Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 18.11.2014 року він зареєстрований у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS]. Відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2000 року, його з квартири ніхто ніколи не виганяв, замки в квартирі не змінювались, відповідач пропав безвісті. Позивач вважає, що, оскільки [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше 4-х років, не сплачує за користуванням жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, не є членом сім'ї, він втратив право користування квартирою. [PERSON] зазначає, що для зняття відповідача з реєстрації та подачі відповідної заяви до КП «Мостицький» з метою зменшення оплати за комунальні послуги, необхідно отримати судове рішення. Тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.11.2014 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. і зареєстрованого в реєстрі за №1-1520 (а.с.113-копія свідоцтва). Право власності [PERSON] зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.11.2014 року, що підтверджується витягом з реєстру (а.с.114-копія витягу). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м. Києва 10.11.1999 року, та листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 17.02.2016 року за№1774 (И-2016) 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.134, 148). Спірне жиле приміщення являє собою однокімнатну ізольовану квартиру, загальною площею 27 кв. м., жилою площею 13,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (а.с.106-107). В спірній квартирі зареєстровано дві особи - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що вбачається з довідки форми №3, виданої КК «Центр комунального сервісу» 18.12.2015 року за №1817 (а.с.112). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - вищевказаною спірною квартирою, оскільки він не проживає в ній понад вісім років. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідач таким, що пропав безвісті, не визнаний, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29.04.2014 року було скасовано. З огляду на те, що [PERSON] є власником 1/3 частини спірної квартири, що також підтвердив в судовому засіданні представник позивача, він, за змістом права власності, має право користування нею. На зміст права власності не впливає місце проживання власника. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, задоволені бути не можуть. Отже, позов в судовому засіданні не доведений та не підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 358, 379, 382, 383 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: dismissed