Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом (а.с.1-5 том1), який протягом розгляду справи неодноразово уточнював та яким остаточно на підставі ст.ст. 116,117 КЗпП України, ст.ст. 1158,1160 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість в розмірі 105412 грн. 22 коп., яка складається з заборгованості по заробітній платі в розмірі 3546 грн. 62 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 101865 грн. 60 коп.; заборгованість по авансовим звітам в сумі 42964 грн. 83 коп.; моральну шкоду в сумі 20000 грн. 00 коп. (а.с.103-105,150-152,166,167,218,219,227-229,246-248 том1). В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини. Він працював на посаді начальника філії «Апостолівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з 16.07.2013 року. Наказом № 16-к від 26.05.2014 року його було звільнено з посади начальника філії «Апостолівський райавтодор» ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України. Однак в день звільнення відповідачем з ним не було проведено повного розрахунку. За його розрахунком заборгованість по заробітній платі за період з липня 2013 року по травень 2014 року складає 1509 грн. 71 коп. (0 грн. 71 коп. (за липень 2013 року) + 25 грн. 00 коп. (за січень 2014 року) + 1159 грн. 14 коп. (за лютий 2014 року) + 262 грн. 76 коп. (за березень - травень 2014 року) + 62 грн. 10 коп. 10 (компенсація за невикористану відпустку) = 1509 грн. 71 коп.). Заборгованість по заробітній платі за не враховані у табелі обліку робочого часу дні за травень 2014 року (12 робочих днів) складає 2036 грн. 91 коп. Тобто, за його розрахунком загальна сума заборгованості по заробітній платі та вихідній допомозі складає 3546 грн. 62 коп. (1509 грн. 71 коп. (заборгованість за 2013-2014 роки) + 2036 грн. 91 коп. (за травень 2014 року) = 3546 грн. 62 коп.). Вважає дії відповідача незаконними, оскільки вони суперечать вимогам ст.116 КЗпП України. Тому відповідач у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день винесення судового рішення. За його розрахунком, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення і станом на 24.06.2016 року складає 101865 грн. 60 коп. Всього заборгованість перед ним станом на 24.06.2016 року складає 105412 грн. 22 коп. Крім того, у звязку з виробничою необхідністю та відсутністю коштів на рахунках підприємства, для забезпечення його належної роботи, він витрачав власні кошти на господарські потреби підприємства, тобто для придбання товарно-матеріальних цінностей (горюче-мастильних матеріалів тощо). Загалом, ним було витрачено на придбання товарно-матеріальних цінностей 42964 грн. 83 коп. Послався також на те, що від незаконних дій відповідача він зазнав моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях, переживаннях від того, що він залишився без коштів. Крім того, він був вимушений звільнитися з посади через те, що відповідачем не виділялися кошти для нормальної роботи очолюваної ним філії. При цьому він був вимушений витрачати свої грошові кошти, які по цей час йому не повернуті. Вважає, що завдяки такій політиці відповідача він втратив роботу і по цей час не працевлаштований. Все це негативно виразилося на стані його здоровя, він став нервуватися, був порушений його сон, погіршилися відносини з його близькими. Внаслідок цього він почав вживати заспокійливі ліки. Все це тягнеться майже два роки. Розмір завданої йому моральної шкоди він оцінив у 20000 грн. 00 коп. Позивач та його представник у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримали просили їх задовольнити. Позивач у судовому засіданні щодо вимоги про стягнення моральної шкоди доповнив, що він морально страждав та переживав від того, що з ним повністю не розрахувалися при звільненні. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. У матеріалах справи наявні заперечення відповідача проти позову (а.с.117,118 том1). Суд, вислухавши позивача, представників сторін, опитавши свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як установлено в судовому засіданні, наказом № 16-К про припинення трудового договору (контракту) від 26.05 2014 року позивача [PERSON] з 25.06.2014 року було звільнено з посади начальника філії «Апостолівський райавтодор» ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п.6 ст.36 КЗпП України) (а.с.6,8-11 том1). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, не виплатив позивачу при звільненні всі належні йому суми. Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні, з боку відповідача суду надані всі наявні документи, що були передані відповідачу від філії «Апостолівський райавтодор», начальником якої був позивач. Інших документів у відповідача немає. При розрахунку заборгованості по заробітній платі позивача перед відповідачем на день звільнення суд виходив з наступного. [PERSON] Графіку роботи працівників за травень 2014 року (а.с.16 том1) вбачається, що згідно затвердженого графіку робочі дні позивача [PERSON] визначені наступним чином: з 05.05.2014 року по 08.05.2014 року включно, з 12.05.2014 року по 16.05.2014 року включно, з 19.05.2014 року по 23.05.2014 року, з 26.05.2014 року по 30.05.2014 року. За посиланнями позивача, він фактично працював по 26.05.2014 року. Доказів, які б спростовували такі посилання, відповідачем, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, суду не представлено. У Табелі за травень 2014 рік, наданому відповідачем (а.с.139 том1) за 06.05.2014 року, 07.05.2014 року, 08.05.2014 року, 12.05.2014 року, 13.05.2014 року, 15.05.2014 року, 16.05.2014 року, 19.05.2014 року, 20.05.2014 року, 22.05.2014 року, 23.05.2014 року, 26.05.2014 року відсутні відомості щодо роботи позивача або відомості щодо причин невиходу на роботу у зазначені дні (відповідні клітини не заповнені). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він не затверджував табель наявний у матеріалах справи, у табелі підпис схожий на його, але це не його підпис. Представник відповідача в судовому засіданні не змогла пояснити з яких підстав робочі дні позивача (як зазначено в графіку) у травні 2014 року не були відмічені у Табелі. Натомість, представник відповідача суду пояснила, що можливо позивач в ці дні і працював згідно Графіку, а табель був заповнений неналежним чином. Доказів на підтвердження перебування позивача у зазначені дні у щорічній відпустці, на лікарняному, відпустці за свій рахунок тощо представник відповідача суду не надала, пославшись на відсутність будь-яких даних щодо цих обставин. Вказала, що за травень місяць 2014 року з позивачем був проведений розрахунок за три відпрацьовані дні, згідно табелю. З огляду на викладені обставини та виходячи з матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що 06.05.2014 року, 07.05.2014 року, 08.05.2014 року, 12.05.2014 року, 13.05.2014 року, 15.05.2014 року, 16.05.2014 року, 19.05.2014 року, 20.05.2014 року, 22.05.2014 року, 23.05.2014 року, 26.05.2014 року (12 днів) відповідач працював. Доказів зворотнього представником відповідача надано не було. З огляду на це, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі на 12 робочих днів, виходячи з наступного розрахунку. При розрахунку заборгованості по заробітній платі за травень місяць 2014 року суд виходить з наданої відповідачем довідки про доходи від 03.11.2015 року (а.с.119 том1), що відповідає положенням Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до вказаної довідки про доходи [PERSON], середньомісячна заробітна плата складає 2330 грн. 95 коп., середньоденна заробітна плата 186 грн. 48 коп. Таким чином, заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 2237 грн. 76 коп., виходячи з такого розрахунку: 186 грн. 48 коп. (середньоденна заробітна плата) х 12 робочих днів = 2237 грн. 76 коп. Оскільки до сьогоднішнього дня відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за 12 днів відпрацьованих у травні місяці 2014 року у розмірі 2237 грн. 76 коп., то ця сума підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку (за травень місяць 2014 року) за період з 27.05.2014 року по 02.07.2016 року (по день винесення рішення) у розмірі 97156 грн. 08 коп., виходячи з наступного розрахунку: 186 грн. 48 коп. (середньоденна заробітна плата позивача) х 521 робочий день (з 27.05.2014 року по день винесення рішення 02.07.2016 року (з урахуванням вихідних та святкових днів в цей період) = 97156 грн. 08 коп. На час звільнення позивача у відповідача перед позивачем була наявна заборгованість, виходячи з такого розрахунку. За весь період роботи позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 33896 грн. 52 коп., а також позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку (23 к.дн.) у розмірі 2642 грн. 78 коп. та вихідну допомогу у розмір 2330 грн. 95 коп., що підтверджується наказом (розпорядження) № 16-К про припиненні трудового договору (контракту) (Типова форма № П-8) від 26.05.2014 року (а.с.7 на звороті том1). Крім того, позивачу було нараховано заробітну плату за 3 робочих дні у травні 2014 року у розмірі 635 грн. 76 коп. (а.с.120 том1). Таким чином, позивачу за період з 16 липня 2013 року по 26 травня 2014 року було нараховано 39506 грн. 01 коп. (33896 грн. 52 коп. + 2642 грн. 78 коп. + 2330 грн. 95 коп. + 635 грн. 76 коп. = 39506 грн. 01 коп.). З цієї суми було утримано 7480 грн. 09 коп. Тому протягом вказаного періоду до виплати була нарахована сума 32025 грн. 92 коп., виходячи з такого розрахунку: 39506 грн. 01 коп. - 7480 грн. 09 коп. = 32025 грн. 92 коп. Станом на 26.05.2014 року позивачу було перераховано 26315 грн. 95 коп., що підтверджується матеріалами справи: 2252,00 грн. (а.с.170 том1) + 2271,00 грн. (а.с.176 том1) + 2178,92 грн. (а.с.177 том1) + 1350,00 грн. + 3599,00 (а.с.185,186 том1) + 2607,10 грн. (а.с.187,188 том1) + 2000,00 грн. (а.с.190,191 том1) + 815,30 грн. (а.с.192,193 том1) + 3237,60 грн. (а.с.194,195 том1) + 1541,72 грн. (а.с.197,198 том1) + 1509,00 грн. (а.с.201,202 том1) + 1536,00 грн. (а.с.203,204 том1) + 1418,31 грн. (а.с.205,206 том1) = 26315 грн. 95 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості станом на 26.05.2014 року складає 5709 грн. 97 коп., виходячи з такого розрахунку: 32025 грн. 92 коп. (нарахована позивачу сума до виплати протягом періоду з 16 липня 2013 року по 26 травня 2014 року ) - 26315 грн. 95 коп. (було перераховано позивачу протягом періоду з 16 липня 2013 року по 26 травня 2014 року) = 5709 грн. 97 коп. Після звільнення позивачу було перераховано: 16.06.2014 року 500 грн. 00 коп. (а.с.183 том1); 01.07.2014 року - 1000 грн. 00 коп. (а.с.181 том1); 08.08.2014 року - 3328 грн. 80 коп. (а.с.172 том1); 29.08.2014 року - 3271 грн. 85 коп. (а.с.173 том1). Тобто, остаточний розрахунок щодо заборгованості в розмірі 5709 грн. 97 коп. відповідач провів з позивачем 29.08.2014 року. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку щодо заборгованості в розмірі 5709 грн. 97 коп. за період з 27.05.2014 року по 29.08.2014 року у розмірі 12121 грн. 20 коп., виходячи з наступного розрахунку: 186 грн. 48 коп. (середньоденна заробітна плата позивача) х 65 робочих днів (з 27.05.2014 року по 28.08.2014 року (з урахуванням вихідних і святкових днів, дня остаточного розрахунку) = 12121 грн. 20 коп. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку (по заробітній платі за 12 днів травня 2014 року та щодо заборгованості в розмірі 5709 грн. 97 коп.) складає 109277 грн. 28 коп. (97156 грн. 08 коп. + 12121 грн. 20 коп. = 109277 грн. 28 коп.), який підлягає стягненню в примусовому порядку. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на свою користь заборгованість по авансовим звітам в сумі 42964 грн. 83 коп. задоволенню не підлягають, з огляду на те, що між позивачем і відповідачем не було жодних договірних відносин з проводу придбання для підприємства товарно-матеріальних цінностей, таких доручень відповідач позивачу не давав, а отже правових підстав для придбання для підприємства товарно-матеріальних цінностей у позивача не було. Тому і правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості по авансовим звітам в сумі 42964 грн. 83 коп. відсутні. Позивачем, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин щодо виробничої необхідності, щодо відсутності коштів на рахунках підприємства, що у разі не витрачання ним власних коштів на придбання товарно-матеріальних цінностей він повинен був нести відповідальність, передбачену посадовою інструкцією начальника філії, що такі дії ним були проведені за погодженням із керівництвом підприємства. Посадовою інструкцією начальника філії «Апостолівський райавтодор» дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (а.с.84-87 том1) не передбачено відповідальність за не витрачання власних коштів на придбання товарно-матеріальних цінностей. Не зазначено позивачем доказів щодо того, що майновим інтересам відповідача загрожувала небезпека настання невигідних для нього майнових наслідків, що проведені витрати були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії, як то передбачено ст.ст.1158,1160 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування цих вимог. [PERSON] №1 від 12.01.2015 року (а.с.126-132 том1), зважаючи на вказані в акті недоліки та порушення в оформленні перелічених звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, кредиторська заборгованість по бухгалтерському рахунку № 372 «Розрахунки з підзвітними особами» перед колишнім працівником філії «Апостолівський райавтодор» [PERSON] в загальній сумі 42934,83 грн. не підтверджується та підлягає виключенню з балансу. [PERSON] наказу №19 від 12.01.2015 року (а.с.125 том1) було приведено бухгалтерський облік та податковий облік у відповідність до діючих норм і стандартів з урахуванням висновків, викладених в акті від 12.01.2015 року №1. Враховуючи викладене, суд не може покласти в основу рішення докази надані позивачем в обґрунтування своїх вимог в цій частині (а.с.23-66 том1). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеними вимоги позову в частині завдання відповідачем позивачу моральної шкоди. Від незаконних дій відповідача, які полягають у не проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення, позивач дійсно зазнав моральних страждань, які виразилися у переживаннях від того, що він не міг отримати зароблені ним грошові кошти, вимушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав. Тому, відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача моральна шкода. Однак, на думку суду, розмір моральної шкоди, визначений позивачем у 20000 грн. 00 коп. є завищеним. Суд не приймає до уваги посилання позивача в обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн. 00 коп. на те, що він був вимушений звільнитися з посади через те, що відповідачем не виділялися кошти для нормальної роботи очолюваної ним філії, що він втратив роботу, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставини позивачем суду надано не було. Посилання позивача на те, що він по цей час не працевлаштований не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивач не позбавлений права влаштуватись на іншу роботу. Враховуючи викладене, суд вважає достатнім у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. 00 коп. В інших вимогах слід відмовити. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1666 грн. 35 коп., виходячи з такого розрахунку: 2237 грн. 76 коп. + 109277 грн. 28 коп. = 111515 грн. 04 коп. 1 % від 111515 грн. 04 коп. = 1115 грн. 15 коп. (судовий збір щодо вимог майнового характеру) + 551 грн. 20 коп. (судовий збір щодо вимог немайнового характеру) = 1666 грн. 35 коп.

Outcome: partial