Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20.04.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та відповідачем було укладено кредитний договір № 11145177000, який додатковою угодою змінено на № 11145177001, за умовами якого АКІБ «Укрсиббанк» було надано [PERSON] кредит в розмірі 80 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 20.04.2017 року зі сплатою 13,5% річних за користування коштами. [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконала, а саме заборгувала банку кошти на загальну суму 1 257 594,66 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за згаданим кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем 20.04.2007 року укладено договори іпотеки, згідно з якими відповідач (іпотекодавець) передав в іпотеку банку (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 65,3 кв.м., нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м. в будинку [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та позивачем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договорами, укладеними з [PERSON] У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, у відповідності до положень іпотечних договорів у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному умовами таких договорів та Законом України «Про іпотеку» - шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. На підставі наведеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20.04.2007 року № 11145177000 та додатковою угодою від 30.01.2009 року № 11145177001 в розмірі 1 257 594,66 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 65,3 кв.м., нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м. в будинку [ADDRESS] шляхом передачі йому предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності та стягнути судові витрати. В подальшому позивач уточнив свої вимоги та у зв'язку зі зменшенням суми заборгованості просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20.04.2007 року № 11145177000 та додатковою угодою від 30.01.2009 року № 11145177001 в розмірі 976 914,97 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м. в будинку [ADDRESS] шляхом передачі йому предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності та стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву, якою позов підтримав, просив вимоги задовольнити та розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про можливість розгляду справи за її відсутності від відповідача не надходило. Враховуючи викладене та відсутність заперечень зі сторони представника позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи 20.04.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та відповідачем було укладено кредитний договір № 11145177000, який додатковою угодою змінено на№ 11145177001, за умовами якого АКІБ «Укрсиббанк» було надано [PERSON] кредит в розмірі 80 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 20.04.2017 року зі сплатою 13,5% річних за користування коштами. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2.2, 4.1 кредитного договору відповідач прийняла на себе зобов'язання своєчасно, відповідно до встановленого графіку, та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливим штрафними санкціями і провести повну його виплату до 20.04.2017 року. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх зобов'язань щодо термінів погашення кредиту. Станом на 12.11.2014 року заборгованість відповідача становить 976 914,97 грн. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до умов п. 5.3. кредитного договору при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання позичальником зобов'язань за договором, зокрема, погіршення фінансового стану позичальника, в тому числі невиконання або прострочення виконання позичальником грошових зобов'язань перед банком, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та позивачем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договорами, укладеними з [PERSON] 11.08.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу № 31.4-08/7874/14 про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишена останньою без реагування. Відмова відповідача від повернення боргу порушує майнові права позивача. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою. Відповідно до ст.ст. 546, 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, яка, в свою чергу, є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Так, у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). З метою забезпечення виконання зобов'язань по сплаті кредиту між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем 20.04.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № 1191, за умовами якого іпотекодавець передав АКІБ «Укрсиббанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м. в будинку [ADDRESS]. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно п. 5.6.1 договору іпотеки іпотекодержатель вправі, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Положеннями ст. 36 даного Закону визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. У відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Умовами п. 8.1 договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у даному договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких визначено і передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Роз'ясненнями, наданими в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. За наведених обставин, оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved