Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 27 вересня 2014 року між [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АІ/0976357, яким застраховані ризики завдання збитків третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 2107, д/н [NUMBER]. 25 січня 2015 року об 11 годині 30 хвилин на перетині вулиць Чарівна Бочарова в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням водія [PERSON], який перебував у стані алкогольного спяніння. Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2015 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. На підставі полісу № АІ/0976357 від 27 вересня 2014 року [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] у розмірі 4403,73 грн. У звязку з тим, що відповідач на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного спяніння, [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27, п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право регресної вимоги до водія. Однак претензія позивача про сплату фактично понесених витрат у порядку регресу залишилась без задоволення, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, позивач про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 39-42, 50-51). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 33, 48, 53, 57), про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заперечень проти позову чи клопотань на адресу суду не надав. У звязку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 25 січня 2015 року приблизно об 11 годині 30 хвилин водій [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись в м. Запоріжжя по вул. Чарівна вул. Бочарова з боку вул. Цитрусова, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], пд. керуванням водія [PERSON], чим порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 13.1 [PERSON] дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі пошкоджено, постраждалих не має. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 340 грн. (а.с. 9). А постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 4000 грн. (а.с. 8). Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому встановлено, що 27 вересня 2014 року між [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АІ/0976357 (а.с. 21). Цим договором, зі строком дії з 20 липня 2014 року до 17 липня 2015 року, застраховані ризики завдання збитків третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 2107, д/н [NUMBER]. [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування» після виникнення страхового випадку на підставі заяви [PERSON] та наданих документів (а.с. 10-20) сплатила останньому страхове відшкодування за шкоду, яка складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля, на загальну суму 4403,73 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 166587 від 01 квітня 2015 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, що відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі сплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхових після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У судовому засіданні встановлено, що відповідач на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного спяніння, тому з [PERSON] на користь [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування» має бути стягнута сума майнових витрат, понесених позивачем на виконання зобовязання по відшкодуванню шкоди. Разом з тим, [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування», як позивач, у резолютивній частині позову просить стягнути з відповідача [PERSON] страхове відшкодування в порядку регресу, проте у мотивувальній частині свого позову у цій справі посилається одночасно на положення закону, які регулюють як регрес (ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), так і суброгацію (ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»), застосування одних виключає можливість застосування інших. Однак, ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. Так, за змістом ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з: життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Згідно зі ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. [PERSON] регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобовязанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. [PERSON] регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те, що страховик виконав обовязок за страховим зобовязанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобовязання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Розяснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Для реалізації страховиком цього права, страхувальник зобовязаний передати усі документи і докази, які він має, і виконати дії, необхідні для здійснення права вимоги. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема, ст. 1191 ЦК України, а також ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації, відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування», встановлено особливий правовий режим. В даному випадку, у [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право регресу у звязку з виконанням останнім свої зобовязань за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, а тому судовому захисту підлягає лише порушене право. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] «Страхова компанія «АХА Страхування» в порядку регресу суми збитків у розмірі 4403,73 грн. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 грн., який останнім був сплачений при подачі позовної заяви (платіжне доручення а.с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: partial