Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 18.07.2016 року був прийнятий на роботу до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Українська залізниця». 02.06.2017 року він звільнився з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. На день звільнення позивача нарахована, але не виплачена йому заробітна плата з березня 2017 року по 02.06.2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, загалом складає 37485 грн. 63 коп., а саме: за березень 2017 року - 15426,28 грн., в тому числі аванс за відрядження 2500,00 грн.; за квітень 2017 року - 5098,85 грн., в тому числі оплата вимушеного простою 5005,58 грн., за травень 2017 року - 5098,85 грн., в тому числі оплата вимушеного простою 5005,58 грн., за червень 2017 року - 9361,65 грн., в тому числі оплата вимушеного простою 251,85 грн., компенсація за невикористану щорічну відпустку 8938,55 грн. По теперішній час суми, що належать позивачу від відповідача не виплачені. В зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 37485 грн. 63 коп. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено наступне. З 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком цього є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та передачі з непідконтрольної території первинних документів. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати. Через втручання невідомих осіб в діяльність підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Крім того, згідно з видатковим касовим ордером від 14.08.2017 року позивачем отримано 3110,13 грн. В зв`язку з викладеним просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, справу розглянути без участі представника відповідача. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 18.07.2016 року [PERSON] прийнятий до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Українська залізниця». 02.06.2017 року [PERSON] був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України згідно з наказом №1145/ДН-ОС від 31.05.2017 року. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги довідки-розрахунки заробітної плати, надані позивачем. Так, позивачу було нарахована заробітна плата у період: за березень 2017 року - 15426,28 грн., в тому числі аванс за відрядження 2500,00 грн.; за квітень 2017 року - 5098,85 грн., в тому числі оплата вимушеного простою 5005,58 грн., за травень 2017 року - 5098,85 грн., в тому числі оплата вимушеного простою 5005,58 грн., за червень 2017 року - 9361,65 грн., в тому числі оплата вимушеного простою 251,85 грн., компенсація за невикористану щорічну відпустку 8938,55 грн. Крім того, суд бере до уваги наданий відповідачем видатковий касовий ордер №310 313 від 14.08.2017 року за першу половину березня 2017 року, за якою позивачу було виплачено заробітну плату в розмірі 3110,13 грн. /нарахована зарплата за березень 2017 року становить 3911,22 грн. відповідно до довідки про доходи, наданої відповідачем/. Таким, чином розмір заборгованості із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку становить 31074,41 грн. Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Відповідачем вищезазначені дані, надані позивачем, не спростовані. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності зі ст. 76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках-розрахунках), наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними. Крім того, факт наявності заборгованості зі сплати заробітної плати позивачу підтверджується видатковим касовим ордером №310 313 від 14.08.2017 року про виплату [PERSON] заробітної плати в розмірі 3110,13 грн. за першу половину березня 2017 року. Відповідно до ст.ст.74, 79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно з ст.24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Кількість невикористаних днів відпустки позивача, за які надається компенсація, складає 19 днів. Компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки відповідно до розрахунку за червень 2017 року складає 8938,55 грн., яка зазначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплати позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, покладений на працедавця, а не на працівника. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження та докази позивача, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та на його користь з відповідача належить стягнути заборгованість із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 31074,41 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 768,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial