Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, змінивши підставу позовних вимог та пред'явивши додаткові вимоги, просить поновити його на посаді водія автобуса Чепиліївського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000грн.. Вимоги обґрунтував тим, що наказом 31к від 13.08.2014 його звільнено з роботи зі скороченням посади. Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, так як на даний час в штатному розписі технічного персоналу є посада водія автобуса. Після того. як позивач дізнався про наявність такої посади, він 1.09.2014 написав заяву про поновлення на роботі, однак йому директор закладу відмовив. Просить поновити його на роботі, відповідно до ст.42-1 КЗпП України. Переважного права на укладення трудового договору йому не було надано, навіть не повідомлено про наявність відповідної посади. Внаслідок незаконного звільнення позивачу була завдана моральна шкода, яка виражається в моральних стражданнях через безпідставне позбавлення права на отримання заробітку, внаслідок чого він був змушений докладати зусилля для організації свого життя та сім'ї, хвилювався, перебував у постійній нервовій та психологічній напрузі, думав проте, куди влаштуватися на роботу, оскільки звільнення відбулося раптово. Незаконним звільненням та відмовою у поновленні на роботі йому завдано моральної шкоди. яку він оцінює 10000грн.. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені вимоги. Позивач додатково пояснив, що після звільнення він перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, отримав вихідну допомогу та допомогу по безробіттю, про наявність вакантного місця водія автобуса у Чепиліївському НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» центр зайнятості його не повідомляв. Представник відповідача позов не визнав повністю, подав заперечення, які обґрунтував тим, що звільнення позивача було правомірним, він з ним погодився, не оскаржував. Питання про звільнення обговорювалося на засіданні профспілкового комітету. Про звільнення в зв'язку зі скороченням штату позивач був повідомлений завчасно за 2 місяці. В зв'язку з передачею автомобіля на баланс Білоцерківської РДЮСШ посада водія підлягала скороченню, згідно Типових штатних нормативів загальноосвітніх навчальних закладів. Посада водія включається в штат за наявності транспортного засобу. Про звільнення позивач був повідомлений під розписку. Перебуваючи на зазначеній посаді водій шкільного автобуса [PERSON] скоїв грубе порушення правил перевезення дітей, не вийшов на роботу, прислав за дітьми свого сусіда на легковому автомобілі. При бесіді з позивачем він визнав свою провину, пояснивши, що він був на іншій роботі, а за мізерну зарплату в НВК він працювати не буде. Станом на 1.09.2014 до штатного розпису обслуговуючого персоналу посада водія не була введена в зв'язку з відсутністю на балансі НВК автобуса, тому будь-яке призначення на той час не було можливим. Крім того, представник відповідача просить на брати заяву позивача від 1.09.2014 про поновлення на роботі як доказ по справі, оскільки вона адресована не керівнику НВК, а начальнику відділу освіти, також вона не була зареєстрована у книзі вхідної кореспонденції. 2.09.2014 директор НВК був ознайомлений з наказом відділу освіти Білоцерківської РДА від 22.08.2014 № 163 «Про передачу автомобіля», відповідно до якого, з 2.09.2014 до кінця навчального 2014/2015 року на баланс Чепиліївського НВК був переданий автомобіль ГАЗ 32213, власником якого є відділ освіти. З даним наказом представник відповідача був ознайомлений під розписку 2.09.2014. 3.09.2014 Інформація про попит на робочу силу була направлена до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. 3.09.2014 центр зайнятості направив для працевлаштування до Чепиліївського НВК [PERSON], який був прийнятий на посаду водія шкільного автобуса з 4.09.2014. Вимоги позивача вважає безпідставними, адже законодавство не містить вимоги чи зобов'язання органу, що звільнив працівника, повідомляти його про поновлення відповідної посади. Позивач вважає своє звільнення незаконним, проте він його не оскаржував, і пропустив місячний строк звернення до суду за захистом свого права. Тому відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Доводи позивача про заподіяння йому значної моральної шкоди раптовим звільненням не відповідають дійсності, оскільки він був завчасно попереджений про скорочення штату, члени його сім'ї працюють, а він придбав нещодавно автомобіль, що не свідчить про скрутне матеріальне становище. Відповідач просить також врахувати ставлення позивача до виконання своїх трудових обов'язків, небажання працювати та часту зміну місць роботи, через півтора-два роки, про свідчать записи у трудовій книжці. Розмір та факт заподіяння моральної шкоди вважає необґрунтованим. Заслухавши доводи сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був призначений на посаду водія шкільного автобуса 2.09.2013, згідно з наказом № 39 від 2.09.2013. Дана штатна посада введена наказом Чепиліївського НВК від 2.09.2013 № 40к «Про затвердження штатного розпису обслуговуючого персоналу з фондом заробітної плати на 2013/2014 навчальний рік». Штатний розпис складений згідно з Типовими штатними нормативами загальноосвітніх навчальних закладів, затверджених Наказом міністерства освіти і науки України від 6.12.2010 № 1205, в якому зазначено. що посада водія автотранспортного засобу(автобуса) вводиться за наявності такого автотранспортного засобу (автобуса) для організованого підвезення учнів на навчання і додому. Згідно з наказом відділу освіти Білоцерківської районної державної адміністрації від 12.06.2014 № 134 «Про передачу автомобіля» автомобіль ГАЗ 32213, 2001 р.в., д.н. [NUMBER], власником якого є відділ освіти, з 27.06.2014 був переданий на баланс Білоцерківської районної дитячої юнацько-спортивної школи, в зв'язку з чим посада водія Чепиліївського НВК підлягала до скорочення. Про скорочення посади водія автобуса позивач був повідомлений попередженням № 33 від 12.06.2014 та ознайомлений з наказом № 27к від 13.06.2014 «Про внесення змін до штатного розпису технічного персоналу», про що свідчить його особистий підпис 13.06.2014. Рішенням профспілкового комітету Чепиліївського НВК було надано згоду на звільнення [PERSON] в зв'язку зі скороченням штату, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить протокол № 24 від 24.06.2014 засідання. 13.08.2014 був виданий наказ директора Чепиліївського НВК № 31к «Про рух технічного персоналу, яким [PERSON] був звільнений з 13.08.2014 в зв'язку зі скороченням посади, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з яким позивач ознайомлений під особистий підпис. Рішення профспілкового комітету та наказ про звільнення позивач не оскаржував. Як визнали сторони, позивач отримав вихідну допомогу та компенсації в зв'язку із звільненням та став на облік до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, де перебуває і на даний час, як безробітній. 1.09.2014 [PERSON] написав заяву на ім'я начальника відділу освіти Білоцерківської РДА про поновлення його на посаді водія автобуса Чепиліївського НВК у зв'язку з поновленням даної посади у закладі, згідно ст.42-1 КЗпП України, проте подав її, як стверджує позивач, директору Чепиліївського НВК, який на заяві написав відмову в зв'язку з відсутністю вакантного місця. Проте, представник відповідача просить не брати до уваги дану заяву як доказ по справі, оскільки вона адресована керівнику відділу освіти, а не Чепиліївського НВК, дана заява не зареєстрована у книзі вхідної кореспонденції навчального закладу, про що свідчать копії книг, та він не впевнений у достовірності свого підпису. Крім того, станом на 1.09.2014 у Чепиліївському НВК була відсутня посада водія автобуса за відсутністю на балансі навчального закладу автотранспортного засобу (автобуса). У наказі директора Чепиліївського НВК від 29.08.2014 № 37к «Про затвердження штатного розпису обслуговуючого персоналу з фондом заробітної плати на 2014-2015 навчальний рік» зазначена посада водія автобуса за наявності шкільного автобуса. 2.09.2014 директор Чепиліївського НВК був ознайомлений під особистий підпис із наказом відділу освіти Білоцерківської РДА від 22.08.2014 № 163 «Про передачу автомобіля», згідно з яким з 2.09.2014 до кінця 2014/2015 навчального року на баланс Чепиліївського НВК був переданий автомобіль ГАЗ 32213, 2001 р.в., д.н. [NUMBER], власником якого є відділ освіти. Оригінал наказу надавався відповідачем для огляду в судовому засіданні. 3.09.2014 Інформація про попит на робочу силу Чепиліївським НВК була направлена до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. 3.09.2014 центр зайнятості направив для працевлаштування до Чепиліївського НВК [PERSON], що підтверджується копією направлення. Останній наказом директора Чепиліївського НВК прийнятий на посаду водія шкільного автобуса з 4.09.2014. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України: Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст.42-1 КЗпП України: Працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Водночас стаття не містить обов'язку власника або уповноваженого ним органу попереджати працівників, звільнених за п.1 ст.40 КЗпП України, про те, що він знову здійснює прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України: Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 235 КЗпП України: У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Враховуючи зміну позовних вимог позивачем, останній не оскаржує самого звільнення, незаконність підстав звільнення, не заявляє вимог про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, лише просить його поновити на посаду, відповідно до вимог ст.42-1 КЗпП України, в чому йому було відмовлено, як він стверджує 1.09.2014. Проте, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки відповідно до вимог даної статті, працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40, протягом одного року має право на укладення трудового договору, а не поновлення на попередній посаді, у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Натомість, станом на 1.09.2014 на балансі Чепиліївського НВК був відсутній автотранспортний засіб (автобус), лише за наявності якого можливе прийняття на посаду водія, що передбачено Типовими штатними нормативами загальноосвітніх навчальних закладів, затвердженими Наказом міністерства освіти і науки України від 6.12.2010 № 1205. Наказом відділу освіти автотранспортний засіб передавався на баланс Чепиліївського НВК лише з 2.09.2014, про що був повідомлений під розписку представник відповідача 2.09.2014. Водночас зазначена стаття не містить обов'язку власника або уповноваженого ним органу попереджати працівників, звільнених за п.1 ст.40 КЗпП України, про те, що він знову здійснює прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.237-1 КЗпП України: Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Враховуючи, що порушень прав позивача у діях відповідача суд не вбачає, підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні. Розмір заявлених позивачем вимог не обґрунтовані. На підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 40, 42-1, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed