Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. 20.01.2011 року між ПАТ КБ Приватбанк та відповідачем по справі, [PERSON], було укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Незважаючи на взяті на себе за договором зобовязання, [PERSON] належним чином не виконує умови договору, у звязку із чим станом на 31.10.2016 року заборгованість по кредиту становить 28445,55 грн. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить суд розглядати справу в його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнає, враховуючи скрутне матеріальне становище, просить зменшити розмір пені. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 20.01.2011 року [PERSON] уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується її підписом на заяві позичальника (а.с.9 зворот), де зазначено наступне «Я згоден із тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг». Згідно п.2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 27 зворот). Відповідно до п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановленому факту відповідають договірні правовідносини сторін, врегульовані ст.ст. 1049, 1050 ЦК України та полягають в праві позивача вимагати від відповідача виконання взятого на себе зобовязання та в обовязку відповідача виконати взяті зобовязання належним чином. З розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] вбачається, що станом на 31.10.2016 року заборгованість становить 28 445 (двадцять вісім тисяч чотириста сорок пять) гривень 55 копійок, з яких 2263,18 грн. заборгованість за кредитом; 21151,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, заборгованість по штрафах 1830,74 грн. (а.с.6-8). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі\~\~\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України. Крім цього, позивачем, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, не надано суду детального розрахунку заборгованості саме в частині пені та комісії. Позивачем вказана лише загальна сума заборгованості за пенею та комісією, без деталізації, яка саме сума є пенею та який розмір комісії, а тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими. За таких обставин, враховуючи положення ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, вимоги позивача в частині стягнення 3200,00 грн. заборгованості за пенею та комісією не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, ст. ст. 526,527,530, 611,612, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed