Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.05.2011 року між ним та відповідачем - [PERSON] було укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кісліциною Ю.В та зареєстрований в реєстрі за № 952. Вказує, що згідно з вищезазначеним договором він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 200 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення цього договору був еквівалентом суми 25 094 долари США 10 центів, а останній зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів. Зазначає, що факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі позики. Відповідно до п.3 вищезазначеного договору відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 31.05.2012 року, однак на момент подачі даного позову останній своїх зобов'язань не виконав та кошти не повернув, у зв'язку з чим він змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу у розмірі 519 402 гривні 70 копійок, що є еквівалентом 25 094 долари США 10 центів та 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 46 276 гривень 64 копійок та судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив задоволити позов повністю з підстав викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положення п. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та заяви представника позивача, в якій він не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Стаття 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2011 року між позивачем та відповідачем було укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кісліциною Ю.В та зареєстрований в реєстрі за № 952 (а.с.6). Відповідно до вищезазначеного договором позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 200 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення цього договору був еквівалентом суми 25 094 долари США 10 центів (п.1), а останній зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 31.05.2012 року (п.3). Крім того, відповідно до п.2 вищезазначеного договору грошові кошти, які є предметом вищезазначеного договору передані позивачем та одержані відповідачем до його підписання. Так, згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами :никі4ення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В зв'язку з чим договір, укладений 31.05.2011 року на підтвердження укладення договору позики, складений саме у письмовій формі та містить усі істотні умови позики та є підтвердженням факту передачі коштів відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено в ході судового розгляду, кошти у погоджений строк відповідач не повернув. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Як вбачається зі змісту договору поруки, укладаючи вищезазначений договір було визначено грошовий еквівалент зобов'язання в іноземні валюті, який відображений у доларах США, відповідно п. 1 договору, у зв'язку з чим станом на 20.05.2015 року за офіційними курсом Національного банку України (офіційний курс гривні щодо іноземної валюти долара США становив 2069, 82 грн. за 100 доларів США) сума боргу складає 519 402,70 гривень. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, становлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в п. 18 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми основного боргу у розмірі 519 402 гривні 70 копійок, що є еквівалентом 25 094 долари США 10 центів та 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 46 276 гривень 64 копійок, знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79-89 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3 775 гривень 80 копійок (а.с.5, 27). На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved