Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що17.09.2019 року близько 07.00 год. він рухався на своєму автомобілі Фіат Добло по Кіндійському шосе в м. Херсоні. В районі площі Чорновола його зупинив поліцейський УШІ в Херсонській області лейтенант поліції Кисельов І.В. і виніс відносно нього постанову про адміністративне правопорушення передбачене п.п.8.7.3. ПДР, за ст.122 ч.2 КУпАП України, внаслідок чого застосовано адміністративне стягнення у виді штраф у розмірі 425 грн. Він був незгоден з рішенням поліцейського та 19.09.2019 подав заяву на ім`я начальника УПП з проханням об`єктивно розглянути винесену постанову про накладення штрафу. 02.10.2019 року він в УПП отримав відповідь на заяву, про те, що підстав для скасування вищевказаної постанови відсутні. Того ж дня він подав заяву на перегляд відеозапису. який був у патрульних поліцейських. 08.10.2019 року він отримав відповідь, що запис з сертифікованого відеореєстратора автомобіля патрульної поліції відсутній, а працівниками патрульної поліції здійснювався тільки запис на нагрудну камеру, що підтверджує його невинуватість. Також, він був змушений неодноразово звернутись і бути на особистому прийомі до начальника УШІ в Херсонській області, а також його заступника, але після і їх некомпетентних дій і розмов, а також абсурдних письмових відповідей вважаю, що йому завдано невідворотної моральної шкоди, яка виразилась у моральних переживаннях, сильних душевних стражданнях, приниженні честі і гідності, які в подальшому проявилися на стані його здоров`я. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного(стаціонарного) хворого від 20.10.2020, виданої Херсонською міською клінічною лікарнею ім. О.С. Дунайського, поліклінікою №1 в жовтні місяці2019 року, після пережитих психоемоціональних стресів йому був встановлений діагноз: цукровий діабет 2 типу, своє погіршення здоров`я він повністю пов`язую з його сильними душевними стражданнями, переживаннями від незаконних дій співробітників і посадових осіб УШІ в Херсонській області, яке сталося протягом 2019-2020 років.За період з жовтня 2019 року він неодноразово звертався за медичними послугами, проходив обстеження та здавав різні аналізи, в зв`язку з різким погіршення здоров`я, про що свідчать акти про надані медичні послуги та виписки із медичної картки. Для встановлення справедливості він звернувся з позовом до суду з метою скасувати незаконне рішення патрульної поліції, рішенням Херсонського міського суду Херсонської області йому відмовлено у задоволенні позову, що принесло йому ще більші моральні переживання та сильні душевні страждання. Він звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду, який 25.03.2020 року виніс постанову про скасування рішення судді першої інстанції, постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАК № 1528266 від 17.09.2020 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у виді штрафу 425 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Вважає, що незаконні і некомпетентні дії працівників та керівництва УПП в Херсонській області завдали йому невідворотної моральної втрати, що виразилось у моральних переживаннях, сильних душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, які в подальшому проявилися на стані його здоров`я, призвели до порушення . нормальних життєвих зв`язків. що виразилось у необхідності налагодження стосунків із підлеглими працівниками, які перебували в салоні авто, під час незаконного притягнення його до відповідальності, що тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя. Вказує, що підставою для відшкодування йому моральної шкоди, вважає незаконні дії і перевищення службових повноважень патрульним поліцейським, який за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях [PERSON] , що підтверджено рішенням суду, притягнув до адміністративної відповідальності. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Отже, у зв`язку із незаконними діями поліцейського інспектора УШІ в Херсонській області лейтенанта поліції [PERSON] , а також т.в.о. начальника [PERSON] і [PERSON] йому було завдано невідворотної моральної шкоди, що виразилось у стражданнях, заподіяних внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також моральних переживаннях, сильних душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, які в подальшому негативно проявилися на стані його здоров`я. Враховуючи характер та обсяг завданих йому моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру є усі підстави для стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 100000 грн. Просить суд стягнути із Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції на його користь суму моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2020 року було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. 27.04.2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вказує, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.17.09.2019 року близько 06,58 год., інспекторами поліції під час несення служби виявлено автомобіль FIAT DOBLO номерний знак [NUMBER] , водій даного транспортного засобу керуючи ним проїхав регульований пішохідний перехід (Шосе Чорновола) на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху (ПДР). Зупинивши правопорушника, інспектори поліції підійшли до водія даного т/з, належним чином представились та попросили водія пред`явити відповідні документи на т/з як того вимагає ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» у зв`язку з тим що водієм було порушено п. 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Водієм даного автомобіля виявився позивач. Інспектором поліції було роз`яснено та надано можливість скористатися позивачу правовою допомогою, однак жодних подібних дій, щоб реалізувати право на отримання правової допомоги позивач не вчиняв. Крім того, від надання письмових пояснень на окремому аркуші щодо вчиненого ним правопорушення позивач відмовився. За результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови від 17.09.2019 року. Факт спілкування поліцейського та позивача при складанні адміністративної постанови підтверджується відеофайлом із відеореєстратора службового автомобіля патрульних 20190917_065248А та відеофайлом з нагрудної камери поліцейського 20190917081125000930. Відповідно до цих відеофайлів жодних дій з боку поліцейських0 які б могли нанести моральну шкоду позивачу не має. Рішенням суду першої інстанції від 23.12.2019 року по справі № 766/20599/19 у задоволені позову відмовлено. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 року по справі № 766/20599/19 рішення суду першої інстанції скасовано, скасовано постанову ЕАВ №1528266 від 17.09.2019року. Зазначає, що під час розгляду справи та в рішеннях суду жодних вказівок про визнання дій поліцейськими не законними не вказано. Також зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів позивачу завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити. 30.04.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказує, що Управлінням патрульної поліції в Херсонській області у відзиві не спростовано його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог, а тільки викладені свої міркування і тлумачення. В не одній із інстанцій суду не було надано доказів про його винуватість в порушенні ПДР, і не могло бути, так як він їх не порушував. У зв`язку із незаконними діями поліцейського УПП в Херсонській області інспектора лейтенанта поліції Кисельова Івана Володимировича, а також посадовими особами УПП в Херсонській області в особі начальника [PERSON], а також т.в.о. начальника [PERSON] і [PERSON] йому було завдано непоправиму моральну шкоду, що полягає усильних душевних стражданнях, приниженні честі і гідності, які в подальшому проявилися на стані його здоров`я. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 17.09.2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Херсонській області Кисельовим І.В. винесено постанову серії ЕАК №1528266 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень. Відповідно до зазначеної постанови, 17.09.2019 року о 06-58 годині в м.Херсоні по вул.Шмідта, 27, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Fiat Doblo, державний номер [NUMBER] , проїхав регульований пішохідний перехід (шосе Чорновола) на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.п.8.7.3 ґ ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Позивач з вказаною постановою не погодився та звернувся до суду з адміністративним позовом. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23.12.2019 року по справі № 766/20599/19 у задоволенні позову [PERSON] до інспектора Управління патрульної поліції у Херсонській області Кисельова Івана Володимировича, Управління патрульної поліції у Херсонській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовлено. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23.12.2019 року скасовано, прийнято нове рішення, яким адміністративний позов [PERSON] задоволено, постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАК №1528266 від 17.09.2019 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАПу виді штрафу в розмірі 425 грн. скасовано та справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито. Апеляційним судом зазначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №1528266 від 17.09.2019 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, з підстав відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення. 12.06.2020 року [PERSON] звернувся із заявою до начальника Управління патрульної поліції в Херсонській області, якою просив притягнути до дисциплінарної відповідальності інспектора Управління патрульної поліції у Херсонській області [PERSON] . Повідомленням №Г-455/41/23/01-2020 від 08.07.2020 року начальником Управління патрульної поліції в Херсонській області проінформовано позивача, що поліцейський управління діяв в межах повноважень передбачених Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність поліції. Підстав для притягнення вказаного працівника управління до дисциплінарної відповідальності, не виявлено. Окрім цього, повідомлено, що в разі виявлення правопорушення, у тому числі вчиненого поліцейським - негайно звертайтесь на телефонну лінію «102» з метою оперативного реагування, припинення правопорушення та притягнення винних до відповідальності на підставі та в межах, визначених чинним законодавством. У разі незгоди з прийнятим рішенням, відповідно до вимог чинного законодавства, він має право оскаржити дії працівників управління до суду. 15.07.2020 року [PERSON] звернувся із заявою до начальника Управління патрульної поліції в Херсонській області, якою просив притягнути до дисциплінарної відповідальності інспектора Управління патрульної поліції у Херсонській області [PERSON] . Повідомленням № Г-567/41/23/02-2020 від 10.08.2020 року заступником начальника Управління патрульної поліції в Херсонській області проінформовано позивача, що щодо фактів неправомірних дій працівників управлінням було ініційовано проведення службового розслідування, про результати якого його буде проінформовано додатково. Повідомленням № 14109/41/23-20 від 03.09.2020 року заступником начальника Управління патрульної поліції в Херсонській області проінформовано позивача, що відповідно до результатів службового розслідування, було встановлено, що з моменту події від 17.09.2019 року до моменту прийняття рішення П`ятим апеляційним судом м. Одеси від 25.03.2020 року та затвердження висновку службового розслідування від 02.09.2020 року минуло більше шести місяців, а відповідно до частини 1 статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. Попри вищевикладене, до працівника поліції, який виніс відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення, керівництвом управління було вжито відповідних заходів реагування з метою усунення та недопущення подібних випадків у майбутньому. Повідомленопозивача, що в разі виявлення правопорушення, у тому числі вчиненого поліцейським - негайно звертатися на телефонну лінію «102» з метою оперативного реагування, припинення правопорушення та притягнення винних до відповідальності на підставі та в межах, визначених чинним законодавством. Роз`яснено, що у разі незгоди із прийнятим рішенням, відповідно до вимог чинного законодавства, він має право оскаржити прийняте рішення або дії працівників управління до суду. Звертаючись з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому була завдана моральна шкода, яка полягала у стражданнях, заподіяних внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також моральних переживаннях, сильних душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, які в подальшому негативно проявилися на стані його здоров`я. Фактично підставою позову є винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП, яку в подальшому скасовано. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч.3ст.19 цього Закону держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Цивільно-правову відповідальність можна поділити на договірну та позадоговірну (деліктну). Позадоговірна відповідальність наступає за відсутності договірних відносин між учасниками. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу). Норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», про відшкодування шкоди у разі закриття справи про адміністративне правопорушення настає виключно у випадках здійснення своїх повноважень органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та виключно у випадках можливого застосування до особи за наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення, адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту чи виправних робіт. Підставою позову є посилання на скасування судом постанови поліцейського у справі про адміністративне правопорушення, за якою не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а тому спеціальні норми, передбачені ч.1ст.1176 ЦК України, застосуванню не підлягають. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями1173,1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься уст.1174 ЦК України. Згідно із ч.1ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статті1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17. Як роз`яснено у п.п.3, 5Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. З позовної заяви вбачається, що викладені у позові обставини про завдання йому моральної шкоди [PERSON] підтверджує випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.10.2020 року, згідно якої:«вважає себе хворим на протязі 15 років….. з жовтня 2019 після психоемоційного стресу був установлений діагноз: цукровий діабет ІІ типу. Погіршення стану на протязі 3-х років, відмічається підвищенням рівня цукру в крові, артеріальним тиском, головною біллю, запамороченням, загальною слабкістю…». Тому, на думку суду виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.10.2020 року достеменно не може свідчити про причинний зв`язок між складенням відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та зверненням позивача до лікарні в жовтні 2019 року, так як вищевказані документи можуть свідчити про наявність хронічних хвороб позивача. Із змісту постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 року, вбачається, що підставою скасування постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності є відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази упередженого ставлення працівників поліції до позивача, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за подією 17.09.2019 року. Сам лише факт хвилювання позивача щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків. Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди. Сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судові рішення, якими скасовані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 КУпАП, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. У відповідності до ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2ст.78 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.2ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За вказаного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed