Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив скасувати заборону на відчуження у вигляді арешту з квартири [ADDRESS] номер обтяження 12491168, зареєстроване 14 травня 2012 року на підставі постанови про арешт майна та заборону на його відчуження Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ. що належить [PERSON] , [INFO] , код ІН [NUMBER] на підставі Договору дарування від 22 серпня 2007 року, посвідченого Приватним нотаріусом Шепелюк Р.Ю. шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна номер обтяження 12491168, зареєстроване 14 травня 2012 року на підставі постанови про арешт майна та заборону на його відчуження Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ. В обґрунтування позову посилалась на наступне. Позивачу [PERSON] на праві власності на підставі Договору дарування від 22 серпня 2007 року, посвідченого Приватним нотаріусом Шепелюк Р.Ю., належить квартира [ADDRESS] . Вказану квартиру [PERSON] подарувала [PERSON] 22 серпня 2007 року . В теперішній час позивач має намір продати вказану квартиру і з цього приводу звернулась до нотаріуса для оформлення угоди купівлі-продажу, але нотаріус ознайомившись з документами зробила перевірку в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомості і виявила, що за вказаною адресою значиться обтяження у вигляді арешту номер обтяження 12491168, зареєстроване 14 травня 2012 року на підставі постанови про арешт майна та заборону на його відчуження Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ. В серпні 2019 року [PERSON] звернулась до Другого Малиновського ВДВС і отримала відповідь, що у відповідності до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» №699/30567 від 09 червня 2017 року строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, таким чином виконавче провадження ВП 31402418 в рамках якого 14.05.2012 року було накладено обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження на усе майно, належне на праві власності [PERSON] було знищено. Згідно Автоматизованої системи ГТУЮ в Одеській області відносно [PERSON] відсутні відкриті виконавчі провадження. У зв`язку з зазначеним позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою, т.я. врегулювання зазначеного судового спору позасудовим порядком не представляється можливим. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 14 серпня 2019 року, було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. (а.с. 19,20). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 22). Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з будь-якими заявами на адресу суду не звертався. (а.с.23). Відповідач в установлений судом строк відзив та будь-яких інших клопотань не надав. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі Договору дарування від 22 серпня 2007 року, посвідченого Приватним нотаріусом Шепелюк Р.Ю., належить квартира [ADDRESS] . (а.с. 9-12). В теперішній час позивач має намір продати вказану квартиру і з цього приводу звернулась до нотаріуса для оформлення угоди купівлі-продажу, але нотаріус ознайомившись з документами зробила перевірку в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомості і виявила, що за вказаною адресою значиться обтяження у вигляді арешту номер обтяження 12491168, зареєстроване 14 травня 2012 року на підставі постанови про арешт майна та заборону на його відчуження Другим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ. В серпні 2019 року [PERSON] звернулась до Другого Малиновського В ДВС і отримала відповідь, що у відповідності до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» №699/30567 від 09 червня 2017 року строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, таким чином виконавче провадження ВП 31402418 в рамках якого 14.05.2012 року було накладено обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження на усе майно, належне на праві власності [PERSON] було знищено. (а.с. 5,6). Згідно Автоматизованої системи ГТУЮ в Одеській області відносно [PERSON] відсутні відкриті виконавчі провадження. (а.с. 5). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує її законні права, як власника нерухомого майна.

Outcome: approved