Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійними договорів поруки. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11.09.2015 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці було задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до зазначеного позову 06.03.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11311387000 відповідно до умов якого було отримано кредит у розмірі 42130 доларів США. З метою забезпечення зобовязань на цим кредитним договором між [PERSON] та Банком було укладено договір поруки №186021 від 06.03.2008 року і Додаткову угоду №1 від 25.08.2009 року до договору поруки де [PERSON] як поручитель надав згоду забезпечувати даний кредит. Крім того 07.03.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту №11311501000 відповідно до умов якого отримано кредит у розмірі 47870 доларів США. З метою з метою забезпечення зобовязань на цим кредитним договором між [PERSON] та Банком було укладено договір поруки №186036 від 07.03.2008 року і Додаткову угоду №1 від 25.08.2009 року до договору поруки де [PERSON] як поручитель надав згоду забезпечувати даний кредит. Заперечуючи проти таких вимог Банку у апеляційній інстанції [PERSON] просив відмовити у задоволені вимог Банку про стягнення з нього боргу як поручителя у відповідності до положень ч.1, ч.4 ст.559 ЦК України, а також у звязку із спливом позовної давності. Також зазначав, що вказані договори поруки та додаткові угоди до них він не укладав та не підписував. За результатом розгляду апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.09.2015 року рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 15.02.2016 року подану апеляційну скаргу задоволено частково та відмовлено у задоволені позовних вимог Банку в частині стягнення боргу з [PERSON] як поручителя. 21.06.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було частково задоволено касаційну скаргу Банку та рішення Апеляційного суду Чернівецької області в частині вимог Банку до [PERSON] скасовано та передано на новий апеляційний розгляд. За результатом нового апеляційного розгляду у задоволені апеляційної скарги [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.05.2015 року відмовлено. Враховуючи вищевикладене з посиланням на норми матеріального та процесуального права, оскільки ним не підписувались зазначені договори поруки та додаткові угоди до них, просив суд визнати їх недійсними. Представником відповідача було надано відзив на позовну заяву відповідно до якого Банк вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим оскільки питання укладання договорів поруки та додатків до них були, поряд з питанням стягнення боргу, предметом спору при розгляді справи №727/10418/14-ц за позовом АТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитними договорами. Оскаржуючи дане рішення в апеляційній інстанції [PERSON] клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв і як наслідок апеляційним судом було відхилено доводи [PERSON] щодо недійсності договорів поруки, оскільки вимог про визнання їх недійсними він не заявляв, а тому ці договори є дійсними. В подальшому переглядаючи рішення апеляційного суду Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі встановив, що [PERSON] укладаючи (підписуючи) договори поруки підтвердив, що він повністю розуміє всі умови основного договору , свої права та обовязки за договором та погоджується з ними (п.5.1 договорів поруки). Отже рішеннями судів у справі №727/10418/14-ц було встановлено обставини укладання (підписання) [PERSON] оспорюваних договорів поруки та їх дійсності. Тому вважає, що обставини дійсності договорів поруки не підлягають доказуванню у даній справі оскільки вони є встановленими в силу вимог ч.4, ч.5 ст.82 ЦПК України. На підставі викладеного просили відмовити у задоволені позову. За клопотанням представника відповідача судом було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у ньому та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позов з підстав викладених у відзиві. Третя особа [PERSON] в якості свідка відмовилась від дачі будь-яких пояснень на підставі ст. 63 Конституції України. Суд заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності\~до ч.1,\~ч.2\~ст.89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.09.2015 року задоволено позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто солідарно заборгованість за кредитними договорами №11311387000 від 06.03.2008 року та кредитному договору №11311501001 від 07.03.2008 року. Відповідно, при розгляді зазначеної справи судом було встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11311387000 від 06.03.2018 року відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 42130 доларів США. Зобовязання за цим кредитним договором поруки забезпечено договором поруки №186021 від 06.03.2008 року укладеного із поручителем [PERSON], Додатковою угодою №1 від 25.08.2009 року до договору поруки №186021 від 06.03.2008 року, поручитель [PERSON] надав згоду забезпечувати змінене зобовязання. Також відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту №11311501000 від 07.03.2008 [PERSON] отримала кредит у розмірі 47870 доларів США. Зобовязання за цим договором було забезпечено договором поруки №186036 від 07.03.2008 укладений з поручителем [PERSON], який Додатковою угодою №1 від 25.08.2009 року до договору поруки №186036 від 07.03.2008 року надав згоду забезпечувати змінене зобовязання (а.с. 9-13). Позивач звертаючись із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договору поруки №186021 від 06.03.2008 року, договору поруки №186036 від 07.03.2008 року та додаткових угод до цих договорів від 25.08.2009 року посилався на те, що вказані договори та угоди він не підписував. Частиною першої статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.3 ч.4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Порука у відповідності до ч.1 ст. 546 ЦК України є правочином забезпечення виконання зобовязання. Згідно ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. У відповідності до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею ч.1 ст. 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до Висновку експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1343-К від 28.11.2018 року, який надано на підставі призначеної судом почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали від 05.10.2018 року, підписи у графах «Поручитель» в Договорі поруки №186021 від 06.03.2008 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» - виконанні не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]. Підпис у графі «Поручитель» в Додатковій угоді №1 від 25.08.2009 року до договору поруки №186021 від 06.03.2008 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підписи у графах «Поручитель» в Договорі поруки №186036 від 07.03.2008 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» - виконанні не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]. Підпис у графі «Поручитель» в Додатковій угоді №1 від 25.08.2009 року до договору поруки №186036 від 07.03.2008 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Згідно ст. 110 ЦПК України Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Доводи представника відповідача що дійсність спірних правочинів встановлено судовими рішенням у справі №727/10418/14-ц, а отже не підлягають доказуванню судом не можуть прийняті, оскільки предметом розгляду цивільної справи №727/10418/14-ц за позовом АТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було стягнення заборгованості за кредитними договорами. [PERSON] хоча і зазначав про те, що він не підписував спірні договори, однак вимог про їх недійсність не заявляв, а отже дійсність даних договорів не була предметом судових розглядів. Як і не приймаються судом доводи представника відповідача, щодо Висновку експерта, стосовно того, що було недостатньо зразків підпису для проведення експертизи, оскільки експерта було попереджено про кримінальну відповідальність та вразі недостатності матеріалів для проведення почеркознавчої експертизи вона б не була виконана. Крім того експертом надано Висновок щодо підписів у спірних договорах у категоричній формі, що виключає сумніви у даному Висновку. Враховуючи викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що позивач не підписував спірні договори, суд приходить до обґрунтованого висновку про визнання Договорів поруки №186021 від 06.03.2008 року, №186036 від 07.03.2008 року та Додаткових угод до них від 25.08.2009 року недійсним на підставі\~статті 215 ЦК України, оскільки у [PERSON] не було волевиявлення на укладення цих правочинів, а отже позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати повязані із розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, сума сплаченого позивачем судового збору та витрат за проведення експертизи підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved