Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В позові позивач посилається на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами було укладено Договір іпотеки, згідно умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. 11.06.2012 року Банк відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до умов Договору факторингу та Договору про відступлення прав за Договором іпотеки своє право вимоги до відповідача за зобов'язаннями за Кредитним та Іпотечним договорами. 02.12.2015 року позивач набув, в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки. 22.11.2016 року, позивачем здійснена спроба потратити у спірну квартиру, однак, було виявлено, що у вказаній квартирі проживає відповідач. Позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх законних інтересів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розряду справи до суду не надходило. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оскаржених прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до матеріалів цивільної справи, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №11171625000 від 18.06.2007 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено Договір іпотеки №11171625000/11171636000/З, згідно умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. 11.06.2012 року Банк відступив ТОВ «КУЙ-КОЛЕКТ», відповідно до умов Договору факторингу №4 та Договору про відступлення прав за Договором іпотеки своє право вимоги до відповідача за зобов'язаннями за Кредитним та Іпотечним договорами. 02.12.2015 року позивач набув, в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.10.2016 року №70405455. Відповідно до Актів перевірки/огляду майна від 29.11.2016 року та від 22.11.2016 року, відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] та перешкоджає доступу у квартиру. Згідно із ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна, як зазначено у ст. 391 Цивільного кодексу України, має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Стаття 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Виходячи з наведеного вище, принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» підлягають задоволенню, оскільки на підставі пред'явлених доказів [PERSON] не є власником спірної квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved