Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що отримав у спадок від своєї матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2005 року квартиру [ADDRESS] . Він є сиротою та вказана квартира знаходилась під охороною сирітського майна. Коли йому виповнилось 18 років, він почав користуватись квартирою, робити в ній ремонт. Квартиру нікому продавати не збирався, бо вона є його єдиним житлом. В червні 2018 року йому стало відомо, що квартира була продана невідомою особою, яка представилась ним, за договором купівлі-продажу від 26.04.2018 року відповідачці [PERSON] . Для укладання цього договору було використано підроблений бланк свідоцтва про право на спадщину за законом (дублікат), підроблена довідка про склад сім`ї та підроблений паспорт громадянина України. Вказаний факт встановлено висновками експертів в рамках кримінального провадження №420180414400000090. Посилаючись на вказані обставини відчуження квартири поза його волею, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26.04.2018 року, витребувати з незаконного володіння відповідачки квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на останню. Відповідачка у наданому відзиві посилалась на те, що стала жертвою шахрайських дій [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] . Вказану квартиру вона придбала 26.04.2018 року, як виявилось в подальшому по фіктивним документам. При цьому, сплатила боргу за комунальні послуги в сумі 31114 грн. також поміняла в квартирі дверний замок від вхідних дверей вартістю 1557 грн. Посилання позивача на те, що вона мешкає в квартирі є безпідставними, оскільки в останній вона ніколи не мешкала, так як та перебуває в непридатному для проживання стані. Крім того, після придбання нею квартири 26.04.2018 року, позивач з`явився тільки в червні 2018 року. Також є недостовірною інформація, що спірна квартира є єдиною власністю позивача, оскільки після смерті діда ним було успадковано квартиру [ADDRESS] . не вказує позивач в позові і той факт, що оригінали документів на квартиру знаходились у [PERSON] . В своїх показах позивач зазначає, що ці документи були у його діда, а коли він помер, вони зникли та їх дублікати робила [PERSON] , що була його опікуном та зберігала їх в сейфі за місцем мешкання по [ADDRESS] . Тому незрозуміло, яким чином документи на квартиру опинились у шахраїв. В підготовчому судовому засіданні відповідачка та її представник з зазначених у відзиві підстав проти позову заперечували. В призначені для розгляду по суті судові засідання останні не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г.19.05.2005 року за реєстровим №3-148, позивач після померлої матері успадкував квартиру [ADDRESS] (на той час м.Дніпропетровськ). Згідно інформації з державного реєстру речових прав на підставі зазначеного свідоцтва за позивачем було проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру (реєстраційний номер майна 10034500, номер запису: 47 в книзі: 199п). 26.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В. за реєстровим №905 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно вказаного договору продавцем зазначено [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] ), а відповідачем - [PERSON] . В пункті 3 договору купівлі-продажу зазначено, що вказана квартира належить продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2005 року, виданого державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстровим №3-148. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на підставі зазначеного договору купівлі-продажу від 26.04.2018 року за відповідачкою [PERSON] в цей же день було зареєстровано право власності на спірну квартиру (номер запису про право власності 25917098, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 867454612101). Також з матеріалів справи вбачається, що 14.08.2019 року було затверджено та скеровано до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42018041440000090 від 11.06.2018 року відносно [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України. Згідно вказаного обвинувального акту зазначено, що невстановленою особою було виготовлено завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України серії [NUMBER] з фотокарткою [PERSON] та анкетними даними [PERSON] , [INFO] , який згідно вказаної серії та номеру за інформацією Центрального РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМУ України в Дніпропетровській області видавався [PERSON] . Також згідно обвинувального акту вказаний підроблений паспорт разом із іншими підробленими документами, факт підробки яких встановлений висновками експертиз, [PERSON] було подано приватному нотаріусу Підберезній Н.В. при оформленні договору купівлі-продажу спірної квартири від 26.04.2018 року з відповідачкою [PERSON] . Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179,181,316,317,319,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Також відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.ст.626,655,657 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цього Кодексу. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Нормою ст.330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. В свою чергу відповідно до ст.388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт продажу належної позивачу квартири від його імені іншою особою, без відповідних повноважень та без згоди позивача, як власника майна, суд, відповідно до наведених положень законодавства, приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.04.2018 року та витребування квартири з незаконного володіння відповідачки на користь позивача. В частині заявлених позивачем вимог про визнання права власності на квартиру, суд враховує, що до укладання договору купівлі-продажу від 26.04.2018 року, який даним рішенням визнаний судом недійсним, право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване за позивачем на підставі відповідного правовстановлюючого документу (свідоцтва про право на спадщину за законом). Крім того, згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Пунктом 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року, встановлено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника. Відповідно до наведених положень законодавства рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є документом, що дає підстави для проведення державної реєстрації права власності за позивачем на квартиру і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачкою. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та її витребування з незаконного володіння відповідачки на користь позивача, є належним і достатнім способом, що забезпечить відновлення порушених прав позивача на квартиру, з відповідною реєстрацією права власності на неї за даним рішенням суду. А тому, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру задоволенню не підлягають. Враховуючи підстави пред`явлення позову та встановлені судом обставини, які свідчать про те, що незаконне відчуження належної позивачу квартири стало наслідком протиправних дій інших осіб, а не внаслідок неправомірних дій відповідачки, яка також понесла значні матеріальні витрати та згідно відзиву фактично не заперечувала проти позовних вимог, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.ст.2.136,141 ЦПК України вважає за необхідне звільнити відповідачки від сплати судового збору.

Outcome: partial