Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дітей не займається, долею дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, про їх фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. Діти знаходяться на утримання опікуна, своєї тітки [PERSON], відповідач з 2011 року відбував покарання за злочин передбачений ст. 115 КК України (убив мати дітей, свою дружину). Батько дітей з моменту звільнення з місць позбавлення волі, а саме з березня 2018 року, дітей не відвідує, жодної допомоги не надає, розвитком дітей не цікавиться, до органу опіки та піклування з питанням щодо повернення йому дітей не звертався, більш того він написав заяву, в якій зазначив, що погоджується на позбавлення його батьківських прав та взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому його необхідно позбавити батьківських прав. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щоб його позбавили батьківських прав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке грунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народився [INFO], його матір'ю є [PERSON], батьком - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Мирненською селищною радою Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 05 /а.с.8/. [PERSON], народилася [INFO], її матір'ю є [PERSON], батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Мирненською селищною радою Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 22 /а.с.9/. [INFO] [PERSON] - мати [PERSON] та [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району Мелітопольського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 76 /а.с.15/. Згідно з розпорядженням голови районної державної адміністрації № 538 від 10.11.2011 року, малолітній дитині [PERSON], [INFO], було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування /а.с.10/. Згідно з розпорядженням голови районної державної адміністрації № 534 від 07.11.2011 року, малолітній дитині [PERSON], [INFO], було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування /а.с.11/. Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 588 від 30.11.2011 року, встановлено опіку над малолітньою дитиною, позбавленої батьківського піклування [PERSON], [INFO], призначено [PERSON] опікуном малолітньої дитини [PERSON] /а.с.12/. Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 589 від 30.11.2011 року, встановлено опіку над малолітньою дитиною, позбавленої батьківського піклування [PERSON], [INFO], призначено [PERSON] опікуном малолітньої дитини [PERSON] /а.с.13/. 05.04.2018 року відповідач [PERSON] написав заяву в якій зазначив, що звільнившись з місць позбавлення волі він не може виконувати батьківські обов'язки по відношенню до своїх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що у нього відсутнє місце роботи та проживання, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав /а.с.14/. Згідно висновку органу опіки та піклування - Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 24.04.2018 року №01-24/492, враховуючи, що [PERSON], [INFO] ухиляється від виконання батьківських обов'язків та не виявляє бажання виконувати батьківські обов'язки по вихованню та утриманню [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації вважає доцільним позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов'язання піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, протягом тривалого часу не виявляє інтересу до існування своїх дітей, не спілкується з дітьми у обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не цікавиться долею дітей, про їх фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується, матеріальної допомоги не надає, письмовою заявою добровільно відмовився від батьківських прав відносно дітей. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дітей - неповнолітнього сина, [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON]

Outcome: approved