Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Савранської селищної ради Одеської області, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.01.2001р., виданого Савранською державною нотаріальною конторою Одеської області, [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) у колективному сільгосппідприємстві «Дружба» в с.Осички, Савранського району, Одеської області, розміром 1,93 умовних кадастрових гектарів, вартістю 8075грн., належне померлій [PERSON] .. Не маючи бажання займатися обробкою землі та її оформленням, [PERSON] 24.01.2001р. довіреністю, посвідченою Савранською державною нотаріальною конторою Одеської області, уповноважив позивача користуватися та розпоряджатися (здавати в оренду), одержати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, а потім продати за ціну та умовах на свій розсуд належне йому право на земельну частку (пай). Також, [PERSON] передав йому оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0114035 та оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.01.2001р. [PERSON] помер [INFO] , на підтвердження чого позивач надав копію свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Южненського міського управління юстиції Одеської області 19.12.2003р.. Позивач зазначає, що більш ніж 19 років він вільно, відкрито та безперервно володіє ввіреним йому майном, а тому просить суд визнати за ним право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0114035. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна\~особа має\~право в\~порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів. Згідно з ч.1 ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами 1 і 2 ст.13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.1-3\~ст.12\~цього Кодексу\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1\~і 2\~ст.77\~цього Кодексу\~визначено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В силу ч.2 ст.78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч.1 і 6 ст.81 цього Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України\~визначено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Разом з цим, частина 4 цієї статті передбачає набуття права власності за набувальною давністю, зокрема, на цінні папери за рішенням суду. Статтею 194 ЦК України визначено, що цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. Сертифікат на право на земельну частку (пай) має всі ознаки, визначені цією статтею, а тому відноситься до цінних паперів. З матеріалів справи вбачається, що позивач добросовісно заволодів та продовжує відкрито, безперервно володіти сертифікатом на право на земельну частку (пай) більше десяти років і вказане право ніхто не оспорює, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved