Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.12.2011 року між ним та боржницею був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2000 (дві тисячі ) грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. В звязку з тим, що позичальниця свої зобовязання по кредитному договору виконала не в повному обсязі, виникла кредитна заборгованість, яка станом на 30.11.2016 року становить 12419 грн. 14 коп. та складається з наступного: 1958 грн. 77 коп. заборгованість за кредитом; 9392 грн. 79 коп. заборгованість по процентах за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 567 грн. 58 коп. (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість та витрати, повязані з розглядом справи. В судове засідання представник позивача не зявився, але надіслав суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить слухати справу у його відсутності, не заперечуючи проти прийняття заочного рішення. Відповідачка в попередньому судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та пояснила, що свої кредитні зобовязання вона виконувала до травня 2014 року, а потім, в звязку з тяжким сімейним та матеріальним положенням, хворобою та необхідністю стаціонарного лікування її батьків та брата вона не змогла вчасно погашати кредит, а пролонгацію боргу банк відмовився проводити. В судове засідання відповідачка не зявилася, але надіслала до суду своє заперечення, в якому позов не визнала в повному обсязі і просить в його задоволенні відмовити повністю у звязку з необґрунтованістю. Крім того, пояснила, що у грудні 2011 року в Лебединському відділені ПАТ КБ «ПриватБанк» вона оформила кредитну карту . Для цього вона заповнила Анкету-заявку, Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» не отримувала. Як вбачається із змісту вищевказаної анкети-заявки, в якій не міститься жодної з умов, що притаманна договору ні суми кредиту, ні строку, на який надається такий кредит, розмір та порядок нарахування процентів, які мають сплачуватися за користування кредитними коштами, ні розміру штрафних санкцій, які можуть бути застосовані за порушення умов договору. Крім того, вона вважає, що позивачем не зазначено доказів, які б свідчили про отримання нею кредитних коштів в сумі, зазначеній в розрахунку заборгованості. Також, вважає, що сплинув строк позовної давності, який передбачений ч. 4 ст. 267 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки, а до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується позовна давність в один рік, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події , з якою повязано його початок. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, прострочення заборгованості виникло 30.06.2014 року у розмірі 48. 61 грн. і саме з цього часу у позивача виникло право на застосування до неї штрафних санкцій, тобто більше ніж 1 рік. У звязку з цим, вона просить застосувати до неї строки позовної давності для стягнення з неї на користь позивача - 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 567 грн. 58 коп. штрафу (процентна складова). Представник позивача надіслав до суду свої пояснення на заперечення відповідачки, в яких зазначив, що 26.12.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що, підписавши цю заяву, [PERSON] ознайомилася та згодна у Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжних картах, розташованих на сайті банку. Протягом шести років, з моменту оформлення кредиту [PERSON] до банку не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що вказує на те, що остання знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і з ними погодилась. Щодо ознайомлення відповідачки з Умовами та правилами надання банківських послуг позивач зазначає наступне: [PERSON] отримала кредитні кошти на підставі власної заяви, в якій зазначено: «Я ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були представлені для ознайомлення в письмовому виді. Я висловлюю згоду з тим, що дана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання Банківських послуг, а також Тарифами складає між мною і банком договір». Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, і є чинним. Тому Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є підтвердження, що відповідачу було видано платіжну карту та відкрито картрахунок, на який встановлений кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідачка користувалася грошима, отримуючи кошти через банкомат, здійснювала розрахунку через термінал в касах магазинів. Банк звернувся з позовом до відповідачки 10.12.2016 року - тобто до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідачка посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності, як загальний, так і спеціальний, дотриманий при зверненні до суду. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст. ст. 526, 527, 1054 та ст.1048, 1049, 1050 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» надав кредит [PERSON] у відповідності з укладеним між ними кредитним договором б/н від 26.12.2011 року, у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-33). Про укладення договору свідчить анкета-заява відповідачки з зазначенням, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були представлені для ознайомлення в письмовому виді, і висловила згоду з тим, що дана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання Банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком кредитний договір. Про прийняття умов договору свідчить той факт, що відповідачка через банківський картковий рахунок отримувала грошові кошти від позивача та користувалась ними, а також до 2014 року періодично сплачувала заборгованість. Припинила виплату заборгованості з причин тяжкого матеріального та фінансового стану в сімє, а не з причин неправомірних дій позивача чи не погодження з його умовами. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до цього кредитного договору, відповідачка зобовязувалася повністю його повернути в установлений термін та сплатити відсотки і комісію за його користування. З розрахунків позивача (а.с.5,6) вбачається, що заборгованість по кредитному договору станом на 30.11.2016 року становить 12419 грн. 14 коп. з яких: 1958 грн. 77 коп. заборгованість за кредитом; 9392 грн. 79 коп. заборгованість по процентах за користуванням кредитом, а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 567 грн. 58 коп. процентна складова . Рух по картковому рахунку на імя [PERSON] (а.с.73-76) підтверджує факт отримання коштів від позивача та користування цими коштами, а також доводить проведені розрахунки по заборгованості відповідачки. Не погоджуючись з даними позивачем розрахунками, відповідачка не зазначила, з чим конкретно вона не згодна та не надала суду свої розрахунки, тому суд керується наданими в справі розрахунками позивача у відповідності до ст.60 ЦПК України, якою обовязок по доказуванню покладається на сторони. Відповідно до ст. 526 та ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно зі ст. 610 - 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі зібраних доказів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушеними, тому підлягають задоволенню. При цьому суд не погоджується з вимогами відповідачки про зменшення розміру неустойки на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки ця стаття передбачає зменшення розміру неустойки за погодженням зі сторонами або за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що розмір завданих позивачеві збитків становить 11351.56грн., а розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 1067 грн. 58 грн., тобто не перевищує розміру збитків. Крім того, відповідачкою не надано доказів про наявність обставин, які мають істотне значення для застосування ч.3 ст.551 ЦК України. Також, суд вважає необхідним, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, повязані з розглядом даної справи, в сумі 1378 грн., сплачені позивачем по платіжним дорученням № PROM2BL03L від 02.12.2016 року (а.с.2). На підставі викладеного,

Outcome: approved