Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 5000 доларів США, кошти відповідач зобов'язувався повернути на першу вимогу позивача, але своїх зобов'язань не виконав, після претензії 12.09.2015 року борг не повернутий, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 123000 грн. Боргу, що є еквівалентом 5000 дол. США., стягнути відсотки в розмірі облікової ставки НБУ та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні 07.12.2015 року клопотав про відкладення розгляду справи для отримання правової допомоги, а в судове засідання 25.01.2016 року не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, причини неявки суду належно необгрунтував, заяв та клопотань суду не направив. На підставі ст.224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] 12.06.2012 року позичив у позивача грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов'язувався повернути по першій вимозі [PERSON], що стверджується власноручною розпискою відповідача в матеріалах справи. Встановленим є те, що позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів та відповідач отримав дану вимогу 12.09.2015 року, про що, також, особисто розписався. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем на підтвердження укладення договору позики між ним та відповідачем на суму 5000 доларів США суду надано вказану вище розписку. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. А також, додатково надано заяву-претензію позивача адресовану [PERSON] про повернення боргу, яку позичальник отримав 12.09.2015 року. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач на даний час борг не повернув. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі дійсно було укладено договір позики на суму 5000 доларів США на строк до 12.09.2015 року, про що свідчить розписка позичальника і претензія отримана позичальником. Встановленим є те, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасного повернення суми боргу, в обумовлений строк борг не повернув. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, згідно пояснень позивача та за офіційним курсом НБУ станом на 25.01.2016 року /1 дол. США =24,79 грн./, тобто, сума боргу становить 123 950грн. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму боргу. Позивач просить суд стягнути борг за договором позики з врахуванням нарахованих відсотків на суму боргу за весь час користування та при цьому послався на ст.. 625 ЦК України. При цьому суд виходить з наступного. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується вимог позивача про нарахування відсотків в розмірі облікової ставки НБУ на суму 4200 доларів США за сорок два місяці, суд вважає дану вимогу необґрунтованою та розрахунок відсотків є неаргументований, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторонами в розписці не визначено розмір відсотків та прострочення повернення позики відраховуються з 12.09.2015 року. Тобто, з дня вручення відповідачу претензії про повернення боргу, як то визначено домовленістю сторін договору позики і відображено в розписці [PERSON] від 12.06.2012 року. Встановлено, що позичальник мав повернути борг 12.09.2015 року, за період з 12.09.2015 року по 25.01.2016 року період прострочки становить 136 днів, 3% від 123950 грн. /123950 грн. х 0,03 % : 365 дн. х 136 дн. / становить 1385,52грн. Отже, на користь позивача з відповідача належить стягнути основний борг в сумі 123950 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 1385 грн.52 коп., всього 125 335 грн. 52 коп.. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1253,35 грн. /1% від 125335,52 грн./ Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: partial