Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив витребувати майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою з чужого незаконного володіння [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явився але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання у справі не з'явилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав Позивач у відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.10.2007 року є одноосібним власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок було збудовано на земельних ділянках, які належать їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 листопада 2000 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від дванадцятого лютого 2001 року. В подальшому, на підставі вказаних договорів купівлі-продажу нею було оформлено Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 061459 від 19 лютого 2001 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5423. З 1997 року по квітень 2007 року позивачка проживала однією сім'єю з [PERSON], [INFO]. Для вселення позивачка в рамках цієї ж справи подає зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні власністю. Рішення по справі № 2-283/10 було винесено 11 квітня 2011 року. Постановою апеляційного суду по даній справі рішення суду першої інстанції залишено без змін. За вказаним рішенням суду у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно було відмовлено, натомість зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні власністю було задоволено та зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] шляхом вселення позивачки до вказаного будинку. Фактичне вселення відбулось 11 листопада 2011 року, про що державним виконавцем складено Акт. Одночасно із вказаною судовою справою [PERSON] подає позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до договору від 15 лютого 2001 року, укладеного між нею та [PERSON] вона організувала та здійснила будівництво за свій рахунок вищезазначеного будинку, проте [PERSON] ухилився від оплати за виконані роботи. 11 лютого 2009 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області виносить Заочним рішенням від 11 лютого 2009 року по справі № 2-1610/2009 було визнано за [PERSON] право власності на вказаний спірний житловий будинок. За заявою [PERSON] 03 серпня 2009 року заочне рішення по даній справі № 2-1610/2009 було скасовано, накладено арешт та заборона відчуження. 20 квітня 2009 року [PERSON] начебто уклала договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою [ADDRESS] з [PERSON], але нотаріально такий договір посвідчено не було. [PERSON] подає позов до Дніпропетровського районного суду про визнання дійсним договору та визнання права власності, 26 червня 2009 року судом винесено рішення по справі № 2-3171, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2009 року рішення по справі № 2-3171 скасовано. Остаточне рішення по даній справі винесено 10 квітня 2012 року, яким в задоволенні позову про визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаного будинку відмовлено. Крім того, судом встановлено, що на сьогоднішній день титульним власником вказаного житлового будинку та земельної ділянки , на якій він розташований є [PERSON], яка отримала його в якості дарунка від [PERSON] Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Відповідна правова позиція була сформована Верховним Судом України в Постанові по справі № 6-107цс12 від 07.11.12 року. Враховуючи встановлені судом обставини справи обраний позивачкою спосіб захисту її порушених прав цілком відповідає викладеній правовій позиції. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем в повній мірі доведено належність нерухомого майна: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою саме їй, а також наявність правових підстав для витребування її майна з чужого незаконного володіння. Крім того, враховуючи наявність на сьогоднішній день інших правовстановлювальних документів на вказаний об'єкт нерухомого майна, їх реєстрацію в державних реєстрах правочинів, а також те, згідно обраного способу захисту порушених прав вони не визнавались недійсними, суд,

Outcome: approved