Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 07 листопада 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу № 1323. Позивач вважає, що у договорі лізингу не визначено індивідуальні ознаки предмету лізингу та не зазначено відомості про продавця товару. Також позивач зазначає, що між сторонами договору не було підписано Додаток № 3 до договору, тобто не було узгоджено графік покриття витрат на виплати лізингових платежів. Також позивач зазначає, що у договору наявні несправедливі умови, які призводять до дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін договору, а самі умови договору є несправедливими. При цьому позивач вказує, що він не отримав достовірної і повної інформації про фінансові послуги. Також позивач вказує, що договір фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року є нікчемним, оскільки повинен був бути посвідчений нотаріально. Також позивач зазначає, що у ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг і таке суперечить вимогам законодавства, а тому відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України договір фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року може бути визнаний судом недійсним. Позивач з посиланням на наслідки, що застосовуються до недійсних та нікчемних правочинів, просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року укладений між кравчуком О.П. та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» недійсним та стягнути з останнього на його - позивача користь 60400 гривень. В судовому засіданні представник позивача з посиланням на письмові обґрунтування позову підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 07 листопада 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу № 1323, відповідно до умов якого предметом фінансового лізингу за вказаним договором є транспортний засіб, визначений у статті 1.1 Договору та специфікації(Додаток № 2), при цьому вартість предмета Лізингу у даному договору визначено на момент укладення Договору і зазначено, як у Договорі так і у Додатку № 2. 07 листопада 2016 року [PERSON] було сплачено на адресу отримувача платежу - ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» 60400 гривень з призначенням платежу «організація по договору фінансового лізингу». Суд не бере до уваги посилання позивача, на ту обставину, що у договорі відсутня специфікація предмета лізингу, оскільки таке твердження спростоване умовами договору та наявним Додатком № 2 до нього. Відсутність підписаного між сторонами Додатку № 3 до Договору, що на думку позивача свідчить про факт не укладення договру фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не береться до уваги судом. Відповідно до п. 10.2, 10.3 Договору, сторонами на момент укладення такого було узгоджено попередній розмір щомісячного лізингового платежу та визначено і узгоджено формулу за якою розраховується зміна такого розміру. Самі умови даного Договору унеможливлюють підписання Додатку № 3 до договору одночасно з підписанням самого договору та Додатків № 1, № 2, однак відповідно до умов Договору конкретні розміри платежів погоджуються позивачем та відповідачем на стадії виконання Договору в частині передачі за актом прийому - передачі предмета лізингу у користування Лізингоодержувачеві, що і повинно бути зафіксовано у Додатку № 3, який відповідно до умов Договору іменований сторонами, як новий Додаток № 3 до Договору і такий повинен бути підписаний сторонами за умовами, що настануть і визначені у п. 10.3 Договору. З матеріалів Договору та власноручно написаної [PERSON] заяви, вбачається, що йому було надано повну, достовірну інформацію, щодо основних умов договору, обов'язків сторін і [PERSON] є проінформованим про всі можливі витрати і ризики у зв'язку з укладенням та виконанням Договору. Твердження про ненадання позивачу повної та достовірної інформації, спростовується наявністю на договорі(кожна сторінка) та заяві його особистого підпису. З матеріалів заяви від 07.11.2016 року та Договору за підписом [PERSON] вбачається, що останній отримав у повному обсязі інформацію пов'язану з основними умовами Договору а також інформацію про всі моживі витрати і ризики пов'язані з укладенням такого Договору. Судом також не приймається до уваги твердження позивача про те, що умови договору є несправедливими. Дане твердження не може бути прийняте судом до уваги за наступних мотивів. Суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що під час укладення договору волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало його внутрішній волі, про що свідчать його підписи на кожній сторінці Договору. Посилання позивача на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» також не береться судом до уваги. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Суд бере до уваги, що позивачем було особисто, добровільно укладено оспорюваний договір. Посилання позивача на несправедливість умов Договору, на погляд суду є формальними і нічим необґрунтованим, а тому також не береться до уваги, оскільки містить лише посилання на наявність такого без наведення будь-яких обґрунтувань, які б заслуговували на увагу. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що сторонами договір убуло досягнуто домовленості про те, що відповідно до п. 1.7 Договору [PERSON] сплачує ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» комісію за організацію угоди, що ним і було зроблено 07.11.2016 року у сумі 60400 гривень. Суд вважає, що ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» мало право укладати з [PERSON] оспорюваний договір, оскільки Довідкою Нацкомісії серії ФЛ № 564 від 21.04.2016 року доведено факт того, що ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» має право надавати окремі фінансові послуги. Відповідно до ч. 4 ст. 5 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», окремі види фінансових послуг можуть надаватися юридичним особам, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, а тому судом не береться до уваги твердження позивача про обов'язкову наявність у ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» ліцензії на здійснення фінансових послуг. При цьому суд враховує, що відповідно до Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами № 21 від 22 січня 2004 року, передбачено можливість надання послуг фінансового лізингу юридичною особою, що не є фінансовою установою. В той же час, суд вважає що оспорюваний договір фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» є нікчемним, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона(лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні(лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізінгоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов(непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату(лізингові платежі). Договір фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» є договором непрямого лізингу. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм(оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з таких міркувань, суд вважає, що договір фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» підлягав нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбаченої законом. У разі, якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки нікчемного правочину. Суд зазначає на ту обставину, що правочин - договір фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» є нікчемним, а тому його визнання недійсним у судовому порядку не вимагається, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існуть на момент відшкодування. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності з наведеними мотивами, суд дійшов категоричного висновку про те, що підстави для визнання договору фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» - відсутні. Натомість, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 60400 гривень є правомірною, оскільки задоволення такої, є правовим наслідком що повинен бути застосований до недійсного(нікчемного) правочину, який в конкретному випадку, як зазначалося судом вище є договором фінансового лізингу № 1323 від 07 листопада 2016 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», з урахуванням того, що позивачем були здійснені посилання на застосування таких наслідків у тексті позовної заяви, що відповідно надає суду підстави для задоволення такої вимоги не виходячи за межі позовних вимог в межах розгляду даного спору. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial