Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступне.: 11.08.2011 року помер його батько [PERSON]. 17.04.2002 року, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] сільською радою було укладено Договір оренди земельної ділянки водного фонду строком на 50 років, відповідно до якого йому передалась у користування земельна ділянка площею 0,0503 га на території с.Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області з метою установки металевого боксу для зберігання човна та мотора до нього, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1013. 30 березня 2016 року позивач отримав відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дізнався, до договору оренди землі від 17.04.2002 року зареєстровано додатковий договір №1 від 05.04.2013 року, яким були внесені зміни до основного договору щодо сторони договору. 04.04.2016 року позивач звернувся з відповідним запитом до відповідача, на який він отримав інформацію, що зазначений додатковий договір було укладено на підставі рішення [PERSON] сільської ради Вільнянського району Запорізької області «Про перехід права на оренду земельної ділянки гр.[PERSON]Г.» від 20.11.2012 року за №62. Підставою для прийняття такого рішення стало звернення гр.[PERSON] із заявою, в якій він зазначив , що у зв?язку зі смертю його компаньйона [PERSON] просить внести зміни до договору оренди в частині зміни орендаря. 30.11.2015 року Державним реєстратором Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області [PERSON] була проведена державна реєстрація права оренди земельної ділянки за [PERSON]. Внаслідок смерті батька позивача відкрилась спадщина. Згідно ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.781 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи-наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Частинами 1 та 2 ст.651 Цивільного кодексу України визначені підстави для зміни або розірвання договору, так зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч.5 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності такихспадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Договір оренди земельної ділянки водного фонду, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], не містить будь-яких заперечень щодо переходу права оренди у разі смерті фізичної особи-орендаря до спадкоємців. Згідно з ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір припиняється, якщо у разі смерті фізичної особи-орендаря його спадкоємці відмовляються від виконання укладеного договору оренди землі. Ухвалюючи оскаржуване рішення про перехід права на оренду земельної ділянки до гр. [PERSON], як до особи, яка використовувала спільно земельну ділянку відповідач не врахував того, що з боку спадкоємців померлого [PERSON] не надходило відмови від права на оренду земельної ділянки. До того ж відповідач не мав жодного документа, що підтверджує спільне використання земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене відповідач є спадкоємцем свого батька в тому числі і на право оренди. Позивач наполягає, що ухвалюючи оскаржуване рішення «Про перехід права на оренду земельної ділянки гр.[PERSON]Г.» від 20.11.2012 року за №62 [PERSON] сільська рада Вільнянського району Запорізької області допустив порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, передбачених насамперед ч.5 ст.93 Земельного кодексу України, ст.7, ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», ч.1 ст.781 Цивільного кодексу України. Статтею 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Стосовно недійсності додаткового договору №1 від 05.04.2013 року позивач зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встновлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Так за приписами ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний додатковий договір суперечить вимогам Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі». Стосовно скасування державної реєстрації права оренди позивач зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають реєстрації чи його дубліката. Оскільки оспорюваний додатковий договір має бути визнаний недійсним, а згідно ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У третьої особи [PERSON] не могло виникнути право оренди, а отже, державна реєстрація його права не відповідає вимогам закону. \~\~У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач надав суду свої заперечення та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне. 17.04.2002 року сільською радою було укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду з [PERSON] строком на 50 років, відповідно до якого йому передалась у користування земельна ділянка площею 0,0503 га на території с.Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області з метою установки металевого боксу для зберігання човна та мотора до нього. Позивач зазначає, що сільська рада не надала документів, які б підтверджують спільне користування батька позивача та [PERSON], але це є невірним твердженням, оскільки передача права користування земельною ділянкою не позбавляє власника права власності і не позбавляє можливості відстежувати порядок користування комунальним майном. Даною земельною ділянкою батько позивача користувався разом з [PERSON] у відповідності до Договору про спільну діяльність від 20.09.2007 року, який було укладено відповідно до ст.1130 ЦКУ - їх спільна діяльність здійснювалась на основі об'єднання вкладів учасників та була спрямована на спільне використання зазначеної орендованої земельної ділянки. 11.08.2011 року [PERSON] помер. У 2012 році до сільської ради звернувся [PERSON] з заявою про розгляд питання щодо укладення додаткової угоди до Договору оренди землі, який був укладений сільською радою та його компаньйоном, про зміну орендаря. Дане питання було розглянуто та прийняте позитивне рішення, враховуючи наступне: Весь період з дня смерті [PERSON] до теперішнього часу зазначеною земельною ділянкою користується саме [PERSON], який у відповідності до законів України виконує заходи щодо охорони землі від ерозії, підтоплення, забруднення відходами виробництва, хімічними і радіоактивними речовинами та від інших процесів руйнування, суворо дотримується встановленого режиму для зон санітарної охорони, прибережних захисних смуг, смуг відведення, берегових смуг водних шляхів, запобігає проникненню у водні об'єкти стічних вод, пестицидів і добрив через прибережні захисні смуги. Стаття 1134 ЦКУ визначає статус спільного майна учасників простого товариства а саме: внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Відповідно до ст.355 спільне майно - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), таким чином право на оренду земельної ділянки для [PERSON] та [PERSON] було спільним. Сільська рада, як представник територіальної громади, зобов?язана була вирішити долю комунального майна, оскільки у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» в ст.60 п. 5 закріплено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. На момент укладення оспорюваного додаткового договору на 05.04.2013 року до сільської ради не надходило жодного повідомлення від спадкоємців [PERSON] про те, що вони є та виявили бажання скористатись своїм правом на прийняття обовязків орендаря за договором оренди земельної ділянки від 17.04.2002 року, і ними не були надані свідоцтва про право на спадщину на право користування земельною ділянкою. Місцеві ради не є тими повноважними органами, які визначають склад спадщини та коло спадкоємців після померлих осіб, з якими у них були орендні відносини. Таким чином без надання відповідних доказів реалізації та здійснення свого права на спадкування: надання свідоцтва про право на спадщину про перехід права обовязків та прав спадкодавця по договору оренди до спадкоємців чи то відповідного рішення суду; без надання письмових доказів бажання спадкоємців [PERSON] на укладення нового договору оренду на ту ж земельну ділянку, що не було зроблено у розумні строки та, і наразі відповідні докази до сільської ради не надано, сільська рада, як власник земельної ділянки законно розпорядився нею, передавши її у користування іншій особі, котра відповідно до закону мала на це право. 20.11.2012 року за №62 на сесії сільської ради було прийняте рішення «Про перехід права на оренду земельної ділянки до [PERSON]Г.» З 05.04.2013 року укладено додатковий договір до Договору оренди земельної ділянки водного фонду №1013 від 17.04.2002 року з [PERSON], котрий в подальшому був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, таким чином рішення №62 від 20.11.2012 року було виконане та на підставі нього та Додаткового договору у [PERSON] виникли майнові права на спірну земельну ділянку. Прохають у позові відмовити. Третя особа без самостійних вимог- Лисенко С.Г. заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування посилається на те, що після смерті його компаньйона [PERSON]Ф.Ю, померлого у 2011 році, ніхто із спадкоємців до [PERSON] сільської ради з метою переукладання договору оренди спірної земельної ділянки не звертався, він на законних підставах користується даною земельною ділянко, а коли він устаткував її, з»являються через декілька років спадкоємці які претендують на цю земельну ділянку. Третя особа без самостійних вимог державний реєстратор Вільнянської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився без повідомлення про поважність своєї неявки. Сторони не заперечують слухати справу у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши заперечення відповідача, третьої особи перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.04.2002 року, між [PERSON] та відповідачем було укладено Договір оренди земельної ділянки водного фонду строком на 50 років, відповідно до якого йому передалась у користування земельна ділянка площею 0,0503 га на території с.Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області з метою установки металевого боксу для зберігання човна та мотора до нього, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1013. Зазначеною земельною ділянкою [PERSON] користувався разом з [PERSON] у відповідності до Договору про спільну діяльність від 20 вересня 2007 року, який після смерті [PERSON] у відповідності до умов Договору про спільну діяльність отримав право на користуватися земельною ділянкою, даний факт підтверджений [PERSON] сільською радою Вільнянського району Запорізької області, як власником земельної ділянки. Відповідно до ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Стаття 1131 ЦК України визначає форму та умови договору про спільну діяльність: Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Згідно статей 1132-1133 ЦК України - за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. Стаття 1134 ЦКУ визначає статус спільного майна учасників простого товариства а саме: внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Відповідно до ст.355 спільне майно - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників). Таким чином в суді встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існували договірні відносини, відповідно до яких вони були об?єднані в просте товариство та мали один до одного відповідні права та обов?язки, а спірне у судовій справі право користування земельною ділянкою належало їм на праві спільного майна. 11.08.2011 року [PERSON] помер, даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №212490, виданим Запорізьким міським відділом ДРАЦС ГУЮ у Запорізькій області 12.08.2011 року. Факт того, що позивач є спадкоємцем після померлого 11.08.2011 року [PERSON], перевірено за Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 18.12.2014 року за реєстровим №842 (спадкова справа №292 за 2011 рік). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1219 ЦК України визначає права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, серед іншого, право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Таким чином, право користування земельною ділянкою, яке є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] для ведення ними спільної діяльності та відповідно до договору про спільну діяльність у разі смерті однієї сторони по договору переходить до іншої сторони. У відповідності до п.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Згідно ст.59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування обєктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору. Таким чином Додатковий договір №1 від 05.04.2013 року вчинено в межах компетенції відповідача на підставі цивільно-правового договору про сумісну діяльність від 20.09.2016 року. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року\~№ 7-рп/2009 в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми суд приходить до висновку, що оспорюване право на оренду землі не входить до складу спадщини після померлого [PERSON] та рішення [PERSON] сільської ради Вільнянського району Запорізької області «Про перехід права на оренду земельної ділянки гр.[PERSON]Г.» від 20.11.2012 року за №62 прийняте на законних підставах. Стосовно визнання недійсним додаткового договору №1 від 05.04.2013 року, слід зазначити, що позивач посилається на його невідповідність вимогам Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», з доводами, які він приводить прохаючи визнати недійсним та скасувати рішення, на підставі якого він був укладений та ніяких конкретних посилань на невідповідність саме Додаткового договору законам України він не зазначає. Посилання представника позивача на те, що протягом 2012 був сплачений земельний податок у розмірі 170 грн. платник податку [PERSON], у 2013 році сплачені 200 грн. за договором оренди платник податку [PERSON], у 2014 році сплачено 180 грн. орендна плата з фізичних осіб, платник податку [PERSON], у 2015 році платник податку якогось бюджетного платежу у розмірі 300 грн. [PERSON], суд не бере до уваги. [PERSON] помер у 2011 році. Хто, із яких міркувань і за що проводив такі проплати суду сторонами не доведено. І не приймається як доказ у відповідності до вимог ст. 57, 58, 59 ЦПК України. Оскільки вищезазначений аналіз норм законодавства привів до висновку, що рішення сільської ради було прийняте в межах закону та враховуючи ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тому в цій частині слід відмовити позивачу у визнанні недійсним додаткового договору №1 від 05.04.2013 року. Також позивач прохає скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень , вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки , індексний номер: 26580998 від 30.11.2015 року, ухвалене державним реєстратором [PERSON], Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, на тій підставі, що Додатковий договір №1 від 05.04.2013 року має бути визнаний недійсним. Оскільки позивач не надав жодного доказу та не довів порушень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ 17.10.2013 року №868, при здійсненні державної реєстрації, тому суд приймає рішення про відмову і в цій частині позовних вимог. Суд також звертає увагу на те, що позивачем визначений неналежний склад сторін. Так, третя особа без самостійних вимог [PERSON] повинен бути відповідачем по даній справі. Позов безпосередньо оспорює його права. Оскільки [PERSON] не залучений відповідачем, позивач позбавлений можливості у повній мірі доводити незаконність рішення [PERSON] сільської ради та недійсність договору від 05.04.2013 року. Без доведеності позивачем незаконності вищевказаного рішення не забезпечується рівновага між інтересами сторін та правова визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного ст. 8 Конституції України. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1\~ст.3 ЦК України), а ст. 13 ЦК України\~\~\~\~передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed