Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], Хортицький відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Третя особа: [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач обґрунтовує свій позов тим, що йому на праві спільної сумісної власності належить квартира № 78 у домі № 22 по вул. Звенигородська в м. Запоріжжі. Звернувшись до нотаріальної контори з метою здійснення оформлення спадщини на частку вищезазначеної квартири, йому стало відомо, що на його квартиру накладено арешт Державною виконавчою службою у Хортицькому районі м. Запоріжжя. [PERSON] звернувшись до Державної виконавчої служби у Хортицькому районі із заявою щодо скасування арешту з квартири, отримав відповідь про те що арешт на його квартиру було накладено помилково. Таким чином на майно позивача накладено арешт, що позбавляє його можливості реалізувати право власності на належне йому майно в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки він не може реалізувати в повній мірі своє право власності. Проти винесення заочного розгляду справи не заперечував, пояснивши що в державній виконавчій службі йому особисто повідомили про те, що арешт на його квартиру було накладено помилково. Представник Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції в судове засідання вдруге не зявився надав суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки отримав повістку лише 29.11.2017 року об 11-00 годині, тоді як справа призначена на 29.11.2017 року об 11-30 годині. Суд не бере до уваги факт викладений в клопотанні про відкладення розгляду справи, а саме: отримання повістки лише 29.11.2017 року об 11-00 годині, оскільки він спростовується поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду, де зазначено, що Хортицький ВДВС отримав судову повістку 27.11.2017 року (за довіреністю Зубач). Крім того, судове засідання призначалося вдруге, тобто державний виконавець про розгляд справи в Ленінському районному суді м. Запоріжжя знав. З метою дотримання розумних строків розгляду цивільних справи передбачених ст. 157 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу та винести заочне рішення, оскільки неявка в судове засідання відповідача, та надання необґрунтованих клопотань про відкладення, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке: Відповідно до закону цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є: договори та інші правочини (ч.1,2 ст. 11 ЦК України) Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід, що при тому існувало порушення цього права. У судовому засіданні було встановлено та підтверджено письмовими доказами, що на майно позивача постановою серії АА № 769854 від 01.08.2006 року державною виконавчою службою у Хортицькому районі накладено арешт (а.с.8). З листа Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за № 1317 від 23.10.2017 року, вбачається, що на виконанні в Хортицькому відділі ДВС перебувало виконавче провадження ВП № 326399 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 200 грн. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є [PERSON], мешкає за адресою м. Запоріжжя, вул. Ентузіастів, 18а/11. Зазначене виконавче провадження було завершене 20.12.2015, згідно п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. Згідно з перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень боржник [PERSON], [INFO], як боржник не обліковується (а.с.10). Відповідно до ст.. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вищевказаний арешт накладено помилково, оскільки був накладений на майно [PERSON], [INFO], а позивач [PERSON], [INFO]. Крім того, [PERSON], [INFO], як боржник в Хортицькому відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не обліковується. Вказаний факт вбачається з витягу з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а також з відповіді відповідача (а.с.8,10). Відповідно до ст.. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Отже висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства.

Outcome: approved