Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18.07.2008 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 186000 грн., що підтверджується нотаріально посвідченим договором позики та зобовязувалась їх повернути до 01.09.2008 року. Крім того, 07.10.2008 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 121250грн., що також підтверджується нотаріально посвідченим договором позики, та зобовязався повернути кошти до 07.01.2009 року. В зазначений строк [PERSON] та [PERSON] не виконали свої грошові зобовязання перед [PERSON], у звязку з чим, останній звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення суми боргу. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2012 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 року по справі № 22ц-4368/2012 р. рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2012 р. скасовано та ухвалено нове, за яким позов задоволено частково та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 252 061 грн. та судові витрати у сумі 110 грн.; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 164 313 грн. 92 коп. та судові витрати у сумі 110 грн. В подальшому, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2015 року по справі № 357/17582/14-ц, стягнуто на користь [PERSON] за прострочення грошового зобовязання за період з 01.03.2012 року по 28.02.2015 року: з [PERSON] 69940, 00 грн., з [PERSON] 45749 грн. 10 коп. Оскільки вказане рішення суду до цього часу не виконано, позивач просить суд стягнути з [PERSON] за прострочення грошового зобовязання за договором позики 3% річних в сумі 5732 (пять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 88 (вісімдесят вісім) коп. та інфляційні у розмірі 61743 (шістдесят одна тисяча сімсот сорок три) грн. 70 (сімдесят) коп. та з [PERSON] за прострочення грошового зобовязання за договором позики 3% річних в сумі 3737 (три тисячі сімсот тридцять сім) грн. 16 (шістнадцять) коп. та інфляційні у розмірі 40249 (сорок тисяч двісті сорок девять) грн. 60 (шістдесят) коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі було встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 252 061 грн. та судові витрати у сумі 110 грн., а також стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 164 313 грн. 92 коп. та судові витрати у сумі 110 грн. В подальшому, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2015 року стягнуто на користь [PERSON] за прострочення грошового зобовязання за період з 01.03.2012 року по 28.02.2015 року з [PERSON] 69940, 00 грн., та стягнуто з [PERSON] 45749 грн. 10 коп. Рішення Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 року на даний час залишається не виконаним, борг відповідачами не сплачено, що підтверджується довідкою начальника міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 09.02.2016 року № 1537. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт наявності грошових зобовязань між вказаними сторонами на зазначені суми боргу, встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 року по справі № 22ц-4368/2012 р. та не потребують доказування при вирішенні даного спору, згідно ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а також, якщо він прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання та три відсотки річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Згідно з ст. 625 ЦК України не заперечують право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобовязанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконанням грошового зобовязання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення. Статтею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Оскільки застосування санкції у вигляді сплати 3% річних та інфляційних не є неустойкою, підстав для застосування спеціальних (скорочених) строків позовної давності, відповідно до ст. 258 ЦК України, немає (п. 2 Узагальнення судової практики застосування статті 625 ЦК України Апеляційного суду м. Києва від 27.08.2013 року). У розумінні положень ст. 625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних складаються тільки із суми боргу, а не від загальної суми, що стягнута судом при попередньому розгляді справи, тому при розрахунку інфляційних витрат та 3% річних враховуються лише грошові зобовязанні за договором позики, а саме : борг [PERSON] 186 000 грн. та борг [PERSON] 121250 грн. Таким чином, розрахунок 3% річних і інфляційних за прострочення грошових зобовязань за договорами позики в даному випадку здійснюється за період з 01.03.2015 року по 10.03.2016 року та складає : за боргом [PERSON] 3% річних у розмірі 5732 грн. 88 коп. та інфляційні 61743 грн. 70 коп.; за боргом [PERSON] 3% річних у розмірі 3737 грн. 16 коп., інфляційні 40 249 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved