Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 06.08.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4759,47 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та Правилами, тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Незважаючи на взяті на себе за договором зобов`язання, [PERSON] належним чином не виконує умови договору, у зв`язку із чим станом на 13.11.2019 року заборгованість по кредиту становить 18683,30 грн., що складається з наступного: 4125,81 грн. - заборгованість за кредитом; 5189,41 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 8558,83 грн. - заборгованість за пенею; 809,25 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, а позов просить задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином (а.с.54). Клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 06.08.2012 року [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.8). Згідно з п.п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 4759,49 грн. на строк 24 місяці, з 06.08.2012 року по 31.08.2014 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, оплати процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 238,16 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше, ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не наступив, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 809,25 грн. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. З розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] вбачається, що, станом на 13.11.2019 року, заборгованість становить 18683,30 грн., з яких 4125,81 грн. - заборгованість за кредитом; 5189,41 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 8558,83 грн. - заборгованість за пенею; 809,25 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди (а.с.5-6). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі №347/1910/15-ц. Також підписана сторонами генеральна угода не містить даних щодо розміру пені (а.с.8). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, посилається на витяг з Умов і Правил надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. До вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачем Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді умов щодо розміру пені, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. За таких обставин та враховуючи положення ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, вимоги позивача в частині стягнення 8558,83 грн. заборгованості за пенею не підлягають задоволенню. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість по кредитному договору в розмірі 10 124,47 грн., що складається з наступного: 41425,81 грн. - заборгованість за кредитом; 5189,41 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 809,25 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1040,80 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed