Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, уточнивши який зазначив, що на підставі кредитного договору від 21.04.2008 р. між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 6332259, відповідно до умов якого банком були надані у тимчасове користування кошти в розмірі 47500 доларів США із строком повернення до 21 квітня 2023 року та відсотками за користування кредитом 13,49 річних. Цієї ж дати були підписані додатки до договору : додаток № 1 - графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, додаток № 2 - інформація про умови та сукупну вартість кредиту, якими встановлено плату за управління кредитом та платежі за надані супутні послуги, де у графі реальна процентна ставка вказано - 16,61 %, що не відповідає п.1.3. кредитного договору від 21.04.2008 року за № 6332259, де процентна ставка за користування кредитом вказана - 13,49 %. Також в Додатку № 2 до кредитного договору у загальну суму платежів за розрахунковий період у суму 118163,72 дол. США і суми процентів за користування кредитом - 63449,38 дол. США, також увійшли і суми платежів за надані супутні послуги, які сплачувала окремо власними коштами, це : -розрахунково-касове обслуговування 0,20 дол. США -пакет послуг щодо надання кредиту 470,25 дол. США -страхування 5338,20 дол. США -послуги нотаріуса 1326,49 дол. США -інші послуги (біржові збори, послуги реєстраторів) 79,21 дол. США. Також 14.08.2009 р. датована додаткова угода № 7923556, а фактично підписана 17.08.2009 р., якою було внесено зміни, зокрема до фіксованого щомісячного платежу, і знов була збільшена процентна ставка за користування кредитом з 14,20 % до 15,14 % річних. Всі додаткові угоди банком були підготовлені в односторонньому порядку в порушення умов п.п. 3.1.3, 3.1.4. 3.1.5. договору від 21.04.2008 року за № 6332259, відповідно до яких : проценти за користування кредитом повинні сплачуватись позичальником в строки передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в додатку № 1, який підписується сторонами та є невід'ємною частиною цього договору. У випадку порушення зобов'язань з повернення кредиту, нарахування процентів на заборгованість за основною сумою кредиту, яку не було своєчасно повернуто Позичальником відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в додатку № 1 до цього договору, здійснюється щоденно на суму такої заборгованості за ставкою 13,49 % річних. У разі зміни процентної ставки Банк має повідомити позичальника за 15 календарних днів до дати її зміни. Без повідомлення Банком позичальника про зміну процентної ставки за користування кредитом будь-яка зміна процентної ставки за цим договором є недійсною. Вважає, що у кредитному договорі від 21.04.2008 року з вказаним номером і його додаткових угодах від 14.08.2009 року та від 14.05.2010 р. немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості суми платежу за розрахунковий період, а також умови, які передбачені у п.п. 3.1.3, 3.1.4., 3.1.5. як обов'язкові не виконуються, оскільки у кожній додатковій угоді процентна ставка постійно змінювалась - збільшувалася, всупереч основному договору від 21.04.2008 року, збільшувалась процентна ставка без належного повідомлення позичальника у належний 15-денний термін, в порушення вимог п.3.1.5 договору від 21.04.2008 року, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст. 1056-1 ЦК України. В листі НБУ від 05.01.2009 року зазначено, що банк зобов'язаний заздалегідь повідомити позичальника про зміну кредитної ставки, без такого повідомлення будь-яка зміна є недійсною. В порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк не надав в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства. У розрахунку банку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло. Кінцева сума відсотків перевищує суму кредиту у чотири рази, тому є незрозумілим яку суму вартості кредиту необхідно сплатити остаточно, оскільки ця сума не відповідає розрахунку. Тобто вся інформація по кредитному договору і по додатковим угодам не була надана за 15-денний термін, як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування, у письмовій формі повну інформацію про умови кредитування отримала тільки у нотаріуса на день укладання угоди, а також і досі є невідомими орієнтовна сукупна вартість кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору, чим було порушено вимоги закону. На підставі викладеного вважає, що умови кредитного договору від 21.04.2008 року та додаткових угод від 14.08.2009 р. і від 14.05.2010 р. є незаконними і несправедливими, суперечать вимогам діючого законодавства України, принципу добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав і обов'язків та погіршення становища споживача, що є підставою для визнання кредитного договору із додатками та додатковими угодами недійсними, а також для визнання недійсним договору іпотеки від 21.04.2008 року із змінами, про що позивач і заявив позовні вимоги, також вказав на необхідність зобов'язання відповідача здійснити взаєморозрахунки зі всіх сплачених платежів за період дії даного кредитного договору, зазначивши у тексті позову, що у разі застосування наслідків недійсності правочину позивач повинен повернути відповідачу суму даного кредиту 47500 дол. США, а відповідач в свою чергу повинен повернути всі раніше сплачені позивачем платежі у рамках обслуговування кредиту. У підставах позову позивач також вказала, що має хронічне захворювання щитовидної залози, але хвороба почала прогресувати тільки у 2014 році, тому змушена була лікуватися, двічі проводились операції, внаслідок чого отримала довідку про інвалідність 3-ї групи, у цій довідці пропоновано легкі види праці та відсутність фізичних та психоемоційних навантажень. Зазначила, також, що підписувала додаткові угоди, оскільки в іншому разі повідомляли, що відберуть квартиру, яка є єдиним житлом для родини, що підтверджується договором іпотеки від 21.04.2008 року, а також листами вимогами про усунення порушення основного зобов'язання від 02.09.2015 р., від 17.12.2015 р., від 05.09.2016 р. Посилалась на роз'яснення п. 23 постанови № 9 від 06.11.2009 р. Пленуму Верховного Суду, з яких вбачається, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась. Тяжкими обставинами є, поміж інших загроза втратити житло, тяжка хвороба особи, інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. В обґрунтування позову посилалась на ст. ст.216, 330, 336, 548, 627, 1057-1 ЦК України, ст. ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позові, крім того позивач пояснила, що не була ознайомлена попередньо з умовою договору відповідно до якої банк має право розподіляти платежі за кредитом на власний розсуд, так всі суми сплачені нею в рахунок кредиту протягом 2013 року були віднесені на сплату відсотків, що підтверджується розрахунком наданим відповідачем, з причини чого вважає умови договору несправедливими, а укладений договір таким, що може бути визнаним недійсним, крім того банк не надавав детального розпису всієї суми кредиту до укладення договору. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення щодо позову, неодноразово надавав заяву про розгляд справи у його відсутність. Як вбачається з наданих заперечень всі платежі, які сплачувались одноразово, не увійшли до загальної суми платежів. Сума платежів за розрахунковий період складається з погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та щорічних платежів за страхування. Відносно підвищення процентної ставки в односторонньому порядку було зазначено, що посилання на пункт договору про обов'язок банку попередити позичальника за 15 календарних днів до дати її зміни є безпідставним, оскільки згідно вказаного пункту договору в разі зміни на ринку процентних ставок на залучені Банком кошти… Банк має право змінити розмір встановленої цим Договором процентної ставки за користування кредитом. Лише в цьому разі Банку повинен повідомити Позичальника про зміну розміру процентної ставки за 15 календарних днів до дати її зміни. Крім того враховуючи те, що 21 квітня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 6332259, можна зробити висновок, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору. Відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте [PERSON] не відмовлялася від виконання умов кредитного договору. Так як договір є укладеним відповідно до законодавства, то посилання позивача на те, що банк ввів клієнта в оману, не надав інформації в письмовій формі, є безпідставними та необгрунтованими. Позивач не надав доказів того, що відповідач ввів її в оману щодо істотних умов договору, відповідно до додатку № 2 до кредитного договору позивач була ознайомлена з вартістю кредиту та його повним розрахунком. Крім того позивач не надав суду доказів щодо недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, як підставу для визнання Кредитного договору недійсним. Як вбачається з матеріалів справи 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6332259, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 47500 доларів США, а позивач зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням - придбання нерухомості, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит у строк до 21.04.2023 року. 14.08.2009 року між позивачем та ПАТ «Перший український міжнародний банк» була укладена додаткова угода № 7923556 до кредитного договору № 6332259 від 21.04.2008 року відповідно до якої змінено Додаток № 1 «Графік повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом», збільшено процентну ставку за договором. Також 14.08.2009 року між вказаними сторонами була укладена додаткова угода № 7923754 до кредитного договору № 6332259 від 21.04.2008 року відповідно до якої сторони прийшли до згоди про додаткове надання відповідно до умов Кредитного договору Позичальнику 2-го траншу (частини) кредиту у розмірі 14350,67 гривень, що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 1839,83 доларів США, за курсом 7,7999 гривень за 1 долар США. Виключне цільове призначення 2-го траншу кредиту - погашення частини заборгованості Позичальника за раніше наданим 1-м траншем кредиту. 14.05.2010 року між сторонами була укладена додаткова угода № 9074919 до кредитного договору № 6332259 від 21.04.2008 року відповідно до якої змінено Додаток № 1 «Графік повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом», збільшено процентну ставку за договором. Як вбачається з копії договору іпотеки від 21.04.2008 року між позивачем та ЗАТ «ПУМБ» було укладено вказаний договір за яким [PERSON] з метою забезпечення виконання Основного зобов'язання передає в іпотеку квартиру розташовану за адресою : [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів кредитної справи 1 квітня 2008 року [PERSON] отримала інформаційний листок до продукту «Кредит на особисті потреби клієнта, забезпечений іпотекою», відповідно до якого зазначила своїм підписом про підтвердження того, що Банк ознайомив її в письмовій формі з умовами кредитування «Кредит на особисті потреби клієнта, забезпечений іпотекою», а також надав інформацію відносно орієнтовної сумарної вартості кредиту, існуючих в Банку умовах кредитування і відмінностях між ними, в тому числі між обов'язками споживача, перевагах та недоліках запропонованих схем кредитування. Проте з вказаного документу не вбачається надання інформації відносно орієнтовної сумарної вартості кредиту, з приводу існуючих в банку форм кредитування та відмінностей між ними вказано лише на можливість вибору погашення заборгованості за кредитом «убывающими платежами» та «одинаковыми платежами» з поясненням вказаних термінів, з приводу обов'язків споживача щодо різних форм кредитування та перевагах і недоліках запронованих схем кредитування - не зазначено. Як вбачається з п.2 Постанови правління національного Банку України № 186 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке :… наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Відповідно до п.3.2. вказаної Постанови «У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом». Зазначені вимоги також містяться в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того відповідно до ст. 11 вказаного закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживачу у письмовій формі вказані дані. Отже ненадання всіх перелічених даних банком споживачу у письмовій формі вказує на порушення банком вказаних вимог закону. Тому вказівка в наведеному інформаційному листі від 1 квітня 2008 р. на те, що більш детальну інформацію про умови кредитування можна одержати в будь-якій з філій\\відділів ПУМБ вбачається неналежним виконанням обов'язку банку щодо надання письмової інформації споживачу, так як банк є відповідальним за надання всього обсягу передбаченої законом інформації і зобов'язаним законом її надати, тому одержання цієї інформації не може обмежуватись розсудом споживача. Відповідно до п. 3.8. вказаної постанови у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. З матеріалів справи вбачається, що зазначені відомості переважним чином не були надані, так як крім вказівки в додатку № 2 до оспорюваного договору на сукупну вартість кредиту, інформацію про інші зазначені обов'язкові умови договору та про ознайомлення з ними до укладення кредитного договору копія кредитної справи не містить. Пояснення відповідача щодо прав позивача щодо відкликання згоди на укладення договору не грунтуються на законі, так як відповідно до ст. 11 п.7 Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, забезпечених іпотекою. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. З умов кредитного договору вбачається, що кошти були надані в споживчих цілях для придбання квартири. Таким чином оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З укладеного договору споживчого кредиту вбачається, що він не містить детального розпису сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом. Відповідно до п.5 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до ст. 18 зазначеного закону передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до ч.2 вказаної статті умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як вбачається зі змісту ч.3 вказаної статті несправедливими є, зокрема, умови договору про : встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлено лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Як вбачається з правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40/цс13 : аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак :по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності ( п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, зобов'язання має грунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За таких обставин вбачається, що ненадання перед укладенням договору основної істотної інформації споживачеві ( та поверхове надання інформації) щодо наявних форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, орієнтовної сукупної вартість кредиту, варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги, а також ненадання докладного розпису сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом вказує на встановлення жорстких обов'язків споживача щодо повернення та виплати кредиту, варіант якого був обраний за умов відсутності у споживача необхідної та передбаченої законом для здійснення даної дії інформації, тоді як надання послуги обумовлено лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав передбаченої законом, а тому реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, порушення принципу добросовісності, оскільки таке зобов'язання не ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності та розумності, крім того так як кредитодавець надає кошти або бере зобов'язання надати їх споживачеві на умовах встановлених договором, а умови договору перед його укладенням є переважно для споживача невідомими, то такі умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві, який був позбавлений можливості вільного вибору певних фінансових послуг на свій розсуд і на теперішній час обґрунтовано вказує на несприятливі для нього матеріальні (фінансові) наслідки його сумнівного вибору кредитування. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині визнання недійсним договору споживчого кредиту укладеного між сторонами підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З приводу недійсності додаткових угод вказаних в позові та укладення яких підтверджено матеріалами справи вбачається правомірність заявлених вимог, так як додаткові угоди не могли бути вчинені без основного кредитного договору, що обумовлено ст. 217 ЦК України. Крім того як вбачається з п. 3.1.5. кредитного договору про зміну процентної ставки за користування кредитом за цим договором банк має повідомити позичальника за 15 календарних днів до дати її зміни. Без повідомлення банком позичальника будь-яка зміна процентної ставки є недійсною. Позивач вказала на відсутність такого повідомлення, банк не надав докази останнього, відповідно до ст. 630 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином також підлягає визнанню недійсним договір іпотеки № 6334371 від 21.04.2008 року.

Outcome: approved