Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на його користь заподіяну його діями внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди на загальну суму 34014 грн.52 коп. та судові витрати у справі Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явився, але про причини своєї неявки суд не повідомляла, заперечень відносно позову від неї до суду не надходило. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача, суд, у відповідності до положень ст..224 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку, на приклад, зі знищенням речі. Немайнова та матеріальна шкода, яка завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України та положень п.п.2-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода, що заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що його спричинила, за умови що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок не переробної сили або умислу потерпілого. Під володільцями цих джерел розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу власності або з інших підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. З Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками. встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відщкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Як встановлено в судовому засіданні 24 жовтня 2014 року о 17 годині 30 хвилин по автодорозі Київ - Одеса на 37 км.+200 м., мала місце ррожньо-транспортна пригода , внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки Nissan [-Trail, реєстраційний № [NUMBER], що підтверджується довідкою, виданою відділенням ДАІ з обслуговування м. Васильків та Васильківського району при ТДАІГУМВС України в Київській області та постановою Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року у справі № 753/20497/14-п, відповідно якої винною у скоєні ДТП визнано гр. [PERSON], водія автомобіля марки Chevrolet Evanda, номер державної реєстрації [NUMBER], та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Згідно з висновком № 465 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення атеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] від 17 листопада 2014 року, виконаного суб'єктом оціночної діяльності фізичною-особою ідприемцем [PERSON], в результаті вказаного ДТП належний позивачу транспортний засіб зазнав значних ушкоджень на загальну суму 33'514,52 гривень. Вартість вищевказаної експертизи складає 500,00 гривень. Рішенням Апеляційного суду Київської області позов [PERSON], до ПАТ «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди від 14 липня 2015 року, задоволено та на його користь стягнено 33014 грн.52 коп. та судові витрати у справі, проте рішення суду виконано не було. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що матеріальна шкода, яка заподіяна позивачу, спричиненням механічних ушкоджень належному позивачу автомобіля, та повинна бути відшкодована відповідачем, тому, що саме остання винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджено матеріалами справи. Що стосується вимог позову про відшкодування позивачеві судових витрат суд виходить з положень ст.88 ЦПК України які підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved