Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк у три місяці для прийняття спадщинини після смерті його матері [PERSON], померлої 13.03.2016 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13.03.2016 року померла його мати [PERSON]. На момент смерті останній, на праві власності належала квартира № 46, що розташована за адресою : м. Харків, вул. Киргизька, 9-Б . За життя [PERSON] залишила заповіт від 23.06.1993 року , яким все своє майно, в тому числі і вищевказану квартиру заповіла позивачу. У вересні 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом, однак йому було відмовлено в цьому, з причин не прийняття останнім спадщини після смерті [PERSON] у встановленні законом строки. Позивач вказує , що за станом свого здоровя він не мав можливості , у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Таким чином позивач вважає , що строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини , був ним пропущений з поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримав доводи своєї позовної заяви та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно наданої суду копії свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №532211, померла [PERSON]( а.с.8) На момент смерті [PERSON] на праві приватної власності належала квартира № 46, яка розташована за адресою : [ADDRESS], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про право власності на житло( а.с.10) Спадкоємцем після смерті [PERSON]М . є позивач по справі, який приходився сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача ( а.с. 9) . За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все належне їй майно вона заповіла своєму синові- Загребельному [PERSON], тобто позивачу по справі (а.с. 11). Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з наданої суду довідки КП « Жилкомсервіс» дільниця № 21 від 06.04.2016 року, за адресою : [ADDRESS], з 02.03.1984 року по 14.03.2016 року була зареєстрована [PERSON] Інші особи, разом із померлою [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстровані не були. ( а.с.13) Таким чином, на час смерті [PERSON] , позивач не мешкав разом із спадкодавцем. Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 30.09.2016 року, державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з неприйняттям останнім спадщини після смерті спадкодавця в установленому законом порядку. ( а.с.7) Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах на спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку коли такий строк пропущено з поважних причин. При цьому, з врахуванням викладених обставин справи, істотне значення для правильного вирішення спору є встановлення моменту коли спадкоємець дізнався про смерть спадкодавця. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою Відповіднодо ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилався на поганий стан свого здоровя, а саме хворобу « люмбаго» на протязі двох тижнів. Крім того, позивач в судовому засіданні також зазначив, що доказів його хвороби, яка стала б перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини та свідків , які могли б підтвердити цей факт у нього немає. Таким чином, судом не встановлено будь-яких перешкод у позивача для звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed