Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 27.3 кв.м., загальною площею 44.18 кв.м. В 2012 році йому було 87 повних років, стан здоров'я незадовільний, він інвалід 2 групи ВВВ, самому складно ходити в магазин, лікарню, на ринок, йому потрібен догляд. Позивач вирішив заключити договір, згідно якого він передасть у власність свою квартиру, а набувач зобов'язується забезпечувати догляд за ним, в разі його смерті провести обряд поховання, тобто договір довічного утримання. 10 серпня 2012 року між ним і [PERSON] був укладений договір, посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори. Після заключения договору [PERSON] поселився в квартирі [ADDRESS]. Спочатку між ними були нормальні відносини, а починаючи з початку 2014 року відносини змінилися, а саме догляд за позивачем не виконується, харчуванням не забезпечується, постійно перебуває в закритій квартирі, не може вийти на вулицю, тільки в 2014 році йому стало відомо, що ним був заключений договір дарування квартири. Про поведінку [PERSON] в побуті позивач звертався з заявою до Ковпаківського СМ РВС. Волевиявлення на укладення договору дарування у нього не було, він сприймав цей договір за інший договір, тобто договір довічного утримання, договір дарування укладений помилково. Тому позивач прохає суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 10 серпня 2012 року між позивачем і відповідачем по справі та посвідчений державним нотаріусом 2-ї СДНК. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохає їх задовольнити. Зазначив, що при укладенні договору у нотаріуса його воля була направлена на укладення договору довічного утримання. Його привіз до нотаріуса онук, ним було підписано якийсь документ, як вважав договір довічного утримання. Він потребує постійного стороннього догляду, бажав щоб онук [PERSON] доглядав за ним, забезпечував харчуванням, надавав допомогу, після смерті здійснив поховання. Після укладення договору [PERSON] зареєструвався в квартирі та став там постійно проживати. Відносини спочатку були нормальними, догляд здійснювався, але з 2014 року різко погіршились. Догляд не здійснюється, мають місце постійні погрози, побиття, залякування зі сторони онука. Неодноразово з цього приводу звертався до правоохоронних органів. Просив задовольнити позовні вимоги та визнати договір дарування недійсним Відповідач у судовому засіданні заперечував проти визнання договору недійсним. Зазначив, що викладені [PERSON] в позовній заяві та в судовому засіданні обставини не мали місце. Дійсно [PERSON] мав намір укласти з ним договір довічного утримання. З цього приводу він відвіз дідуся до державної нотаріальної контори з наміром укласти даний договір. На той час він був одружений та нотаріус роз'яснив, що при укладенні договору довічного утримання в разі розлучення пів квартири буде належати його дружині та запропонував їм укласти договір дарування. Йому та [PERSON] були роз'яснені наслідки укладення договору дарування. Нотаріус також спілкувався з дідусем сам на сам за зачиненими дверима. [PERSON] було підписано договір дарування. В діях нотаріуса помилки не було. Після підписання договору він заселився до квартири, зареєстрував квартиру на себе, здійснює догляд за [PERSON], останній викладає неправдиву інформацію з приводу його дій. Третя особа - Друга Сумська державна нотаріальна контора - повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання представник не з'явився, заяв та клопотань судом не отримано. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом було встановлено, квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат, житлова площа якої 27,3 кв. м., загальна площа - 44,18 кв. м. Дана квартира, належала [PERSON] на підставі: 1/2 (одна друга) частка - свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням комунальної власності та приватизації виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів 10 січня 1994 року та рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 18 травня 2007 року, справа № 2-1777/2007, зареєстрованих в комунальному підприємстві «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 06 березня 2008 року за реєстровим № 100, а 1/2 (одна друга) частка - на підставі рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 18 травня 2007 року, справа № 2-1777/2007, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 06 березня 2008 року за реєстровим № 100. Реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 22403739 (а.с.3-4). 10.08.2012 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Ситник С.М., відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS] (а.с.3). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Сумське БТІ» [PERSON] є власником вказаної вище квартири (а.с.6). У відповідності зі ст. 717 ЦК України за договором дарування, одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Натомість згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутно сті якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Неправильне сприйняття може бути викликане найрізноманітніши ми обставинами: це можуть бути неосвіченість або власна необачність сторони, яка вчинила правочин під впливом помилки. Причини помилки правового значення не мають. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення пра вочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання пра вочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Істотне значення має помилка в харак тері (природі) правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Під природою правочину слід розуміти юридичну природу того чи іншого правочину, тобто основні (типові) характеристики, притаманні зазвичай правочинам цього виду. Передаю чи безоплатно квартиру в дар, відчужувач помилково вважає, що взамін набувач повинен довічно забезпечувати його утриманням та доглядом. Надавши оцінку доказам у їх сукупності, в тому числі, враховуючи вік [PERSON] суд вважає, що при укладенні договору дарування позивач помилявся в умовах та наслідках його складання, які для нього мають істотне значення, а тому суд приходить до висновку про відсутність у позивача волевиявлення на безоплатне відчуження квартири за своє життя, внаслідок чого договір дарування був укладений під впливом помилки. Так, укладання договору дарування, а не договору довічного утримання пояснюється тим, що він в силу свого віку, стану здоров'я, юридичної необізнаності не в повному обсязі усвідомлював наслідки своїх дій. Після підписання договору дарування квартири, для нього нічого не змінилось. Він залишився проживати в цій же квартирі, був в ній зареєстрований і зареєстрований в цій квартирі і до цього часу. [PERSON] потребував та потребує сторонньої допомоги. При укладанні договору з [PERSON] уявляв, що він буде надавати йому таку допомогу, однак на даний догляд за ним не здійснюється. Крім спірної квартири, він не має іншого житла. В судовому засіданні відповідач не надав суду доказів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи зі змісту ст. ст. 214 - 215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом. У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та недодержання цього в момент вчинення правочину є підставою для недійсності правочину. Таким чином, суд вважає, що позивач довів перед судом те, що він помилково вважав укладений договір дарування договором довічного утримання, а тому необхідно визнати договір дарування квартири № [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Ситник С.М. недійсним. Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину він є недійсним з моменту його вчинення. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору .

Outcome: approved