Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 03.06.2020 року на державному аукціоні «Сетам» ним була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] . 19.06.2020 року позивачем було отримано право власності на вищезазначену квартиру, а саме Свідоцтво [NUMBER] . Станом на дату придбання квартири по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується борг у розмірі 3 150,88 грн. за спожиту електричну енергію. Тобто, відповідач безпідставно зарахував повивачу заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла до моменту придбання квартири позивачем. Враховуючи те, що [PERSON] лише у червні 2020 року набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Свідоцтва [NUMBER] від 19.06.2020 року і до цього моменту не був споживачем послуг відповідача за вказаною адресою, відповідно і не отримував таких послуг від відповідача, а тому дії відповідача щодо переведення на позивача заборгованості за період до 19.06.2020 року є неправомірними і порушують інтереси позивача як споживача. Таким чином зазначені дії відповідача про зарахування заборгованості за період до набуття позивачем права власності на квартиру суперечить вимогам ст.ст. 11, 509, 610, 612, 614 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житло-комунальні послуги». Оскільки діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, позивач вважає, що на нього не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в період часу до 19.06.2020 року. Крім того, продаж вищезазначеної квартири відбувався не по звичайній процедурі купівлі-продажу, де сторонами є покупець та продавець, а по процедурі реалізації житла, яке знаходиться в іпотеці в рамках виконавчого провадження. Продавцем виступав приватний виконавець, в обов`язки якого не входить збір довідок щодо заборгованості за комунальні послуги, а у позивача на момент участі в торгах також не було прав на отримання інформації щодо заборгованості за комунальні послуги. Тому, [PERSON] просить суд зобов`язати ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS] заборгованості попередніх власників квартири за період до 19.06.2020 року за спожиту електричну енергію. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2021 року, провадження по справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. 06.09.2020 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» Аскарін Р.М. просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є суб`єктом господарювання, який утворився під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу від постачання електричної енергії згідно п. 13 Розділу ХVІІ Прикінцеві та перехідні Положення Закону України «Про ринок електричної енергії» та починаючи з 01.01.2019 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області. У зв`язку із відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» згідно з постановою № 807 НКРЕКП від 31.07.2018 року, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 року у порядку визначеному правилами роздрібного ринку. Позивач у позовній заяві просить суд виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованість попередніх власників за період до 19.06.2020 року за спожиту електричну енергію. При цьому, жодного доказу на підтвердження заборгованості перед ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» за особовим рахунком позивачем не додано. Згідно з п. 1.2.15. ПРРЕЕ, Укладання, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Відповідно до п. 2.1.2 ПРРЕЕ, Оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу передачі) електричної енергії з усіма споживачами електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Відповідно до 2.1.3 ПРРЕЕ, Ініціатором укладання договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власності чи власника електроустановки є споживач. Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання електричних мереж ініціатором укладання договору споживача про надання послуг розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи. Жодних вимог чи претензій та інших документів ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на адресу позивача не направляло. Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає що позов поданий не до тієї особи яка повинна бути відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. 09.11.2021 року через систему «Електронний суд» скерував суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. 23.11.2021 року представник відповідача Краснокутська Ю.О. подала до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у відсутність представника ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», викладені у відзиві доводи підтримує, просить у позові відмовити. Додатково надала суду детальний розрахунок заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] . Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Запоріжжялектропостачання» є суб`єктом господарювання, який утворився під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу від постачання електричної енергії згідно п. 13 Розділу ХVІІ Прикінцеві та перехідні Положення ЗУ «Про ринок електричної енергії» та починаючи з 01.01.2019 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. [PERSON] , [INFO] , є власником двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом, посвідченого 20.06.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 314; є споживачем електричної енергії за даною адресою, за особовим рахунком № [NUMBER] . Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, суб`єктами цього Закону, є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд. Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується щомісячно. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує: зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з цим, зі змісту поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» відзиву на позовну заяву та наданого суду детального розрахунку, вбачається, що станом до 19.06.2021 року заборгованість за спожиту електроенергію, за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) - відсутня. Жодних вимог/претензій та інших документів відповідач на адреса позивача не направляв. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Однак, на переконання суду, обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права є неправильним та неефективним, оскільки ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не заявляє вимоги до позивача про стягнення заборгованості, що утворилась за період проживання колишнього власника. Позивач у відповідності до вимог ст.ст. 3, 10, 60 ЦПК України на засадах змагальності не довів порушення її прав зі сторони відповідача переконливими, належними та допустимими доказами, а також правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Під час розгляду позову [PERSON] не встановлено, що діями або бездіяльністю відповідача порушені його, як споживача майнові чи не майнові права, і що будь-які дії відповідача перешкоджають йому у здійсненні права власності. Долучений позивачем до матеріалів справи скріншот особового кабінету ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (снимок екрана 2021-09-14 в 16.39.53.png.) не може порушувати права позивача, оскільки є документацією господарської діяльності підприємства та не спричиняє жодних обмежень позивачу у тому числі вільно розпоряджатись та користуватись своєю власністю. Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом права за відсутності його порушення відповідачем, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права [PERSON] , яке в даному випадку не порушене, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні первісної позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Однак, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed