Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до [PERSON] про поділ майна. Свій позов обґрунтовувала наступним, а саме вона та відповідач з 1997 року почали спільно проживати як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в [ADDRESS]. В подальшому вона з відповідачем прийняли рішення про укладення шлюбу так як вони вели спільне господарство, дбали один про одного та мали взаємні почуття один до одного. Таким чином, між ними 06 жовтня 1999 року було укладено шлюб, а розірвано цей шлюб 21.06.00. Вдруге вони одружилися 08.12.07, але на початку 2012 року через подружню зраду відповідача їх дружні стосунки були припинені. Рішенням Голосіївськогго районного суду м. Києва від 17.07.12 їх шлюб розірвано. За період шлюбу ними придбано квартиру [ADDRESS] та легковий автомобіль «Субару», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Просила суд ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України визнати об'єктами їх спільного майна, що належить їм на праві власності квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Субару», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та ? частину автомобіля «Субару», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. У подальшому позивачем збільшено свої позовні вимоги, а саме просила встановити факт проживання однією сім'єю її та відповідача без шлюбу в період з 21.06.00 по 07.12.07, визнати квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Субару», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнати право власності відповідача на автомобіль «Субару», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], стягнути з відповідача на свою користь 102407,50 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З 06.10.1999 року по 21.06.00 року та з 08.12.07 по 17.07.12 сторони перебували у шлюбі. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). 26.06.09 відповідачем відповідно до біржової угоди №000951 придбано автомобіль «Субару», а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. 04.04.14 [PERSON] продав зазначений автомобіль за 208000 грн. З рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.12 яким шлюб між сторонами розірвано, вбачається, що [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та зазначав, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки більше шести місяців, ведуть окреме господарство, мають окреме господарство, мають окремий бюджет. Таким чином, відповідачем продано автомобіль, про що не знала позивач, оскільки просила у первісних вимогах визнати право власності на ? частину автомобіля, та на час його продажу вони вже не підтримували сімейно-шлюбні стосунки та мали окремий бюджет. Розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.04.07 №489 вирішено на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» прохання [PERSON] відносно квартири, в якій він мешкає, за адресою: [ADDRESS], та передано вказану квартиру в приватну власність, затверджено розрахунок безоплатно приватизуємої площі, вартості надлишків загальної площі. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» периватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У зазначеній квартирі відповідач був зареєстрований з 08.12.1999 року. Таким чином, квартира [ADDRESS] отримана [PERSON] у приватну власність безоплатно та за рахунок своїх житлових чеків не може вважатися майном набутим подружжям під час шлюбу, тобто спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, позивач як громадянин України також не позбавлена права на отримання безоплатно та рахунок особистих житлових чеків у приватну власність відповідну квартиру. З 1984 року позивач була зареєстрована в квартирі [ADDRESS], а з 06.10.05 в квартирі [ADDRESS]. Свідки зі сторони позивача показали, що сторони проживали однією сім'єю після розірвання шлюбу, тобто з 21.06.00 до повторної реєстрації шлюбу (07.12.07), в той час як свідки відповідача проти цього заперечували. Оскільки положення ст. 74 СК України, за якими якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, набрали чинності лише з 01.01.04, то відсутні підстави для встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 21.06.00 по 01.01.04 не має. Таким чином, на думку суду під час судового розгляду не було здобуто достатніх доказів проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім того, слід врахувати, що встановлення цього факту не має юридичного значення, оскільки квартира [ADDRESS] не може вважатися майном набутим подружжям під час шлюбу, а є особистою приватною власністю відповідача. 10.02.10 відповідачем укладено було попередній договір з [PERSON], за яким сторони зобов'язалися в строк до 10.03.10 включно укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 20.02.10 відповідачем продано квартиру [ADDRESS] за 343570 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ складало 43000 доларів США. 10.03.10 [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] за 471056 грн., що становить еквівалент 59000 доларів США за офіційним курсом НБУ. Так, з довідки ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 03.12.13 вбачається, що [PERSON] у Відділенні №53 було передано в оренду депозитарний сейф фірми «Ніколь» на період з 20.02.10 по 06.03.10. За поясненнями відповідача від зберігав там грошові кошти отримані від продажу квартири [ADDRESS]. Крім того, що стосується розписки [PERSON] щодо отримання ним у борг у [PERSON] кошти в розмірі 16000 доларів США для купівлі квартири [ADDRESS] та покази [PERSON], до них суд відносить критично, оскільки оригіналу розписки суду надано не було та з врахуванням пояснень позивача, яка зазначила, що були на придбання квартири витрачені кошти від продажу квартири [ADDRESS] та кошти подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Таким чином, квартира [ADDRESS] була придбана за кошти від продажу від квартири [ADDRESS] чого не заперечувала позивачка, тобто 5/7 частин, а за спільні кошти подружжя 2/7 частини квартири. Отже, суд вважає, що спільне нажите майно не обхідно поділити наступним чином, а саме визнати за позивачем право власності на 1/7 частину квартиру [ADDRESS] , а за відповідачем право власності на 6/7 частин квартири. Крім того, оскільки [PERSON] продав автомобіль «Субару» за 208000 грн., то з нього підлягає стягненню грошова компенсація ? частини автомобіля в розмірі 104000 грн. Також, додаткового визнання квартири [ADDRESS] та автомобіля «Субару» спільною сумісною власністю подружжя у суду не має, так як судом було захищено порушені права позивача шляхом поділу цього майна. З викладеного,

Outcome: partial