Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 161 294,96 грн., мотивуючи тим, що 17.02.2016 р. по бульвару Лесі Українки в м.Києвв внаслідок зіткнення тролейбусу бортового номеру [NUMBER] під керуванням [PERSON], який є робітником відповідача та порушив вимоги ПДР, був пошкоджений його автомобіль марки «Фольксваген» д.р.н. [NUMBER]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з накладенням штрафу. В результаті протиправних дій працівника відповідача позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля, заподіяно матеріальний збиток в розмірі 244110,91 грн., встановлений звітом № 238 від 26.05.2016 року. Вартість залишків пошкодженого автомобіля позивача згідно звіту № 2206 від 22.06.2016 р. становить 86 373,95 грн. Отже вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, з урахуванням утилізаційної вартості КТЗ, становить 157 736,96 грн. (різниця між фактичними витратами на проведення відновлюваних робіт автомобіля у сумі 244 110,91 грн. та утилізаційної вартості автомобіля в сумі 86 373,95 грн.). Крім того, позивачем було понесено ще такі витрати: 1 400,0 грн. - на проведення оцінки про визначення вартості матеріального збитку, 680,0 грн. - на направлення телеграм про проведення оцінки винуватцю ДТП, КП «Київспастранс» та МТСБУ, 1 500,0 грн. - на проведення визначення утилізаційної вартості автомобіля. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що пошкоджений автомобіль був проданий позивачем вже після оцінки (приблизно в червні-липні 2016 р.) без його відновлення. Додав, що закон не встановлює термін оцінки пошкодженого автомобіля, а тому він був оглянутий спеціалістом через 3 місяці після ДТП. Вказав, що винний у вищевказаній ДТП був лише водій тролейбусу [PERSON] Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що звіт про оцінку автомобіля був проведений через тривалий термін після ДТП, акт дослідження спеціаліста є неналежним доказом. Представником відповідача [PERSON] подані письмові заперечення на обґрунтування даної позиції. Представником відповідача [PERSON] додано, що [PERSON] був присутній на огляді пошкодженого автомобіля позивача, але підписав його із запереченнями. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти розміру визначеного позивачем розміру матеріальної шкоди. Не оспорюючи свою винуватість у ДТП, посилається на те, що тролейбус під його керуванням ударив автомобіль позивача лише в задню частину, а вже після цього автомобіль позивача зіткнувся з автомобілем «Ауді». Тому вважає, що заподіяна матеріальна шкода його діями може бути лише за пошкодження задньої частини автомобіля позивача. Акт огляду автомобіля позивача на предмет пошкоджень він підписав із зауваженнями, оскільки там зазначені пошкодження, які не були заподіяні внаслідок його дій. Суд встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 17 лютого 2016 р. приблизно об 11.40 год., [PERSON], керуючи тролейбусом «Богдан» д.н.з [NUMBER], рухаючись по бульвару Лесі Українки в місті Києві, порушив вимоги ст.12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який у свою чергу зіткнувся з автомобілем марки «Ауді» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобів, в т.ч. і автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], який є власністю позивача у справі - [PERSON] Вказані обставини підтверджені постановою Печерського районного суду м.Києва від 18.04.2016 р. у справі № 757/9555/16-п у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, стосовно [PERSON] та не оспорюються сторонами. Відповідно до ст.1 п.1.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб відповідача (тролейбус тролейбусу бортового номеру [NUMBER]) не підлягає страхуванню, в зв'язку з чим станом на момент ДТП не був застрахований. Тому правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 18.04.2016 р. у справі № 757/9555/16-п за результатом розгляду адміністративного протоколу, складеного стосовно водія [PERSON] за наслідками вищевказаної ДТП, останній визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Листом від 23.05.2016 р. за вих.№ 3/1-05/13880 Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача про відсутність правових підстав для виплати йому відшкодування з фонду захисту потерпілих. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні достовірно встановлено, що ДТП, внаслідок якої 17.02.2016 р. пошкоджено автомобіль позивача, сталася під час перебування водієм [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем та виконання [PERSON] своїх службових обов'язків. Частиною 2 статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому в зазначеній статті конкретизується перелік збитків, які мають бути обов'язково відшкодовані виною особою у разі їх завдання, а саме: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Позивачем визначено розмір заподіяної йому матеріальної шкоди як різниця фактичних витрата на проведення відновлюваних робіт автомобіля у сумі 244 110,91 грн., встановленої звітом № 238 від 26.05.2016 р., та утилізаційної вартості автомобіля в сумі 86 373,95 грн., встановленої звітом № 2206 від 22.06.2016 р., що становить суму в розмірі 157 736,96 грн. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 26.05.2016 р. № 238, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] станом на 26.05.2016 р. становить 244,110,91 грн.; відновлюваний ремонт є недоцільним з економічної точки зору. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22.06.2016 р. № 2206, утилізаційна вартість автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] становить 86 373,95 грн. Як вбачається з вищевказаних звітів, вони підписані [PERSON], присутнім при огляді автомобіля позивача, із зауваженнями, в яких він не згодний з пошкодженнями передньої частини автомобіля до рішення суду. Між тим, Печерським районним судом м.Києва при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] було встановлено, що зіткнення автомобіля «Фольксваген», що належить позивачу, з автомобілем марки «Ауді», який знаходився попереду автомобіля позивач, та тим самим пошкодження передньої частини автомобіля «Фольксваген», відбулося як наслідок від зіткнення тролейбусу під керуванням [PERSON] з автомобілем ««Фольксваген» у задню частину автомобіля позивача. А відтак суд не приймає до уваги заперечення третьої особи у справі [PERSON] на те, що механічні пошкодження передньої частини відбулися не з вини відповідача, оскільки вони спростовані матеріалами справи. Згідно з наданими документами, зазначені дослідження проведені особою, що відповідно до діючого законодавства має право на складання звіту товарознавчого дослідження, та підстав ставити під сумнів висновки, в т.ч. і встановлення розміру шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, викладені спеціалістом, у суду не має. Звіти про визначення вартості матеріального збитку від 26.05.2016 р. № 238 та від 22.06.2016 р. № 2206 відповідно до ст.64 ЦПК України є письмовими доказами, відповідно до ст.ст.58, 59 ЦПК України є належним та допустимим доказом, в зв'язку з чим суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача в цій частині. На спростування доводів сторони позивача стороною відповідача не надано іншого документа на підтвердження розміру матеріальної шкоди в зв'язку з пошкодженням автомобіля позивача. А тому суд не погоджується із запереченнями сторони відповідача в частині того, що оцінка пошкодженого автомобіля позивача проведена після спливу 3 місяців після ДТП. Крім того, про огляд автомобіля відповідач був повідомлений, [PERSON] був на ньому присутній. Клопотання про призначення судово-автотоварознавчої експертизи по матеріалах справи (в зв'язку з продажем автомобіля позивачем) сторона відповідача відмовилась заявляти. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в результаті пошкодження власності позивача, що сталося внаслідок ДТП, яка мала місце 17.02.2016 р., позивачу заподіяна матеріальна шкода в розмірі 157 736,96 грн. (різниця між фактичними витратами на проведення відновлюваних робіт автомобіля у сумі 244 110,91 грн. та утилізаційної вартості автомобіля в сумі 86 373,95 грн.). Приписами ч.1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Як вбачається з постанови Печерського районного суду м.Києва від 18.04.2016 р. у справі № 757/9555/16-п, винним у ДТП є [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що матеріальний збиток, завданий позивачу [PERSON], як власнику автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], становить 157 736,96 грн., цей матеріальний збиток заподіяний з вини працівника відповідача - [PERSON], а відтак підлягає відшкодуванню відповідачем - КП «Київпастранс». Як вбачається з наданих стороною позивача документів, [PERSON] звертався до відповідача з претензіями про відшкодування шкоди, на які добровільно відповідачем не відшкодована шкода. В зв'язку з чим заподіяна позивачу матеріальна шкода підлягає стягненню в судовому порядку на його користь з відповідача. Крім того, відповідно до ст.22 ч.2 п.1 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на сплаті послуг по оцінці пошкодженого автомобіля в розмірі 1 500 грн. та в розмірі 1 400,0 грн., а також витрати, понесені позивачем на виклик представників відповідача та МТСБУ, в розмірі 658,0 грн., а загалом - 3 558,0 грн., що підтверджено наданими квитанцією № 057840 від 24.06.2016 р., чеком від 26.05.2016 № 238, актом прийому-передачі виконаних робіт від 26.05.2016 р. № 238, квитанціями Укрпошти від 17.05.2016 р. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, Таким чином, з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню сума розмірі 161 294,96 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від задоволених вимог (1% від суми задоволених вимог), що становить 1 612,95 грн. Вимоги позивача про стягнення судових витрат з надання правової допомоги в розмірі 2 000,0 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з такого. До матеріалів справи додана копія договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та ТОВ «Юридична компанія «Правова рада» 10.05.2016 р. (арк.спр.53-55), за яким компанія, як виконавець робіт, зобов'язується надати [PERSON] правову допомогу, пов'язану з отриманням (стягнення відшкодування за шкоду, завдану транспортному засобу позивача. Як вбачається з п.5.3 вказаного договору, після надання послуг Юридична компанія оформлює акт надання правової допомоги, який підтверджує факт надання допомоги. У матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт. Крім того, відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. З пункту 1.2 вищевказаного договору про вбачається, що надавати послуги позивачу буде працівник компанії . На підставі цього договору та довіреності ТОВ інтереси позивача в суді представляв [PERSON], що має повну вищу юридичну освіту, як представник позивача. Відповідно до ч.1,2ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; така особа має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні; така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до п.11 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК України. При розгляді даної справи позивачем [PERSON] суду не було заявлено клопотання про допуск [PERSON] до участі у справі у якості особи, яка надає йому правову допомогу. [PERSON] приймав участь при розгляді цієї справи в якості представника позивача, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не можуть бути стягнена з другої сторони у справі. Вимоги щодо стягнення сум на правову допомоги не є позовними вимогами, а відносяться до судових витрат, в зв'язку з чим суд вирішив це питання відповідно до ст.88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст.22, 1166, 1172 ЦК України,

Outcome: approved