Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] як за членом колишнього колгоспного двору. Свої вимоги мотивує тим, що станом на 14 квітня 1991 року це домоволодіння відносилось до колгоспного двору та до його складу входили: [PERSON], який помер [INFO] та його син [PERSON], позивач по справі. Кожний з них набув право власності на 1/2 частку цього будинку, але не отримав правовстановлюючих документів. Після смерті батька позивач успадкував його частину, тобто позивач став власником всього домоволодіння, але не може оформити належним чином своє право, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. З цих підстав позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не прибув, повідомлений згідно вимог чинного законодавства, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.8). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.34). До суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.35). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, главою якого був [PERSON], який помер [INFO] та його син [PERSON], позивач по справі. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/2 частині вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується довідкою № 469/02-16 від 13.09.2017 року, виданою Новотроянівською сільською радою Болградського району Одеської області (відповідно до запису в погосподарській книзі за № 224) (а.с.13), технічним паспортом (а.с.17-21). Рішення Новотроянівською сільською радою Болградського району Одеської області про визнання права власності на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] - не приймалося протягом 1991 - 2017 року. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин позивачу належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], як члену колишнього колгоспного двору. В судовому засіданні встановлено, що позивач мав намір зареєструвати своє право власності на зазначене майно, однак Реєстраційна служба Болградського районного управління юстиції Одеської області рішенням № 37422431 від 05.10.2017 року відмовила позивачу у реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує набуття позивачем права власності на майно за названою адресою, що унеможливлює проведення процедури державної реєстрації права власності (а.с.28). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Центральна (колишня Леніна), № 194, с. Калчева, Болградський район, Одеська область, не можуть зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників. [INFO] - помер [PERSON] (запис акта про смерть № 170 від 27.02.2017 року, складений Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області) та видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Вказану спадщину своєчасно прийняв його син, позивач [PERSON], шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Ажинтарева В.В., що підтверджується спадковою справою № 47-2017 заведеною до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.37-52). Родинні відносини між позивачем та його померлим батьком підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим на підставі актового запису № 89 від 20.12.1964 року (а.с.11). Разом з цим, приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області, Ажинтарев В.В. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадкування на частину вищеназваного домоволодіння у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно (а.с.27). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач, як спадкоємець за законом першої черги, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві, тобто [PERSON], померлому [INFO]. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме визнати за ним право власності на 1/2 частину вищеназваного домоволодіння як за членом колишнього колгоспного двору, та на 1/2 частину - як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON]

Outcome: approved