Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовом та просить стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 60 168,70 грн. та моральну шкоду у сумі 5000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2014 року о 13 год. 50 хв. в місті Києві на перехресті вулиць Межигірська та Оленівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Ауді»,д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], марки «Фольксваген»,д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої було пошкоджено вказані автомобілі. Згідно з постановою Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 р. по справі № 758/3408/15-п, винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124КУпАП, визнаний водій [PERSON]. Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля марки «Фольксваген», д.р.н. [NUMBER], від 31 серпня 2015 року, матеріальний збиток, завданий власникові вказаного автомобіля, складає 110 158,7 грн. Відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну під час керування автомобілем, застрахована у ПАТ «Європейський страховий альянс», згідно страхового поліса АІ №3420944, що діяв станом на момент вчинення ДТП, та відповідно ліміт відшкодування майнової шкоди становить 50 000,0, а сума франшизи 510 грн. Позивачу [PERSON] було сплачено страхове відшкодування в розмірі 49 490,0 грн.(50 000,0 - 510 =49 490,0)Позивач, вважає, що, сума, яка на даний час йому невідшкодована складає 60 168,7 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди, завданої [PERSON] як власнику пошкодженого транспортного засобу, та виплаченим йому страховим відшкодуванням. Крім того позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000,0 грн., оскільки внаслідок ДТП позивачу були завдані моральні страждання, що виявились у тривалому розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, проведенні експертизи, до завершення якої позивач не мав змоги користуватися та відремонтувати власний автомобіль. Внаслідок чого позивач змушений був змінити свій звичайний спосіб життя. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодував завдану позивачу шкоду, останній був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вимоги позову підтримав в повному обсязі, протии постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що 25 листопада 2014 року о 13 год. 50 хв. в місті Києві на перехресті вулиць Межигірська та Оленівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Ауді», д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та марки «Фольксваген», д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Фольксваген», д.р.н. [NUMBER], що належить позивачу на праві власності. Відповідно до постанови Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 р. по справі № 758/3408/15-п, за результатом розгляду адміністративних протоколів, складених відносно [PERSON] та [PERSON] як учасників ДТП, провадження в справі про притягнення [PERSON] за ст.124 КпАП України закрито в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП. Даною постановою суду встановлено, що [PERSON] порушив вимоги ПДР у вказаному вище ДТП, що спричинило пошкодження транспортних засобів, при цьому а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст.124 КУпАП закрито узв'язку із спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 13 червня 2016 року залишено без змін дану постанову Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 р. по справі № 758/3408/15-п, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт завдання матеріальної шкоди позивачу відповідачем є встановленим і доказуванню не підлягає. Позивач є власником автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], який був пошкоджений у зазначеному вище ДТП, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до Висновку № 13772/15-54 від 31 серпня 2015 року про оцінку автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача складає 110 158,7 грн. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля «Ауді», д.р.н. [NUMBER], була застрахована згідно полісу АІ № 3420944 у ПАТ «Європейський страховий альянс», що підтверджується витягом з Центральної бази МТСБУ. Так, відповідно ліміт відшкодування майнової шкоди за вказаним полісом, становить 50 000,0, а сума франшизи 510 грн. Страховиком, сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 49 490,0 грн., (50 000,0 - 510 грн.), що підтверджується довідкою № NGGQ-6H7H-9SHQ-2E3R від 19.07.2016 р. На підставі ст.22 ЦК України позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Стаття ж 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з п. 37.5. ст. 37 вказаного Закону страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Вказані обставини, враховуючи приписи зазначеної норми цивільного Закону, дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача, як винуватця ДТП, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 60 168,70 грн., що є матеріальною шкодою для позивача. В зв'язку з чим, на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем позивачу, на користь останнього підлягає стягненню дана сума. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковим для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві відповідачем внаслідок вчинення правопорушення, передбаченого ст.124КпАП України, заподіяна моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням характеру й тривалості страждання позивача, викликаних сильним ушкодженням автомобіля, моральних страждань позивача з приводу пошкодження його власності та неможливістю користування автомобілем тривалий час, порушення укладу життя позивача, внаслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода. Відповідно до ст.57 ч.2 ЦПК України пояснення сторони є джерелом доказів у цивільних справах. Таким чином, суд вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. У зв'язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,0 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності. В зв'язку з чим, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 152,89 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: partial