Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, просить визнати укладеним між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерськжитло» та [PERSON], [PERSON] договір № 229/1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії, в запропонованій КП УЖГ «Печерськжитло» редакції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що КП УЖГ «Печерськжитло» є виконавцем житлово-комунальних послуг житлового будинку [ADDRESS], нежиле приміщення [NUMBER] в якому використовуються відповідачами і належать на праві власності останнім. 19.06.2014 на адресу відповідачів було надіслано проект договору про надання послуг за утримання будинку та прибудинкової території в двох примірниках з проханням підписати його в 20-ти денний строк з моменту отримання і повернути один примірник на адресу КП УЖГ «Печерськжитло», однак вимога залишилась не виконаною. Оскільки відповідачі ухиляються від укладення договору, позивач, посилаючись на ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» просить визнати вказаний договір укладеним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позов з наведених підстав. Відповідачі в судове засідання також не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволені. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2005 придбали нежиле приміщення [NUMBER], у житловому будинку [ADDRESS], в якому КП УЖГ «Печерськжитло» згідно з рішенням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 12.06.2007 № 47 є виконавцем з надання житлово-комунальних послуг. Згідно договору міни нерухомого майна від 30.12.2010, власником нежилого приміщення [NUMBER], у житловому будинку [ADDRESS], став [PERSON] З огляду на викладене, відповідачі є споживачами послуг з технічного обслуговування будинку та прибудинкової території вказаного вище будинку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, 28.02.2014 направив на адресу відповідачів пропозицію укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, разом з тим, лист повернувся на адресу КП УЖГ «Печерськжитло» з відміткою поштаря «за закінченням терміну зберігання». Листом від 19.06.2014 за № 18-750/11 на адресу [PERSON] були направлені належним чином оформлені два примірники договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для ознайомлення і підписання. Однак, зазначений лист залишився без реагування. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24.06.2004) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Крім того, ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Перевіряючи відповідність запропонованого відповідачам договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, наведеному у постанові КМУ № 529, суд вважає, що запропонований відповідачам договір відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, та обставина, що відповідачі всупереч вимогам вказаних норм ухиляються від покладеного на них законом обов'язку укласти з позивачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в судовому засіданні знайшла своє підтвердження. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст.ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Аналогічна позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України у спорі про зобов'язання споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг від 12.10.2012. Виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки згідно договору міни нерухомого майна від 30.12.2010, власником нежилого приміщення [NUMBER], у житловому будинку [ADDRESS], являється лише [PERSON] В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження представника відповідачів щодо безпідставності позовних вимог, які повністю та беззаперечно спростовується матеріалами справи та на думку суду є хибними з юридичної точки зору. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial