Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 28.12.2007р. між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPCHG50000004390 від 28.12.2007р. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 37625,00 грн. на термін до 29.06.2019 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 20.08.2018 року має заборгованість в розмірі 101310,82 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 101310,82 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що між банком та ним було укладено іпотечний кредит на загальну суму 227 000,00 грн., а саме: № ZPCHG40000004390 від 28.12.2007р. на 189375,00 грн. та № ZPCHG50000004390 від 28.12.2007р. на 37625,00 грн. Станом на 01.10.2018р., відповідно до наданої банком виписки по рахунку, на погашення заборгованості за іпотечним кредитом зараховано 699 557,95 грн. Крім того, 09.07.2018р. ним в повній мірі виконані умови договору та вимоги банку, щодо погашення заборгованості за кредитами та дострокового погашення кредитів. Вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі (а.с. 49-53). В судовому засідання представник АТ КБ «Приватбанк» Заболотна Р.В. позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Хоча підтвердила заперечення відповідача, що існував ще один договір, на погашення якого перераховувалися кошти відповідача, які він сплачував по договору № ZPCHG50000004390 від 28.12.2007р. Чому кошти, які сплачував відповідач перераховувалися згідно іншого договору від 08.05.2014р. представник позивача сказала, що дати пояснення не може, хоча не заперечувала того факту, що відповідач договір від 08.05.2014р. не підписував. Також не могла пояснити, чому у розрахунку заборгованості наданого позивачем не відображено сплату заборгованості відповідачем у сумі 3296,14 від 25.07.2014р., у сумі 717,49 грн. від 28.08.2014р., у сумі 708,11 грн. від 26.09.2014р. Не могла пояснити і той факт, чому кошти сплачені відповідачем зараховувалися не за договором № ZPCHG50000004390 від 28.12.2017р., а за іншим договором № ZPCHG40000004390 від 28.12.2007р., хоча першочергове погашення повинно розподілятися на погашення заборгованості на початковий внесок та на погашення заборгованості за основним кредитом. Представник відповідача [PERSON] . та відповідач [PERSON] проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що кредит сплачений в повному обсязі. Крім того, представник відповідача пояснила, що існував ще один договір, на погашення якого перераховувалися кошти відповідача. Відповідач заборгованість сплачував згідно договору № ZPCHG50000004390, а зараховувалася заборгованість згідно іншого договору від 08.05.2014р., який відповідач не підписував та не знав про його наявність. Також пояснила, що у розрахунку заборгованості наданого позивачем не відображено сплату заборгованості відповідачем у сумі 3296,14 від 25.07.2014р., у сумі 717,49 грн. від 28.08.2014р., у сумі 708,11 грн. від 26.09.2014р. Зазначила, що першочергове погашення коштів повинно розподілятися на погашення заборгованості на початковий внесок та на погашення заборгованості за основним кредитом відповідно до договору № ZPCHG50000004390. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши сторони, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Свобода договору проявляється і при виборі сторонами способів забезпечення договірних зобов`язань, та вибір і застосування форм відповідальності та їх співвідношення при порушенні договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № ZPCHG50000004390 від 28.12.2007р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 37625,00 грн. на термін до 29.06.2019 року. Позичальник (як вважає позивач) свою частину зобов`язань щодо сплати кредиту, відсотків та пені не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 101 310,82 грн., яка складається з наступного: 23205,95 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 36876,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 41 228,41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що не допускається одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов. У відповідності зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Нормами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання боргового зобов`язання, повинен, на вимогу кредитора, сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник затримує повернення чергової частини позики. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач в обґрунтування позову надав розрахунок заборгованості за кредитним договором № ZPCHG50000004390 від 28.12.2007р. станом на 16.08.2018р. Так, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства, в тому числі справедливості, добросовісності і розумності. Позивачем надано копію виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 28.01.2008р. по 01.02.2019р. Даною випискою позивачем підтверджено факт оплати, в тому числі й після 31.01.2014р. Поновлюється зарахування і розподіл оплат 02.04.2012р. на Державну іпотечну установу до 13.05.2017р. Випискою підтверджено факт розподілу оплати на кредитний договір № ZPCHG50000004390 від 28.12.2007р.: 25.07.2014р. у сумі 3296,14 грн., від 28.08.2014р. у сумі 717,49 грн., від 26.09.2014р.у сумі 708,11 грн., які не відображено у розрахунку заборгованості наданого позивачем. Відповідно до виписки по нарахуванню відсотків за період з 10.12.2012р. по 06.02.2019р. сума відсотків складає 42 663, 15 грн. (т.2 а.с. 47-57). Суду позивачем надані виписка по рахунку № 220958067701 (т.2 а.с. 111-122) нарахування відсотків та погашення заборгованості за період з 03.03.2009р. по 10.12.2017р., остання бухгалтерська операція «перенесення сальдо у зв`язку зі зміною рахунків» та виписка по рахунку № [NUMBER] нарахування відсотків та погашення заборгованості за період з 29.12.2007р. по 06.02.2019р. з перерваним періодом з 30.03.2009р. по 02.04.2012р. Таким чином, виходячи з інформації наданих банком виписок, відсотки за кредитним договором № ZPCHG50000004390 від 28.12.2007р. нараховувались на два балансові рахунки одночасно в період з 02.04.2012р. по 10.12.2017р. Вказаний факт неправомірного нарахування відсотків за одним кредитним договором підтверджено і випискою по зарахованим оплатам, а саме 28.01.2014р. сплачені відсотки розподілені банком у сумі 568,81 грн. на рахунок № [NUMBER] , а у сумі 608,05 грн. на рахунок № [NUMBER] . У завірених представником банку виписках по рахунку № [NUMBER] неодноразово оплата розподіляється на договір від 08.05.2014р. (26.09.2014, 28.10.2014, 24.02.2016, 23.03.2016, 31.05.2016), але позивачем суду не надано копію відповідного договору від 08.05.2014р. з підписами сторін, на який зараховувалася оплата. Крім того, відповідно до виписки по нарахованій пені за період з 08.05.2012р. по 07.02.2019р. (т.2 а.с. 58-87), сума пені складає 51 630,36 грн., тобто відсотки і пеня нараховуються позивачем по дійсний час. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 28.03.2018р. по справі № 444/9519/12 в якій зазначено, що після спливу визначеного строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється. А отже, судом виявлено протиріччя у наданих банком документах по нарахуванню сум по відсотках та пені. Відповідно до ч.2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Таким чином вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 36876,46 грн. та пені в сумі 41228,41 грн. не ґрунтується на законі тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання по кредитному договору, за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, тому слід стягнути суму боргу, яка виникла станом на 16.08.2018 року і складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у сумі 23205,95 грн. Відповідно до платіжного доручення № ВOJ60B1NIH від 20.08.2018р. при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 гривні. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлено у сумі 101310,82 грн., до стягнення підлягає заборгованість у сумі 23205,95 грн., тобто 22,90% (23205,95х100:101310,82). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 403,50 грн. судового збору (1761 х 22,90%). На підставі викладеного,

Outcome: partial