Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0,2515 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що він є спадкоємцем першої черги після смерті батька, відповідач [PERSON] також є спадкоємцем першої черги, однак у встановлений законом строк відмовився від прийняття спадщини. Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. Спадщину після смерті батька він прийняв вчасно, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Позивач зазначає, що він частково реалізував свої спадкові права, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначені земельні ділянки. Але реалізувати свої спадкові права в повній мірі в позасудовому порядку не має можливості, оскільки нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння, які б підтверджували його належність померлому батьку. У зв`язку з чим він змушений звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 03.10.2019. 03.10.2019 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Підготовче судове засідання призначено на 31.10.2019. 31.10.2019 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 14.11.2019 у зв`язку з витребуванням доказів, продовжено строк проведення підготовчого провадження до 30.11.2019. 14.11.2019 ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 13.12.2019. 13.12.2019 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Судове засідання призначено на 15.01.2020. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден у повному обсязі. Представник відповідача Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування судового засідання технічним засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачами позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Закотне Новопсковського району Луганської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області 03.07.2017. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку під літ. «А-1» площею 41,10 кв. м., рік забудови - 1972; веранди під літ. «а» площею 21,3 кв.м.; сараїв під літ «Б», «Г», «Д», «Е», «К», гаражу під літ. «В.», погрібу під літ. «п/г»; огорожі під літ. «N1, N2, N3»; колодязя під літ. «N4», вартість якого згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна складає 48996,00 грн.; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2515 га, кадастровий номер 4423382000:08:001:0077, розташованої по [ADDRESS] ; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 4423382000:08:001:0076, розташованої по [ADDRESS] . Судом встановлено, що у відповідності до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданим Закотненською сільською радою Ворошиловградської області 01.11.1976, де в графі «Батько» зазначений « [PERSON] » (російською мовою). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Матеріалами справи встановлено, що позивач спадщину, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , прийняв, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем і у встановлений законом шестимісячний строк не заявив про відмову від спадщини, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області 19.09.2018 за вих.№ 857, матеріалами спадкової справи № 201/2017. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Дослідженням спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] 27.01.2018 у визначений законом строк подав заяву, адресовану компетентним органам України, про відмову від спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON] , на користь позивача [PERSON] Вказана заява посвідчена секретарем Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області Сергієнко В.О., зареєстрована в реєстрі за № 45. Крім того, судом встановлено, що будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у визначений законом строк не зверталися, особи, які мають обов`язкову частку у спадщині, відсутні. Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як спадкоємець за законом після смерті батька [PERSON] позивач 14.09.2017 звернувся до компетентних органів України із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області була заведена спадкова справа №61341034, (номер у нотаріуса 201/2017) від 06.10.2017, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49368577 від 06.10.2017. Судом встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49368442 від 06.10.2017. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №201/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що на частину спадкового майна, а саме: земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2515 га, кадастровий номер 4423382000:08:001:0077, та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 4423382000:08:001:0076, розташованих по [ADDRESS] , позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про право на спадщину за законом серії ННА 823376, ННА 823375 від 28.02.2018, зареєстрованими в реєстрі за №423 та 422 відповідно; витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137713480 від 14.09.2018, № 115613711 від 28.02.2018. Разом з тим, постановою нотаріуса від 28.02.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з посиланням на відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказаний будинок. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті батька, однак не може цього зробити так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно - житловий будинок. З приводу належності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований в 1972 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі - Інструкція). Відповідно до Інструкції, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці , провулку , площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці , провулку , площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці , провулку , площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки №288 від 16.04.2019, виданої виконкомом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, згідно запису в погосподарській книзі Закотненської сільської ради головою домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, підтверджено право власності померлого [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, подружжя, батьки. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька [PERSON] , інший спадкоємець першої черги за законом [PERSON] у визначений законом строк відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, спадкоємці за заповітом, а також спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині, відсутні, позивач має право отримати у спадщину зазначене вище домоволодіння. Таким чином, є всі достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння за позивачем. За таких обставин, враховуючи інтереси позивача, а також те, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачами до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн. та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 192,10 грн. з кожного.

Outcome: approved