Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, вказуючи, що він є власником будинку [ADDRESS] що підтверджується договором дарування жилого будинку, посвідченим Штефан В.В, приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу 30.09.2003 року за № 3688, зареєстрованим КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» 02.10.2003 року, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно №2834410 та технічним паспортом. [PERSON] брат по матері. Однак відповідач на даний час не мешкає за вказаною адресою, особистих речей у будинку не має, добровільно з реєстрації не знімається. Зазначає, що реєстрація відповідача складає незручності, цей факт порушує її права в розпорядженні будинком, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. В судове засіданні позивач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує тому, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи сповіщалася належним чином. Як вбачається з довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], саме за адресою місця реєстрації відповідач повідомлявся про слухання справи, а оскільки він не повідомив суд про причини своєї неявки, суд вважає причину його неявки неповажною, а тому відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], на підставі договору дарування житла від 30.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного територіального округу Штефан В.В., за реєстраційним номером № 3688. (а.с.9). Крім позивача у будинку за вказаною адресою також зареєстрований відповідач -[PERSON], відповідно до довідки № 981 від 13.02.2017 року виданої Виконавчим комітетом Апостолівської міської ради (а.с. 17). Згідно акта депутатського обстеження від 11.02.2017 року складеного депутатом Апостолівської міської ради у присутності сусідів, встановлено, що [PERSON], 1983 року народження, не проживає за даною адресою (а.с. 15). Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: вул. Калініна, буд. 1, м. Апостолове Дніпропетровської області, відповідач не проживає а лише зареєстрований в ній. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у спірній будинку, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за вищезазначеною адресою. Що стосується вимог позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації, то такі вимоги не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки питання та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на жиле приміщення, або право користування жилим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на зазначене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином рішення суду про втрату права користування житлом є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача. Лише в разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонам. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] не надав суду заперечень проти вимог позову та викладених в ньому обставин, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. При викладених обставинах, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням є обґрунтованими і таким, що підлягає задоволенню, тому що його інтереси порушені, вона не має змоги користуватися та розпоряджатися належним їй майном за своїм розсудом, а відповідач тривалий строк, понад рік, не користується спірним житловим приміщенням, інших домовленостей між сторонами не має. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial