Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої внаслідок скоєння злочину у кримінальному провадженні № 12019170300000273, посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку завдану шкоду не відшкодував, просив суд: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] матеріальну шкоду у розмірі 4983,29 грн.; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Представник позивача, адвокат Мосієнко В.Б., вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Враховуючи подані заяви, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 19.04.2019 року вироком Полтавського районного суду Полтавської області від по справі №545/798/19 гр. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. Із змісту вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 19.04.2019 року вбачається, що 17.03.2019 близько 21 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи поблизу господарства [PERSON] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, застосовуючи фізичну силу, викрав з території вказаного господарства 8 секцій металевого паркану, зеленого кольору, з металевих кутиків, розміром 160 см. на 230 см., вартість якого, відповідно до висновку експерта № 1084 від 27.03.2019 року становить 4983,29 грн., яким господарство було огороджене, та в подальшому з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме здав до метало-приймального пункту, таким чином завдавши потерпілому [PERSON] матеріального збитку на загальну суму 4983,29 грн. Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких підстав суд вважає, що вироком Полтавського районного суду від 19.04.2019р. підтверджено вину [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, та як наслідок завдано матеріального збитки потерпілій особі - [PERSON] у розмірі - 4983.29 грн. У зв`язку з тим, що цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, під час розгляду кримінальної справи не розглядався, а тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства для захисту свої порушених майнових прав. Згідно ч.7 ст.127 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно статей 316 і 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, на власний розсуд. Разом з тим, власник, права якого порушені, відповідно до ст. 386 ЦК України має право на відшкодування завданої йому матеріальної і моральної шкоди. Згідно ст.ст.15,16ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 22,23 ЦК України особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За даних підстав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , в частині відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок скоєння злочину у кримінальному провадженні № 12019170300000273 є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, а тому підлягає задоволення. Крім цього, суд вважає, що позивачу, як потерпілому внаслідок викрадення, належного йому майна було заподіяно також моральної шкоди, на відшкодування він має законне право відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. Моральна шкода, заподіяна позивачу, полягає, у порушенні його права власності, у моральних переживаннях у зв`язку зі знищенням належного йому транспортного засобу, що, у свою чергу, викликало інші негативні наслідки, зокрема, порушення звичайних життєвих зв`язків через відсутність власного транспорту. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільним справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року. зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайновоі) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернуто увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, у п. 3 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, шкода, завдана позивачу [PERSON] є наслідком неправомірних дій [PERSON] , винність якого доведена повністю вироком суду. Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступінь моральних та психічних переживань позивача з приводу неправомірних дій відповідача, та вважає, що сума 3000 грн. в повній мірі зможе компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду, в іншій частині позовних вимоги про стягнення моральної шкоди. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial