Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 26.01.1991 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Грушківській сільській раді народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від шлюбу у них є повнолітній син. Вказує, що понад два роки сім'я фактично розпалась, спільне домашнє господарство не ведеться, Відповідачка проживає у своїх батьків, шлюбні відносини припинені. Подальше збереження шлюбу є неможливим, а тому просив шлюб між ними розірвати. В судове засідання Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Савчій Р.Я. не з'явились, однак Позивач подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просив справу розглянути без його учсті та без участі його представника. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що проти позову не заперечує та просила справу розглядати у її відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 січня 1991 року між Позивачем та Відповідачкою у Грушківській сільській раді народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 1), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 27). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що Відповідачка не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд, вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved