Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до відповідачів про визнання договору дійсним, зазначаючи, що 11 листопада 1993 року між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу (біржову угоду) на Одеській товарній біржі , яка була зареєстрована у журналі реєстрації біржових угод під №734 від 11.11.1993р., за умовами якого придбав у продавців квартиру загальною корисною площею 57,7 кв.м. та складається з 2-х жилих кімнат жилою площею 36,9 кв.м. розташовану за адресом [ADDRESS] за 2\~000\~000 (два мільйони) карбованців. Оскільки відповідачі ухилилися від нотаріального оформлення договору, на цей час позивач втратив можливість посвідчити правочин нотаріально та не може розпоряджатися своєю нерухомістю на свій розсуд без визнання договору купівлі-продажу, укладеному на біржі, дійсним, він був змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач у судове засідання не з'явився, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, та слухати справу без фіксації судового процесу. Відповідачі по справі у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 1993 року на Одеській товарній біржі був укладений Договір № 734 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресом [ADDRESS], між [PERSON], який діяв на підставі довіреності, зареєстрованої 2-ою Одеською нотаріальною конторою від 10.11.1993р. за №3-9557, в інтересах продавців [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з одного боку, та [PERSON], в якості покупця, з другого боку. Право особистої приватної власності на квартиру було зареєстровано за мною 02.12.1993р. Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації кн. 45нр стр.133-80. Зазначений договір був виконаний сторонами повністю, протизаконних умов угода не містить, відомості щодо претензій з боку сторін договору відсутні, відповідачі виселилися з квартири, а, у свою чергу, позивач з членами своєї сімї вселились в житло, мешкають у ньому та сплачують комунальні платежі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР1963 р., за договором купівлі-продажу продавець зобовязаний передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязаний прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст.ст.8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Члени товарної біржі мають право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів допущених до обліку на товарній біржі. Однак при оформленні угоди не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст.227\~ЦК УРСР 1963 р., оскільки згідно із вимогами ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~такий договір не підлягав нотаріальному посвідченню. Згідно зі\~ст.47 ЦК УРСР 1963 р. нотаріальна форма договору обовязкова у випадках, передбачених законом, інакше договір вважається недійсним. Незважаючи на обовязковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускає можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Згідно з ч.2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 р., якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Щодо визнання поважними причин пропуску позовної давності суд зазначає, що до угоди, укладеної 11 листопада 1993 року, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року щодо позовної давності підлягають застосуванню положення цього Кодексу. Натомість суд вважає поважними причини пропуску строку позовної давності з боку позивача, оскільки останньому стало відомо про своє порушене право лише у 2017 році, про що позивач звернувся із відповідною заявою.

Outcome: approved