Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпроптеровська з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з останньої невиплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2014р. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Техно-Буд» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 8\~647,50 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку у розмірі 38\~923,68 грн. та моральну шкоду у розмірі 2\~000,00 грн., проте на день звернення до суду з даним позовом підприємство не перерахувало стягнені з нього грошові кошти, а тому на думку позивача такі кошти потрібно стягнути з директора ТОВ «Спец-Техно-Буд», [PERSON] Відповідач надала суду заперечення, в яких посилаючись на те, що вона не є юридичною особою, а також на пропуск позивачем строку звернення до суду для вирішення трудових спорів, встановленого ст. 233 КЗпП України, просила відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 21.10.2014р., яке набрало законної сили 03.11.2014р., з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Техно-Буд» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 8\~647,50 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку у розмірі 38\~923,68 грн. та моральну шкоду у розмірі 2\~000,00 грн. Вищевказаним рішенням Ленінського суду встановлено, що наказом № 03-ОК від 15.05.2010р. позивач був прийнятий на роботу у ТОВ «Спец-Техно-Буд» на посаду токаря-фрезеровщика 6 розряду, а наказом № 10-к від 03.06.2011р. був звільнений за власним бажанням відповідно до п.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст.21 КЗпП України та за змістом п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Враховуючи, що позивач уклав трудовий договір саме з ТОВ «Спец-Техно-Буд», тоді як спір позивача з ТОВ «Спец-Техно-Буд» щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, вже вирішено рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 21.10.2014р., суд доходить висновків, що позов предявлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у його задоволенні. З огляду на відсутність підстав для задоволення позову судові витрати відповідно до ст.\~88 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed