Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «ПІРЕУС АВТО», обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем 06.09.2016р. був укладений договір ревардингу №507110, за яким відповідач зобов`язався придбати та передати йому на умовах ревардингу у користування автомобіль марки Renault модель Duster 1.5 МТ Privilege вартістю 235000грн., за що позивач зобов`язався сплатити відповідачу ревардингові платежі відповідно до умов договору. Того ж дня позивач здійснив авансовий платіж на рахунок відповідача в сумі 47000грн. та 28.10.2016р. в сумі 108000грн., але по теперішній час відповідач не передав позивачу вказаний автомобіль. Позивач вважає, що умови договору ревардингу є такими, що суперечать нормам ЦК України,\~Закону України «Про фінансовий лізинг»,\~Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача на його користь суму авансового платежу в розмірі 155000грн. і судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач є належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним судових повісток (а.с.34, 36), але в судове засідання його представник не з`явився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку представника відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Встановлено, що 06.09.2016р. між позивачем та ТОВ «ПІРЕУС АВТО» у простій письмовій формі був укладений договір ревардингу №507110, згідно якого відповідач (за договором постачальник) зобов`язався придбати та передати позивачу (за договором отримувач) на умовах ревардингу у користування автомобіль марки Renault модель Duster 1.5 МТ Privilege вартістю 235000грн., за що останній зобов`язався сплатити відповідачу ревардингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (п.п.2.1, 3.1, 4.1.1, 4.2.1, 4.2.3 договору, а.с.11-21, 23). На виконання вказаного договору позивач сплатив відповідачу авансовий платіж в розмірі 155000грн., у тому числі: 06.09.2016р. в сумі 47000грн. і 28.10.2016р. в сумі 108000грн., що підтверджується відповідними квитанціями від 06.09.2016р. та від 28.10.2016р. (а.с.26). Також встановлено, що договір, окрім сплати позивачем вказаних платежів, не виконувався та його сторонами не вчинялося жодних дій щодо його виконання, зокрема, подальша оплата позивачем не проводилася та транспортний засіб, що є предметом договору, відповідачем (постачальником) не придбаний і позивачу (отримувачу) не переданий. Відносини, що виникають із договору ревардингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами 1, 3 ст.760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 цієї статті договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. В силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно роз`яснень, що містяться у пунктах 4 і 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «судам відповідно до\~статті 215\~ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена\~законом, але одна\~із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша\~статті 225 ЦК\~тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам\~закону\~та не потребує визнання його таким судом… Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину». Враховуючи те, що сторони уклали договір ревардингу у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення (тобто без додержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення), тому суд вважає, що цей договір є нікчемним, а відтак вимога визнати його недійсним не підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст.215, ч.1 ст.216 ЦК України нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, та визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені ст.216 ЦК України. Положення ст.216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача коштів, сплачених ним за договором ревардингу, є наслідком недійсності нікчемного правочину, вона підлягає задоволенню з огляду на вимоги ст.216 ЦК України. Таким чином, кошти в сумі 155000грн., які позивач сплатив відповідачу за вищевказаним договором ревардингу, підлягають поверненню позивачеві. Також, відповідно до\~ч.3 ст.88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22\~Закону України «Про захист прав споживачів», тому згідно ч.3 ст.88 ЦПК України його належить стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1550,00грн., виходячи з того, що позивач звернувся з вимогою про застосування реституції, тобто повернення сплачених коштів. На підставі викладеного,

Outcome: partial