Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № 00341/RP6 від 12.05.2008р., відповідач [PERSON], 12.05.2008р. отримав кредит в розмірі 90000.00 дол. США, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % з кінцевим поверненням боргу в строк до 11 травня 2016 р. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 08.04.2015 року на загальну суму 5\~495 626. 61 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Позивач просить стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства Марфін Банк заборгованість за кредитним договором № 00341/RP6 від 12.05.2008р. в сумі 5 495626.61 грн. та судовий збір в сумі 3654.00 грн. та понесені судові витрати за подачу оголошення в засобах масової інформації в сумі 216.00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача. Проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 12.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00341/ RP6 (а.с. 12-16). Відповідно до умов п. 1.1. Кредитного договору банк (позивач) зобов'язується надати Позичальнику кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі у сумі 90\~000.00 дол. США 00 центів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% і терміном погашення по 11 травня 2016 року включно, а позичальник зобов'язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, які передбачено умовами цього договору. Позивач ПАТ «Марфін Банк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 90\~000.00 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 2 від 12.05.2008р. (а.с.19). Відповідно до п.п. 3.2. Кредитного договору при несплаті комісії, відсотків, та/або частини кредиту протягом періоду сплати, вони вважаються простроченими. Пунктом 3.3. кредитного договору передбачено, що нарахування банком відсотків за користування кредитом здійснюється банком, на фактичну суму заборгованості за кредитом 25 числа кожного місяця, в день повного дострокового погашення кредиту, в день остаточного погашення заборгованості за даним договором. Відсотки нараховуються за фактичний період користування коштами з дати попереднього нарахування/дати виникнення заборгованості (включно) по 24 число поточного місяця включно/дату передбачену для повного погашення кредиту відповідно із п.1.1 даного договору/дату повного дострокового погашення кредиту/дату остаточного погашення заборгованості за даним Договором, при цьому відсотки розраховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом та 360 календарних днів у році. Згідно з пунктом 3.1. кредитного договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із позичкового рахунку, зазначеного у п. 1.2.1. даного договору, до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.1.1. даного договору. Відповідно до умов кредитного договору № 00341/ RP6 від 12.05.2008 року, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, комісії, термінів повернення кредиту, позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. За кожний випадок порушення Позичальником на строк більш ніж 60 календарних днів зобов'язань по поверненню кредиту, сплати відсотків та комісії, встановлених кредитним договором, [PERSON] має право нарахувати, а Позичальник зобов'язаний сплатити на першу вимогу Банку, штраф у розмірі 10 % від суми простроченого платежу. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Отже, судом встановлено, що в звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором № 00341/ RP6 від 12.05.2008, станом на 08.04.2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем, що складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 67 908,55 доларів США (шістдесят сім тисяч девятсот вісім доларів США 55 центів), що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 08.04.2015 року і становить 1 596 260,62 грн. (один мільйон пятсот девяносто шість тисяч двісті шістдесят гривень 62 коп.); - заборгованості за відсотками у сумі 35 901,86 доларів США (тридцять пять тисяч девятсот один долар США 86 центів), що в еквіваленті до офіційного курсу ИБУ станом на 08.04.2015 року становить 843 910,31 грн. (вісімсот сорок три тисячі девятсот десять гривень 31 коп.); - заборгованість за пенею в сумі 3 055 455,69 грн. (три мільйони пятдесят пять тисяч чотириста пятдесят пять грн. 69 коп.). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. На підставі вказаного суд, вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити в частині її стягнення з відповідача за останні 12 місяців

Outcome: partial