Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання за ним права власності на домоволодіння та присадибні земельні ділянки, посилаючись на те, що 02 липня 2001 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 5,230 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що належала їй згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія ІУ-ДП № 111265 від 01 червня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 4902 від 01 червня 2001 року, згідно з яким остання отримала від нього 35 000 гривень, про що свідчить її власноручно написана розписка від 02 липня 2001 року, а йому передала в користування земельну ділянку та надала оригінали вище вказаного державного акта на право приватної власності на землю та технічну документацію на земельну ділянку. Продавши земельну ділянку та отримавши за неї гроші, відповідачка почала ухилятися від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи похилим віком, тяжким матеріальним станом та 27 липня 2005 року вона померла. Таким чином, у нього виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом про визнання вказаного правочину дійсним та визнання за ним права власності на земельну ділянку. Так, згідно до ст. 48 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року), що діяв на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, землі сільськогосподарського призначення передавались у власність і надавалися у користування громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам та організаціям для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та у відповідності до п. 2 ст. 6 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) громадяни набували право власності на земельні ділянки в тому числі і на підставі купівлі-продажу, дарування та обміну. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти , користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. При цьому ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні. Відповідно до ч.2 ст. 6 ЗК України (в редакції 1990 року) громадяни мають право набувати право власності на земельні ділянки в тому числі і у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну. За ст. 18 ЗК України (в редакції 1990 року), було визначено, що придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, проводиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. За таких обставин, відповідачка,

Outcome: dismissed