Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія» (далі ТОВ «Енергія») про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України з 02 березня 2015 року та визнання його повноважень на цій посаді припиненими за ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням з 02 березня 2015 року. Обгрунтовуючи позовні вимоги вказував, що на підставі наказу № 1 від 01 липня 1998 року був призначений на посаду директора ТОВ «Енергія», питання про призначення директора було вирішено на зборах учасників товариства 01 липня 1998 року. З огляду на прийняття рішення звільнитися за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію та зважаючи на те, що звільнення директора належить до виключної компетенції власника засновникам товариства було направлено листи із запрошенням взяти участь у зборах ТОВ «Енергія», призначених на 02 березня 2015 року, але цього дня питання про звільнення його з посади директора не вирішено з огляду на відсутність більшості учасників зборів товраиства та неправомочність зборів. Не вирішення вказаного питання вважає порушенням його трудових прав, вказував, що таке не звільнення є безпідставним і не законним. Просив звільнити його з посади директора за власним бажанням з 02 березня 2015 року і визнати припиненими його повноваження на посаді директора указаного товариства за власним бажанням з 02 березня 2015 року.\~ Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області направила до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, викладено письмову позицію щодо заявлених позовних вимог та вказано, що відповідно до діючого законодавства процес державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є похідним від процесу прийняття субєктами господарювання тих або інших рішень, тобто державним реєстратором не приймається будь-яке додаткове рішення, а лише здійснюється відповідна реєстраційна дія по внесенню до Єдиного державного реєстру таких змін. Інші треті особи, будучи повідомленими про розгляд справи, у призначені судові засідання не зявилися, письмової правової позиції щодо предявлених позовних вимог до суду не направили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Установлено, що підставі наказу № 1 від 01 липня 1998 року [PERSON] був призначений на посаду директора ТОВ «Енергія». Відповідно до контракту від 01 липня 1998 року, укладеного між ТОВ «Енергія» та [PERSON]І, останній призначається на посаду директора цього товариства. Пунктами 5.1, 6.1 цього контракту визначено, що він може бути розірваний за взаємною згодою сторін, за ініціативою наймача, за ініціативою керівника; контракт набирає законної сили з моменту підписання і діє безстроково. Відповідно до протоколу № 1 зборів учасників ТОВ «Енергія» від 01 липня 1998 року прийнято рішення про призначення [PERSON] на посаду директора товариства. Як вбачається із Статуту ТОВ «Енергія», затвердженого розпорядженням виконкому Дніпропетровської міської ради № 588-р від 05 червня 1998 року та затвердженого зборами учасників товариства, товариство створено громадянами України [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до п. 7.1 Статуту учасники товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в цьому Статуті, за винятком випадків, передбачених законодавством; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частки (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів. Пунктом 8.1 Статуту визначено, що вищим органом товариства є збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. При голосуванні учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному фонді. Позивач звернувся 09 лютого 2015 року до загальних зборів учасників (засновників) ТОВ «Енергія» із заявою звільнення за власним бажанням з 02 березня 2015 року у звязку з виходом на пенсію та засновникам товариства було направлено лист про запрошення взяти участь у зборах товариства, які призначалися на 02 березня 2015 року о 10-00 год. з наступним порядком денним: звіт директора про фінансово-економічну діяльність підприємства, питання розгляду заяви про звільнення директора та обрання нового директора. Проте, як вбачається із протоколу зборів учасників ТОВ «Енергія» від 02 березня 2015 року на зборах були присутні 17% учасників, тому відповідно до п. 8.2 Статуту товариства збори визнано неповноважними приймати рішення, а тому рішення про звільнення позивача не прийнято. Підстави припинення трудового договору, порядок звільнення з роботи передбачені Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Пунктом 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Згідно з приписами ст. 38 КЗпП України, на яку посилається позивач в якості правового обгрунтування свого позову, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Статтею 21 цього Кодексу визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Таким чином, з огляду на приписи ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, у звязку з чим угода про припинення трудового договору згідно з ст. 36, 38, 39 Кодексу укладається між сторонами трудового договору, якими є працівник і власник підприємства, установи, організації, уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 15 Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Предявляючи позовні вимоги позивач сформулював їх наступним чином: звільнити [PERSON] з посади директора ТОВ «Енергія» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з 02 березня 2015 року, визнати повноваження [PERSON] на цій посаді припиненими за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 02 березня 2015 року. Тобто позивач просить суд шляхом прийняття відповідного судового рішення здійснити процедуру його звільнення із займаної посади. Однак, ураховуючи вищевикладені приписи законодавства, що регулює порядок звільнення особи із займаної посади, звільнення особи та припинення його повноважень на займаній посаді повинно відбуватися згідно із відповідними нормами КЗпП України та у порядку, визначеному відповідними нормативними актами, а тому позовні вимоги про звільнення [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки відсутній такий спосіб захисту прав та інтересів фізичних та юридичних осіб як винесення судом рішення про звільнення особи та визнання припиненими трудових відносин. Ураховуючи наведені приписи законодавства та встановлені відповідні їм фактичні обставини справи та правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач не сплачував при предявленні позову судовий збір, судові витрати не підлягають стягненню.

Outcome: dismissed