Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла та зняттям з реєстраційного обліку . Позов обґрунтований тим, що між [PERSON] та ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» , правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір № 5677717 від 20 вересня 2007 року, згідно з яким позичальнику видано кредит у сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою 11,5 % річних для придбання квартири за адресою: [ADDRESS]. У забезпечення виконання зобов»язань за вказаним договором [PERSON] передала в іпотеку Банку вказану квартиру , про що був укладений договір іпотеки № 5677721 від 20 вересня 2007 року. У зв»язку із невиконанням відповідачем зобов»язань за кредитним договором , позивач реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки та набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Оскільки проживання та реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності, звернувся до суду за захистом порушеного права. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2018 року провадження по справі відкрито, визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила , відзив на позов не надала , в зв»язку з чим на підставі ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» , правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір № 5677717 від 20 вересня 2007 року, згідно з яким [PERSON] було надано кредит у сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою 11,5 % річних . У кредитному договорі визначено його цільове призначення , а саме: надання кредиту позичальнику для придбання квартири за адресою: [ADDRESS]. У забезпечення виконання зобов»язань за вказаним договором [PERSON] передала в іпотеку Банку квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що був укладений договір іпотеки № 5677721 від 20 вересня 2007 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2014 року з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 606,19 доларів США. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2018 року підтверджено, що ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» набуло право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки № 5677721 від 20 вересня 2007 року, який був укладений з [PERSON]. 26.04.2018 року позивачем було направлено вимогу відповідачу про виселення , яка залишена відповідачем без задоволення. При цьому, довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04.06.2018 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.02.2008 року по теперішній час. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Заявляючи позов, позивач просив виселити [PERSON] без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених статті у 40 Закону України «Про іпотеку». Частинами третьою, четвертою статті 109 ЖК Української РСР передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, завинятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловийбудинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогуіпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця здня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановленийабо інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення допускається при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеною у постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15. Оскільки [PERSON] отримала у банку 50 000,00 доларів США цільових коштів та за вказані грошові кошти придбала квартиру, суд приходить до висновку , що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, а тому у зв»язку з набуттям позивачем права власності на предмет іпотеки, наявні підстави для виселення відповідача без надання іншого житла. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Тобто, саме по собі рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial