Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернувся\~\~ до суду з вказаним позовом до відповідача\~ , в якому просив\~\~\~\~ зобов»язати НВПП «Олєкс»\~ змінити дату її звільнення з 05.06.2015 року на день набрання рішенням суду законної сили, зобов»язати відповідача змінити формулювання причин звільнення з п.2.ч1 ст. 41 КЗпП на ч.1 ст. 38 КЗпП України, зобов»язати відповідача\~ обчислити иа виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.06.2015 року. Позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим,\~ що 04.06.2015 року вона надала відповідачу заяву про звільнення\~ з роботи з 05.06.2015 року в зв»язку з переїздом на нове місце мешкання. Того ж дня їй було запропоновано відпрацювати ще неділю, на що вона відповіла відмовою. Наступного дня позивачка прийшла на підприємство за трудовою книжкою і дізналася, що її було звільнено\~ наказом № 14- К від 05.06.2015 року у зв»язку з втратою довіри з боку власника та адміністрації підприємства. Вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують її права. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала в повному обсязі, зазначивши, що позивачку правомірно було звільнено за п.2 ст. 41 КЗпП України у зв»язку з втратою довір»я, оскільки за наслідками проведеної інвентаризації було встановлено наявність надлишків товарно-матеріальних цінностей на суму 7085,42 гривень та недостача на суму 10\~069, 92 гривень. Оскільки з 25.05.2015 року по 03.06.2015 року [PERSON] знаходилися на лікарняному, лише 04.06.2015 року надала лист непрацездатності та заяву про звільнення за власним бажанням, відповідач скористався своїм правом та звільнив [PERSON] на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у зв»язку з втратою довіри з боку власника та адміністрації підприємства за результатами проведеної інвентаризації. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків. Так судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] наказом № 1 від 10.01.2011 року була прийнята на роботу в НВПП «Олєкс» на посаду завідуючої аптечного пункту № 8 з 10.01.2011 року та з нею було укладено договір від 10.01.2011 року про повну матеріальну відповідальність. Наказом № 24/1 від 20.01.2015 року НВПП «Олєкс» в аптечному пункті № 8 було визначено проведення інвентаризації. Актом № 01 інвентаризації наявних коштів від 22 травня 2015 року , з яким [PERSON] була ознайомлена, як матеріально відповідальна особа, в аптечному пункті № 8 виявлена нестача в сумі 129\~280,00 гривень . За актом інвентаризації № 1 від 22.05.2015 року нестача товарно-матеріальних цінностей склала 2\~984,50 гривень. З пояснювальної, наданої [PERSON] 22.05.2015 року, вбачається, що вона не змогла пояснити нестачу та залишки за актом інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. 25.05.2015 року позивачка на роботу не з»явилася, через що відповідачем було направлено листа на адресу [PERSON] з вимогою з»явитися на роботу та надати пояснення про причини неявки на роботу. Зазначений лист отриманий [PERSON] особисто 29.05.2015 року. Сторонами не оспорювалося , що 04 червня 2015 року Кулик з»явилася на роботу та надала листок непрацездатності, відповідно до якого вона перебувала на лікарняному з 25.05.2015 року по 03.06.2015 року включно . В той же день , 04.06.2015 року , [PERSON] надала заяву про звільнення з 05.06.2015 року в зв»язку з переїздом на нове місце проживання. Наказом відповідача від 05.06.2015 року № 14-К [PERSON] було звільнено з посади завідуючої Аптечним пунктом № 8 Аптеки № 1 з 05.06.2015 року у зв»язку з втратою довір»я з боку власника та адміністрації підприємства за п.2 ст. 41 КЗпП України за наслідками проведеної інвентаризації 22.05.2015 року, встановлення надлишків та нестачі товарно-матеріальних цінностей. Пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що При розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Зі встановлених у судовому засіданні обставин справи, вбачається, що позивачем [PERSON], яка є матеріально-відповідальною особою, дійсно було допущено порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями, що підтверджено актом інвентаризації від 22.05.2015 року, поясненнями позивачки з приводу нестачі . Враховуючи, що відповідач не мав змогу звільнити позивача з понеділка 25.05.2015 року по 03.06.2015 року в період її тимчасової непрацездатності, відповідно до вимог ч.3 ст. 40 КЗпП , суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства. При цьому суд зазначає, що доводи позивача про те, що її права були порушені , і відповідач мав її звільнити за власним бажанням з 05.06.2015 року є безпідставними, оскільки пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Крім того, суд вважає, що [PERSON] не було надано належних доказів , що зумовлювали неможливість продовжувати роботу на підприємстві відповідача , також доводи позивача про те, що вона була звільнена власником через відмову залишитися на роботі на тиждень, після написання заяви , є необгрунтованами та спростовуються фактичними обставинами , встановленими в ході розгляду справи. З врахуванням викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно вимог ст. 88 ЦУПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed