Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 14.04.2017 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, згідно до якого він передав відповідачці кошти в сумі 7000 гривень з остаточною датою повернення боргу до жовтня 2017 року, що підтверджується письмовою розпискою. Посилаючись на те, що відповідачка на його неодноразові прохання повернути борг не відреагувала і на час звернення до суду з позовом остання умови договору не виконала і борг не повернула, позивач просив стягнути з неї борг за договором позики в сумі 7000 гривень, а також понесені ним судові витрати в сумі 704,80 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що на протязі дев`яти місяців відповідачка просила в нього позичити їй кошти на різні цілі, в результаті чого він позичив їй грошей на загальну суму 7000 грн., але до цього часу вона борг не повернула. Представник позивача [PERSON] також підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що позивач, будучи знайомим з відповідачкою, на протязі дев`яти місяців декілька раз позичав останній кошти, отримавши таким чином 7000 гривень, які обіцяла повернути до 31.10.2017 року. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину своєї неявки. Вислухавши позивача та його представника, вивчивши в порядку спрощеного провадження матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і підтверджується письмовою розпискою від 14.04.2017 року, позивач дійсно позичив відповідачці кошти в сумі 7000 гривень строком до жовтня 2017 року. Таким чином, між сторонами було укладено договір позики. А відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як вбачається з вище вказаної розписки, відповідачка отримала грошові кошти станом на 14.04.2017 року. Виходячи з цього, позивач виконав умови договору позики, передавши відповідачці грошові кошти в сумі 7000 грн., а відповідачка свої зобов`язання по поверненню даної суми коштів не виконала і борг не повернула. Разом з тим, як передбачено ст., ст. 526, 1049 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону, тобто відповідачка повиннна була в установлений договором строк повернути грошові кошти позивачеві. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк, встановлений договором позики, який в даному випадку, судячи з письмової розписки від 14.04.2017 року, настав 01.10.2017 року, у зв`язку з чим суд не може погодитися з думкою представника позивача, що датою повернення боргу є 31.10.2017 року, адже в розписці зазначено про повернення боргу до жовтня 2017 року, а не в жовтні 2017 року. Оскільки в установлений строк відповідачкою не було повернуто борг, то позивач правомірно вимагає його повернення від останньої. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивача борг за договором позики в сумі 7000 гривень. Крім того відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого останнім судового збору в сумі 704, 80 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved