вже житлового призначення. В технічному паспорті, складеному ФОП [PERSON] від 14.08.2017 року склад Г-1 значиться вже як житловий будинок, але за адресою [ADDRESS] . В технічному паспорті, складеному ФОП [PERSON] від 08.10.2019 року, ті ж саме об`єкти вже значяться не як будівля контори, а як житловий будинок по [ADDRESS] . Тобто має місце зазначення недостовірної інформації в технічному паспорті об`єкту. Щоб використовувати нерухомість в якості житла або з метою підприємницької діяльності, воно повинно бути віднесене до відповідного фонду - житлового чи нежитлового. До житлового фонду належать усі житлові приміщення, у т.ч. житлові будинки, квартири і кімнати, які повинні бути пристосовані для постійного проживання. Для цього приміщення має відповідати вимогам законодавства до житлових об`єктів, прописаним в ДБН. Перевести нежитлове приміщення в житлове означає змінити цільове призначення нерухомості. В рамках цього заходу може знадобитись не лише переоформлення об`єкту, але і його реконструкція або перепланування, адже вимоги до конфігурації житлових і нежитлових площ різні. Щоб виконати переведення з нежитлового фонду до житлового фонду, власник нерухомого майна повинен надати підтверджуючий документ щодо права власності на землю, де розташований об`єкт. Однак, такий документ у [PERSON] був відсутній на момент вчинення первинного правочину. Листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 30.01.2020 року було повідомлено, що останній не отримував звернень та не готував проектів рішень виконкому міської ради щодо зміни правового режиму об`єктів нерухомого майна по [ADDRESS] згідно з Порядком зміни правового режиму об`єктів нерухомого майна, затвердженим рішенням міської ради від 21.06.2017 року №49/22. Крім того, листом Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 28.01.2020 року надано інформацію, що у даних містобудівного кадастру відсутня інформація стосовно звернень власника нерухомого майна по [ADDRESS] з метою отримання містобудівного висновку про можливість реконструкції нежитлової будівлі під житловий будинок. Отже, інженером з інвентаризації нерухомого майна відображено недостовірні дані в технічному паспорті. Крім того, інженером землевпорядником в технічній документації із землеустрою було також заначено недостовірні дані, що на земельній ділянці знаходяться житловий будинок та споруди. Також, в усіх оскаржуваних договорах не враховано істотну умову договору відповідно до ст.377 ЦК України, а саме, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлі або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення в обсягу та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти. Крім того, відповідачами порушуються положення ст.211 ЗК України щодо використання земельної ділянки без належного оформлення прав на неї, укладання угод з порушенням земельного законодавства, невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Оскільки Дніпровською міською радою жодній особі дозвіл на розроблення технічної документації щодо земельних ділянок по вул.Юрія Савченка,81,81А в м.Дніпро з кадастровими номерами 1210100000:06:044:0072 та 1210100000:06:044:0074 не надавався, є всі законні підстави для визнання незаконної та скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок з виключенням відомостей щодо цих кадастрових номерів з Державного земельного кадастру. В матеріалах реєстраційної справи міститься заява [PERSON] щодо наявності дозволу на виконання будівельних робіт №150/01-10 від 04.03.2010 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та декларація на реконструкцію за номером ДП 14211032918 від 30.04.2011 року, видана Інспекцією, щодо об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] . Однак, листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 25.03.2020 року міську раду було повідомлено, що згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато з 20.05.2011 року та відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 року по 20.05.2011 року) відсутня інформація з приводу видачі дозволу на виконання будівельних робіт №150/01-10 від 04.03.2010 року та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за номером ДП 14211032918 від 30.04.2011 року. Отже відповідачами зазначено інформацію, що є підробленою. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсними договір дарування від 07.08.2017 року, посвідчений нотаріусом за реєстровим №299; договір про поділ будівель та споруд від 30.10.2017 року, посвідчений нотаріусом за реєстровим №416; договір дарування від 04.10.2019 року, посвідчений нотаріусом за реєстровим №975; договір дарування від 04.10.2019 року, посвідчений нотаріусом за реєстровим №976; договір дарування від 04.10.2019 року, посвідчений нотаріусом за реєстровим №970; припинити право власності на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] та [ADDRESS] (реєстраційні номери об`єкту нерухомого майна №№898819412101, 1395570412101, 13956746112101) та скасувати записи про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачами [PERSON] (номер запису про право власності №14107649, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №898819412101), [PERSON] (номер запису про право власності №21753859, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №898819412101), [PERSON] (номер запису про право власності №21754000, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №898819412101), [PERSON] (номер запису про право власності №23138927, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1395570412101), [PERSON] (номер запису про право власності №33530625, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1395570412101), [PERSON] (номер запису про право власності №23140795, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1395570412101), [PERSON] (номер запису про право власності №23140709, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1395570412101), [PERSON] (номер запису про право власності №33541053, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1395570412101), [PERSON] (номер запису про право власності №33541820, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1395570412101). Також позивач просив визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] та [ADDRESS] , кадастрові номери 1210100000:06:044:0072 та 1210100000:06:044:0074 у Державному земельному кадастрі, з виключенням відомостей щодо цих кадастрових номерів з Державного земельного кадастру. В наданому відзиві на позов представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] посилався на те, що згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Гратасервіс» №2/16 від 25.01.2016 року за заявою [PERSON] останнього було виведено зі складу учасників товариства та виплату його частки в майні товариства вирішено здійснити шляхом передачі останньому майнового комплексу по [ADDRESS] . 26.01.2016 року було складено акт приймання-передачі майна, 28.01.2016 року проведено інвентаризацію та надано висновок з технічної інвентаризації від 29.01.2016 року. 05.04.2016 року на підставі вищезазначених документів приватним нотаріусом Небосенко О.А. зареєстровано право власності [PERSON] на майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №8988194412101, номер запису про право власності №14107649). Заявляючи вимогу про припинення права власності та скасування запису про право власності за [PERSON] , позивач не наводить жодних ані фактичних, ані нормативно-правових підстав для цього. Зокрема, позивач не наводить жодних аргументів щодо протиправності, недійсності або інших юридичних вад тих юридичних фактів, на підставі яких у [PERSON] виникло право власності на об`єкт нерухомого майна. Так само, позивач не обґрунтовує, яким чином його права, свободи та законні інтереси порушуються, не визнаються або оспорюються таким правом власності та записом про його державну реєстрацію. Вказані дії позивача дають підстави вважати, що подаючи позов позивач має на меті здійснити протиправне заволодіння майном відповідачів, намагаючись через скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно надати йому правове положення безхазяйної нерухомої речі та в подальшому набути це майно у комунальну власність. 07.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір дарування частки будівель та споруд житлового призначення, відповідно до якого останні прийняли в дар 34/100 частки (по 17/100 кожний) об`єкту нерухомого майна №8988194412101. Таким чином, після укладення цього договору власниками останнього стали [PERSON] - 66/100 часток, [PERSON] - 17/100 часток, [PERSON] - 17/100 часток. 07.08.2017 року за [PERSON] та [PERSON] було зареєстроване право власності на 17/100 часток за кожним. Заявляючи вимогу про визнання недійсним договору дарування від 07.08.2017 року та наступних договорів, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності за відповідачами, позивач посилається на те, що предмет договору неправомірно визначений як об`єкт житлового фонду, в той час як [PERSON] отримав від ТОВ «Гратасервіс» нежитлове нерухоме майно. Цю обставину позивач помилково кваліфікує як самостійну та протиправну зміну відповідачами цільового призначення земельної ділянки, шляхом надання недостовірних даних при укладенні договору дарування. При цьому, позивач не розкриває яке ж нове цільове призначення відповідачі нібито присвоїли земельній ділянці та, власне, про яку саме земельну ділянку йдеться мова. На підставі цього, позивач вважає за можливе застосувати ст.21 ЗК України. З огляду на правову природу цільового призначення земельної ділянки та порядок його визначення та зміни, землекористувачі або інші особи не мають можливості самостійно, самовільно, поза визначеною законодавством процедурою, змінити цільове призначення земельної ділянки. Стаття 21 ЗК України розрахована саме на випадки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, тобто, що процедура зміни цільового призначення земельної ділянки, передбачена ст.20 ЗК України, мала місце, завершилась такою зміною, але в той же час була проведена із порушенням. Оскільки у спірних правовідносинах такої процедури, як стверджує сам позивач, не проводилось, не могло бути і її порушення. Зміна цільового призначення земельної ділянки шляхом укладання договору про відчуження розташованого на ній нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки і включення до цього договору того чи іншого опису нерухомого майна, є принципово неможливою. Договір дарування та його положення не можна вважати актом зміни цільового призначення земельної ділянки та чинне законодавство не передбачає автоматичної зміни цільового призначення земельної ділянки внаслідок зміни правового режиму розташованого на ній нерухомого майна. В даному випадку слід чітко розмежовувати порушення порядку встановлення чи зміни цільового призначення земельної ділянки та порушення обов`язку щодо забезпечення використання землі за цільовим призначенням. Сам позивач стверджує, що земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомого майна №8988194412101, має цільове призначення: код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність). При обстеженні земельної ділянки спеціалістами Управління земельних відносин було виявлено на запитуваній земельній ділянці наявність об`єктів комерційної діяльності. Ще в період, коли право власності на об`єкт нерухомого майна №8988194412101 належало ТОВ «Гратасервіс», останнє отримало від Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області дозвіл на виконання будівельних робіт №150/01-10 від 04.03.2010 року, відповідно до якого було дозволено реконструкцію будівель та споруд під житловий будинок та господарчі будівлі і споруди по [ADDRESS] . На підставі цього дозволу було проведено відповідні роботи з реконструкції та після їх завершення товариством складено декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією 30.04.2011 року за №ДП 14211032918. Відповідно до декларації закінченим будівництвом у вигляді реконструкції є житловий будинок. Однак, позивач стверджує, що інформація, яка міститься у дозволі та декларації є підробленою, що обґрунтовує листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 25.03.2020 року про те, що згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато 20.05.2011 року та відповідно пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 року по 20.05.2011 року) відсутня інформація про видачу дозволу №150/01-10 від 04.03.2010 року та реєстрації декларації №ДП 14211032918 від 30.04.2011 року. Проте вказаний лист не доводить, що інформація, яка міститься у зазначених дозволі та декларації є підробленою, а лише свідчить що згадані реєстр матеріали архівних справ ведуться незадовільно. Ствердження позивача про підробку документів належними та допустимими доказами не підтверджено. В зв`язку з цим, відповідачі також звертають увагу на лист Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 15.05.2017 року, в якому підтверджується, що ТОВ «Гратасервіс» отримало в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровану декларацію №ДП 14211032918 від 30.04.2011 року на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] (житловий будинок). 30.10.2017 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як співвласники, уклали договір про поділу будівель та споруд житлового призначення по [ADDRESS] . На підставі цього договору об`єкт нерухомого майна №8988194412101 було поділено з утворенням двох об`єктів: житловий будинок літ.А-1 по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1395570412101) та житловий будинок літ.Г-1 по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №13956746112101). Внаслідок укладання цього договору [PERSON] набув право власності на об`єкт нерухомого майна №1395570412101, а [PERSON] та [PERSON] на об`єкт нерухомого майна №13956746112101 - по Ѕ частині кожний. Заявляючи вимоги про визнання договору від 30.10.2017 року недійсним, припинення права власності за відповідачами та скасування записів про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна №1395570412101 та №13956746112101, позивач обґрунтовує ці вимоги тим, що в договорі зазначено про присвоєння адреси будівлям та спорудам житлового призначення по вул.Юрія Савченка розпорядженням Дніпровського міського голови від 30.08.2017 року №990/1-р, який Дніпропетровською міською радою не видавався та є підробленим. При цьому, обґрунтовує це листами Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25.02.2019 року, 23.12.2019 року та Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 28.12.2019 року. Проте, вказані листи походять від органів Дніпровської міської ради, тобто їх джерелом фактично є сам позивач. Відповідні системи обліку не є загальнодоступними, не виключають можливості Дніпровської міської ради та її органів приховувати дані таких обліків. Тому, відповідні листи не можуть вважатись достатніми та достовірними доказами відсутності розпорядження від 30.08.2017 року №990/1-р, а також належними та допустимими доказами його підробки. В цих листах стверджується про відсутність в м.Дніпрі офіційної адреси [ADDRESS] . Проте, позивач у позовній заяві кілька разів визнає наявність цієї адреси, зазначаючи, що рішенням міської ради від 24.12.2008 року №187/41 було затверджено проект землеустрою по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] ; надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] ; цільове призначення земельної ділянки по [ADDRESS] внесено до даних Державного земельного кадастру на підставі рішення Дніпровської міської ради від 24.12.2008 року №187/41. В актах обстеження від 03.04.2020 року, складених представниками Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради зазначено про обстеження земельних ділянок по [ADDRESS] та 81А . Крім того, відповідачі звертають увагу на ситуаційну схему розміщення будівлі та споруди житлового призначення по [ADDRESS] , підписаної, зокрема, начальником Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, заступником начальника відділу містобудівного кадастру, завідувачем сектору ведення адресного плану міста. З приводу доводів позивача стосовно не зазначення у висновку щодо технічної можливості поділу майна яким документом підтверджується право власності чи користування земельною ділянкою, відзиві зазначено, що чинне законодавство не ставить право співвласників об`єкта нерухомого майна на поділ останнього в залежність від наявності у співвласників права власності чи користування на земельну ділянку, на якій розміщується цей об`єкт. На момент складання висновку, власники майна не мали права власності чи зареєстрованого права користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна №8988194412101 та відповідною земельною ділянкою вони користувались за фактичним розміщенням цього об`єкту. Не зазначення у висновку щодо технічної можливості поділу майна документа, який підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою, не є передбаченою законом підставою для визнання недійсними договору про поділ майна. 23.01.2019 року було здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, на яких розташований об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:06:044:0072) та по [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:06:044:0074). 04.10.2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування житлового будинку по [ADDRESS] . З того та по теперішній час [PERSON] є власником вказаного майна. 04.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] . Також 04.10.2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частини житлового будинку по [ADDRESS] та з цього часу і по теперішній час [PERSON] є власником майна за вказаною адресою. Заявляючи вимоги про визнання недійсними вказаних договорів, припинення права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності на нього відповідачів, а також вимогу про скасування державної реєстрації земельних ділянок, позивач посилається на те, що реєстрація земельних ділянок проведена з порушенням чинного законодавства, незаконно та без дозволу позивача, як органу місцевого самоврядування, на розроблення проекту із землеустрою. Проте, позивач не враховує, що п.3 розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення» закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що в разі, якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру інших документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння. Оскільки на земельних ділянках було розташовано саме житлові будинки, державна реєстрація цих земельних ділянок не передбачала отримання дозволу позивача на розроблення документації із землеустрою. Внаслідок укладання договір з відчуження нерухомого майна цільове призначення землі не змінювалось. Сам факт зв`язку майна із земельною ділянкою комунальної власності не надає органу місцевого самоврядування свавільного контролю і втручання у приватні справи фізичних осіб щодо розпорядження майном. Доказів порушення прав позивача останнім не наведено, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в наданому відзиві зазначив, що останнє не є належним відповідачем у справі, оскільки даний спір має розглядатись як такий, що пов`язаний з порушенням іншими особами прав позивача, зокрема, на реалізацію ним повноважень як розпорядником земельних ділянок за певним цільовим призначенням, а також у використанні відповідними особами підроблених документів, з метою реєстрації ними права на відповідні земельні ділянки. Належними відповідачами у даній справі є особи, право на майно яких оспорюється. Участь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у спорі не змінює його цивільно-правового характеру, оскільки державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр» відомостей лише про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру. Межі земельної ділянки визначаються в документації із землеустрою. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, відомостей про неї, не є підставою для скасування кадастрового номеру. Для скасування державної реєстрації земельних ділянок необхідні правові підстави, оскільки зміна власника земельної ділянки та відомостей про неї не є підставою для скасування, адже мова не ведеться про зміну площі чи конфігурації земельних ділянок. Згідно п.3 розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення» закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що в разі, якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру інших документи. Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України, у разі передачі: у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така документація розробляється на замовлення власника житлового будинку. Присвоєння кадастрового номеру 1210100000:06:044:0072 земельній ділянці по [ADDRESS] відбулось 23.01.2019 року на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою [PERSON] , який в свою чергу мав зареєстроване право власності від 30.10.2017 року на житловий будинок за вказаною адресою. Присвоєння кадастрового номеру 1210100000:06:044:0074 земельній ділянці по [ADDRESS] відбулось 09.07.2019 року на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою [PERSON] та [PERSON] , які в свою чергу мають зареєстроване право власності від 30.10.2017 року в рівних частках на житловий будинок за вказаною адресою. Відповідно до порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, державним реєстратором Відділу у м.Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 25.09.2017 року було здійснено виправлення помилки у відомостях державного земельного кадастру про земельну ділянку 1210100000:06:044:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що виникла внаслідок помилкового перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в Державному реєстрі земель. Отже, на час реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:06:044:0072 та 1210100000:06:044:0074 в Державному земельному кадастрі, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:06:044:0056 були перенесені до архівного шару грунту. Посилаючись на вказані обставини представника відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Кіровського районного м.Дніпропетровська від 08.05.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 08.05.2020 року частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 31.07.2020 року відмовлено в задоволенні заяви відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 23.09.2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі та останню призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] під час розгляду справи в суді просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у поданому відзиві. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області під час вступного слова в судовому засіданні 02.11.2020 року просив відмовити в задоволенні позову з підстав, що наведені ним в поданому відзиві. В призначене на 13.01.2021 року судове засідання представник вказаного відповідача не з`явився, надавши клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що представники відповідача задіяні в інших судових засіданнях та відповідач не має можливості забезпечити участь своїх представників у всіх судових провадженнях. Поряд з цим, до клопотання не було надано жодних доказів, які б підтверджували зайнятість уповноваженого представника відповідача в інших судових засіданнях в день розгляду даної справи 13.01.2021 року. В зв`язку з цим, його неявка в призначене судове засідання судом була визнано не поважною та враховуючи надання останнім раніше відзиву на позов, виступ у вступному слові, а також стадію судового розгляду і положення ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності представника даного відповідача. Враховуючи неодноразову неявку третіх осіб та їх представників та неповідомлення про поважність причин такої неявки, не надання останніми пояснень по суті справи, суд також визнав за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності третіх осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені останніми в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Гратасервіс» №2/16 від 25.01.2016 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.01.2016 року, в зв`язку із виходом [PERSON] зі складу учасників вказаного товариства, в рахунок повернення вкладу учасника, останньому було передано майновий комплекс по [ADDRESS] , який належав ТОВ «Гратасервіс» на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2004 року укладеного із ТОВ ВКФ «Дніпроопт», якому в свою чергу вказане нерухоме майно належало на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2001 року, укладеному із Колективним підприємством «Дніпропетровська пересувна механізована колона». 28.01.2016 року було проведено інвентаризацію нерухомого майна та надано висновок з технічної інвентаризації. 05.04.2016 року на підставі вказаних документів приватним нотаріусом Небосенко О.А. було зареєстровано право власності за [PERSON] на майновий комплекс по [ADDRESS] . Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням сесії Дніпропетровської міської ради від 24.12.2008 року №187/41 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку площею 0,2464 га (кадастровий номер 1210100000:06:044:0056) в оренду строком на п`ять років ТОВ «Гратасервіс» по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] , код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність). Відповідно до цього рішення визначено віднести земельну ділянку за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови». На підставі вказаного рішення було укладено та нотаріально посвідчено договір оренди від 16.03.2009 року. Проте, державну реєстрацію останнього проведено не було. Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт від 04.03.2010 року №150/01-10, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, останнім ТОВ «Гратасервіс» було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції будівель та споруд під житловий будинок та господарчі будівлі та споруди по [ADDRESS] , відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої головним архітектором. На підставі цього дозволу було проведено відповідні роботи з реконструкції та після їх завершення ТОВ «Гратасервіс» складено Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 30.04.2011 року за №ДП 14211032918. Відповідно до декларації закінченим будівництвом у вигляді реконструкції є житловий будинок по [ADDRESS] . Рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.04.2017 року №164/19 [PERSON] було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] . 07.08.2017 року між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , [PERSON] , як обдарованими, було укладено договір дарування частки будівель та споруд житлового призначення, посвідчений приватним нотаріусом Євчук І.Л. за реєстровим №299, відповідно до якого було подаровано 34/100 часток будівель та споруд житлового призначення по [ADDRESS] . 14.08.2017 року ФОП [PERSON] складено та видано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] висновок №30/17 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] . 30.10.2017 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як співвласниками, було укладено посвідчений приватним нотаріусом Євчук І.Л. за реєстровим №416 договір про поділ будівель та споруд житлового призначення, що є спільною частковою власністю, відповідно до якого в порядку поділу будівель та споруд житлового призначення по [ADDRESS] [PERSON] було передано в натурі житловий будинок по [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] - по Ѕ частки кожному. При цьому, у зазначеному договорі вказано, що [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, який утворився в результаті поділу, згідно розпорядження «Про присвоєння адреси будівлям та спорудам житлового призначення» №990/1-р від 30.08.2017 року виданого Дніпровською міською радою, залишається адреса: [ADDRESS] , а об`єкту, що утворився в результаті поділу та належить [PERSON] та [PERSON] , присвоєно адресу: [ADDRESS] . 04.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Сусловою Н.Б. за реєстровим №970, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:06:044:0072. 04.10.2019 року [PERSON] за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сусловою Н.Б. за реєстровим №975, подарувала [PERSON] Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:06:044:0074. Відповідно до договору дарування від 04.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сусловою Н.Б. за реєстровим №976, [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] належні їм по Ѕ кожному частини житлового будинку по [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:06:044:0074. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». Відповідно до ст.ст.16,203,215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року в справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Порядок здійснення контрольних повноважень органами місцевого самоврядування визначається насамперед Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зокрема, п.«б» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надає виконавчим органам рад повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою та надає можливість виконавчим органам міських, сільських, селищних рад здійснювати підготовку висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; вирішувати земельні спори у порядку, встановленому законом. Окрім зазначених у цій нормі повноважень, до контролюючих функцій можна віднести, зокрема, припинення прав користування земельною ділянкою відповідно до ст.ст.141,143 ЗК України у випадку наявності порушень у діях відповідних суб`єктів. Відповідно до ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно ч.ч.1,2,5 ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Статтею 21 ЗК України встановлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Відповідно до ст.1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. Отже, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником самостійно з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо). Аналогічні позиції висловлені Верховним Судом у постанові від 14.11.2019 року у справі №344/10412/16-а, постанові від 29.11.2019 року у справі №263/13201/15-а, постанові від 31.07.2019 року у справі №806/5308/15. Згідно ч.9 ст.55 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України. Пунктом 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ТОВ «Гратасервіс» користувалось земельною ділянкою по [ADDRESS] без наявних на те правових підстав. Належне останньому нерухоме майно складалось з нежитлових приміщень майнового комплексу, яке було відчужено на користь [PERSON] саме, як нежитлове нерухоме майно. Проте, в укладених в подальшому договорах дарування, про поділ будівель та споруд, нерухоме майно по [ADDRESS] було зазначено як житловий будинок, тим самим відповідачами самостійно та протиправно було змінено цільове призначення земельної ділянки. Перевіряючи вказані доводи та встановлені судом фактичні обставини, суд враховує, що земельна ділянка по [ADDRESS] використовувалась по фактичному розміщенню нерухомого майна за вказаною адресою, яке належало до 04.04.2001 року Колективному підприємству «Дніпропетровська пересувна механізована колона», 04.04.2001 року було відчужено на користь ТОВ ВКФ «Дніпроопт», 28.12.2004 року - на користь ТОВ «Гратасервіс», а останнім [PERSON] . Таким чином, власники майна користувались земельної ділянкою по фактичному розміщенню цього майна у відповідності до ст.120 ЗК України. Відповідно до рішення сесії Дніпропетровської міської ради від 24.12.2008 року №187/41 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку площею 0,2464 га (кадастровий номер 1210100000:06:044:0056) в оренду строком на п`ять років ТОВ «Гратасервіс» по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] , код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність). При цьому, відповідно до цього рішення визначено віднести земельну ділянку за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови». З огляду на це, зміна статусу нерухомого майна з нежитлового в житлове в даному випадку не призвело до зміни цільового призначення земельної ділянки, як про це зазначає позивач з посиланням на норми ст.ст.20,21 ЗК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 04.03.2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було видано дозвіл №150/01-10 на виконання будівельних робіт, яким ТОВ «Гратасервіс» було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції будівель та споруд під житловий будинок та господарчі будівлі та споруди по [ADDRESS] , відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої головним архітектором. На підставі цього дозволу було проведено відповідні роботи з реконструкції та після їх завершення ТОВ «Гратасервіс» складено Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 30.04.2011 року за №ДП 14211032918. Відповідно до декларації закінченим будівництвом у вигляді реконструкції є житловий будинок по [ADDRESS] . В своєму позові позивач посилався на те, що інформація про наявність зазначеного вище дозволу та наявності зареєстрованої декларації є підробленою, оскільки згідно листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 25.03.2020 року згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато 20.05.2011 року та відповідно пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 року по 20.05.2011 року) відсутня інформація про видачу дозволу №150/01-10 від 04.03.2010 року та реєстрації декларації №ДП 14211032918 від 30.04.2011 року. Проте за наявності відповідного дозволу та декларації, засвідчені копії яких долучено представником відповідачів до відзиву, суд вважає, що зазначений вище лист від 25.03.2020 року не є належним, допустимим та достатнім доказом, який спростовує факт видачі цих документів та їх підробки, а лише свідчить про відсутність належного обліку цих документів у позивача та його виконавчих органів. При цьому, суд також враховує лист Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 15.05.2017 року, в якому підтверджується, що ТОВ «Гратасервіс» отримало в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровану декларацію №ДП 14211032918 від 30.04.2011 року на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] (житловий будинок). Теж саме стосується і доводів позивача стосовно підробки розпорядження Дніпровського міського голови від 30.08.2017 року №990/1-р, з посиланням на листи Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25.02.2019 року, 23.12.2019 року та Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 28.12.2019 року, оскільки за наявності такого розпорядження, копія якого долучена до відзиву, а також походження зазначених вище листів від виконавчих органів позивача, останні не можуть вважатись належними та достатніми доказами відсутності розпорядження від 30.08.2017 року №990/1-р та його підробки. В цих листах також стверджується про відсутність в м.Дніпрі офіційної адреси [ADDRESS] . Проте, остання зазначена в наданих позивачем до позову рішенні Дніпропетровської міської ради від 24.12.2008 року №187/41 про затвердження проекту землеустрою по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] ; рішенні Дніпропетровської міської ради від 13.04.2017 року №164/19 про надання [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою по фактичному розміщенню майнового комплексу по [ADDRESS] та в інших документах. За вказаною адресою здійснювалась державна реєстрація права власності за попередніми власниками нерухомого майна - Колективним підприємством «Дніпропетровська пересувна механізована колона», ТОВ ВКФ «Дніпроопт», ТОВ «Гратасервіс». В своєму позові позивач також посилався на те, що оскільки Дніпровською міською радою жодній особі дозвіл на розроблення технічної документації щодо земельних ділянок по вул.Юрія Савченка,81,81А в м.Дніпро з кадастровими номерами 1210100000:06:044:0072 та 1210100000:06:044:0074 не надавався, є всі законні підстави для визнання незаконної та скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок з виключенням відомостей щодо цих кадастрових номерів з Державного земельного кадастру. Поряд з цим, п.3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння. Крім того, як зазначалось вище судом, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо). Як зазначив представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та не заперечувалось сторонами, присвоєння кадастрового номеру 1210100000:06:044:0072 земельній ділянці по [ADDRESS] відбулось 23.01.2019 року на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою [PERSON] , який в свою чергу мав зареєстроване право власності від 30.10.2017 року на житловий будинок за вказаною адресою. Присвоєння кадастрового номеру 1210100000:06:044:0074 земельній ділянці по [ADDRESS] відбулось 09.07.2019 року на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою [PERSON] та [PERSON] , які в свою чергу мають зареєстроване право власності від 30.10.2017 року в рівних частках на житловий будинок за вказаною адресою. Відповідно до порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, державним реєстратором Відділу у м.Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 25.09.2017 року було здійснено виправлення помилки у відомостях державного земельного кадастру про земельну ділянку 1210100000:06:044:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що виникла внаслідок помилкового перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в Державному реєстрі земель. Отже, на час реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:06:044:0072 та 1210100000:06:044:0074 в Державному земельному кадастрі, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:06:044:0056 були перенесені до архівного шару грунту. Суд також враховує, що позивач не був стороною оспорюваних договорів, не заявляю будь-яких вимог майнового характеру стосовно своїх прав на це майно. Заявляючи вимогу про визнання на підставі ст.ст.203,215 ЦК України недійсними договорів, предметом яких було нерухоме майно по [ADDRESS] та [ADDRESS] , вимоги про припинення права власності та скасування записів про право власності на це майно за відповідачами, позивач не навів належних обгрунтувань тому, яким чином його права, свободи та законні інтереси, як власника земельної ділянки, було порушено внаслідок відчуження майна, що на ній розташовано та право власності на яке до відповідачів у справі на протязі тривалого часу було зареєстровано за іншими особами, право власності яких на це майно не оспорюється та які до участі у справі не залучались. В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення оспорюваних правочинів, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам та проведення державної реєстрації, обрано не належний та неефективний спосіб захисту, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі за їх безпідставністю та недоведеністю. Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed