Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1678/2016 від 11 квітня 2016 року в розмірі 34\~744,91 грн, що складається з: 32\~744,91 заборгованість за тілом кредиту та 2\~000 понесені банком судові витрати, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 27 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання призначене на 15:00 год 21 грудня 2021 року не з`явилися. Позивач бере участь у справі через свого представника [PERSON] , який скористався правом, наданим ч.3\~ст.211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у судові засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце такого, причин неявки не повідомив та не подав суду відзив на позовну заяву. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені\~ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4\~ст.223 ЦПК України). За умовами\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 11 квітня 2016 року між позивачем АТ «КРЕДОБАНК (до зміни найменування Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 1678/2016, згідно з яким банк зобов`язувався надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 143\~470,22 грн на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 01 квітня 2023 року і сплатити проценти за користування ним і комісії. На момент укладення договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки, надалі первинна процента ставка в розмірі 16,49 % річних з моменту видачі кредиту до 01 травня 2019 року; починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачуються згідно встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки. Сторонами погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту з реальною процентною ставкою (погашення кредиту здійснюється щомісячно в розмірі 2 897 грн) додаток до кредитного договору, що є його невід`ємною частиною. У передбачених кредитним договорам випадках банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про письмово повідомляє позичальника. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За вимогами ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 143\~470,22 грн кредиту, що підтверджується меморіальними ордерами № 16208978, № 16209010 від 11 квітня 2016 року та випискою банку про рух коштів по рахунку № [NUMBER] . Проте відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, а відтак згідно з розрахунком позивача станом на 08 червня 2021 року має заборгованість в розмірі 32\~744,91 грн за тілом кредиту. Указаний розрахунок відповідачем не заперечено, а тому береться судом до уваги. На досудову вимогу позивача щодо дострокового стягнення заборгованості відповідач не відреагував. З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, які нею не виконувалися належним чином, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі 32\~744,91 грн з відповідача з наданням переконливих доказів є підставними та позов підлягає задоволенню в цій частині. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Вимога про стягнення понесених банком судових витрат 2 000 грн є безпідставною з огляду на те, що такі не погоджені сторонами та не є судовими витратами у розумінні ст.133 ЦПК України. Суд не може визнати у якості єдиного належного доказу розрахунок заборгованості в підтвердженням вимог про стягнення 2 000 грн судових витрат, який є внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача, не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Водночас, у позовній заяві відвітній виклад обставин в обґрунтування таких вимог. Підсумовуючи наведене, у частині позовних вимог про стягнення понесених банком судових витрат у сумі 2 000 грн непідтверджених позивачем достатніми доказами, слід відмовити. Неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування та розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. За положеннями ст.141 ЦПК України\~на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 2 139,33 грн судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: dismissed