Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення, мотивуючи вимоги тим, що відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення, тобто абонентом ТОВ «Таун Сервіс» за особовим рахунком № [NUMBER] . Разом з тим, відповідач в порушення положень чинного законодавства України, неналежно виконувала свої зобов`язання щодо утримання належного їй майна, не сплачувала за спожиті послуги з питного водопостачання та централізованого водовідведення, внаслідок чого за період з 20.04.2018 р. по 01.11.2019 р. включно утворилася заборгованість у розмірі 2086,25 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати за оплату послуг з отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 23 грн., та судовий збір у розмірі 1921грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.12.2019 вказану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Новопсковського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.01.2020 справа прийнята до провадження Новопсковського районного суду Луганської області, у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження та у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України ухвалено розглядати справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 20.02.2020 до суду надійшов відзив відповідача, а також клопотання про розгляд даної цивільної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.02.2020 справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 16.03.2020. \~ \~ \~ \~ 26.02.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався в зв`язку з заявами відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням карантинних заходів. Ухвалою суду від 27.01.2021 в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи через встановлення карантинних заходів відмовлено, розгляд справи відкладено до 18.02.2021. 18.02.2021 в задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів та огляд доказів за їх місцезнаходженням відмовлено, розгляд справи відкладено до 02.03.2021. Ухвалою суду від 02.03.2021 відповідачу було встановлено строк для подання заперечення на відповідь на відзив до 09.03.2021. Ухвалою суду від 16.03.2021 відмовлено в задоволенні заяви відповідача про продовження (поновлення) строку для подання заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 20.02.2020 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, в наданих раніше в судове засідання заявах наполягала на відкладенні розгляду справи до закінчення строку дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Із врахуванням вищевикладеного, повідомлені відповідачем причини неявки у судове засідання суд визнає неповажними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого 20.04.2018 р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 187009795 від 31.10.2019р. Відповідач [PERSON] є абонентом ТОВ «Таун Сервіс» м. Сєвєродонецьк та отримує від нього послуги. Між відповідачем та позивачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг (послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення). З копії виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунку сум, що стягуються за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою надання послуги: [ADDRESS] вбачається, що позивачем була надана послуга відповідачу з питного водопостачання та централізованого водовідведення у повному обсязі, проте в порушення вимог чинного законодавства України, що регулює правовідносини у сфері надання комунальних послуг, свої зобов`язання по проведенню оплати спожитих комунальних послуг відповідач не виконувала, внаслідок чого за відповідачем за період з 20.04.2018 р. по 01.11.2019р. включно утворилася заборгованість у розмірі 2086,25 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.4 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» суб`єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання є споживачі питної води. Статтею 22 цього Закону передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів та послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно із пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. Відповідно до п.п.1 п. 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Як вбачається зі змісту ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10.01.2002, споживач питної води зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала взяті на себе перед позивачем зобов`язання. Докази звернення відповідача [PERSON] в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідачем не було надано будь - яких доказів, які свідчать про те, що позивач не надає такі послуги. У випадку небажання сплачувати послуги з питного водопостачання та централізованого водовідведення, відповідач не була позбавлена можливості відмовитись від цієї послуги шляхом подання виконавцю комунальної послуги відповідної письмової заяви та офіційного документа, який підтверджує тимчасову відсутність споживача або членів його сім`ї, або подання споживачем виконавцю комунальної послуги заяви про відключення водопостачання шляхом опломбування запірних вентилів у квартирі. Однак [PERSON] не скористалася даною можливістю та у період з 20.04.2018 р. по 01.11.2019 р. не зверталася до ТОВ «Таун Сервіс» з будь-якими заявами щодо відключення її від постачання води. Суд критично ставиться до доводів відповідача [PERSON] стосовно того, що позивач жодного разу протягом трьох років не надіслав до неї пропозицію укласти договір про надання відповідних комунальних послуг у багатоквартирному будинку і відсутність укладеного договору про надання послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення між позивачем та відповідачем є доказом неотримання вказаних послуг. Оскільки спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги». У чинність ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником даний Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У чинність ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, зазначено, що хоч у частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Також суд вважає безпідставними посилання відповідача [PERSON] на те, що доданий до позову розрахунок розміру заборгованості за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення є підробленим доказом з огляду на таке. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] не підтвердила належними та допустимими доказами, що розрахунок розміру заборгованості за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення є підробленим доказом . Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному сторонами, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує, те, що позивачем ТОВ «Таун Сервіс» сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн., з урахуванням того , що позовні вимоги задоволено в повному обсязі з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по справі, які полягають у витратах на оплату послуг з отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від № 187009795 від 31.10.2019р. у розмірі 23грн., понесення яких підтверджується квитанцією № 7300599 від 31.10.2019. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат пов`язаних з отриманням інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у загальному розмірі 23 грн.

Outcome: approved