Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 09.01.1957 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони не мають спільних малолітніх та неповнолітній дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем не проживають разом як подружжя через те, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб і сім`ю, відсутнє взаєморозуміння. З 2018 року сторони спільне господарство не ведуть, спільно не проживають, шлюб має формальний характер, тому збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. В провадженні судді [PERSON] з 29.10.2019 перебувала вказана справа. Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2019 № 1444/0/15-19 суддю Лисичанського міського суду Луганської області [PERSON] , відряджено для здійснення правосуддя до Радомишльського районного суду Житомирської області строком на шість місяців із 14.06.2019. Строк відрядження судді Луньової Д.Ю. закінчився 14.12.2019. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019, головуючим суддею у даній справі визначено Сіренко Н.С. (а.с.16). Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С. від 03.01.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Також даною ухвалою суду було визначено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву (а.с.17). Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, копію ухвали та копію позовної заяви з додатками отримала 06.03.2020 за адресою місця проживання, яку повідомила суду (а.с.28,32). В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті про виклик в суд. Судові повістки, що направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення (а.с.22,30), а також за адресою фактичного проживання (а.с.48,49). В зв`язку з цим, виклик відповідача в судове засідання здійснювався телефонограмою (а.с.28,46) та шляхом розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про виклик до суду (а.с.31,45). З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.01.1957 перебувають у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (видане повторно) від 16.10.2019 серії [NUMBER] (а.с.6). Як зазначає позивач у позовній заяві, з відповідачем не можуть проживати разом як подружжя через відсутність порозуміння, втрати почуття кохання. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Сторонам судом надавався строк на примирення терміном у 6 місяців, проте, після спливу вказаного строку останні не примирились. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 3 ст. 115 СК України регламентовано, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач будь-яких заперечень не подала то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю I групи. Враховуючи майновий стан та вік відповідача, суд вважає за необхідне звільнити останнього від сплати судового збору, а витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 7, 24, 110, 112, 113, 115, 141, 157 СК України,

Outcome: approved