Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 червня 2009 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 01.07.2016 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON]. Зауважує,що протягом останніх років відповідачка участі в житті дитини не приймає, вихованням та утриманням дитини не займається, на теперішній час дитина мешкає разом з ним, а відповідачка проживає окремо. Відповідачка має проблеми зі здоров'ям та періодично проходить реабілітацію в спеціальних закладах. Рідкі відвідування дитини матір'ю завжди супроводжуються неадекватною поведінкою, лайками та образами, а останнім часом мати взагалі перестала з'являтися. Таке відношення дуже негативно впливає на розвиток дитини та його психологічний стан. Всі необхідні заходи щодо виховання дитини він виконую самостійно, повністю утримує його, допомагає з навчанням, розвиває його здібності, підтримує його психологічний стан, піклується його здоров'ям. У зв'язку з тим, що відповідачка ухиляється від виховання дитини, нехтує своїми батьківськими обов'язками він просить позбавити її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка та її представник повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмовий висновок щодо заявлених позовних вимог, в якому, окрім іншого, зазначено, що на засідання 04.04.2018 року Центральної районної комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради [PERSON] не з'явилась, однак була належним чином повідомлена про розгляд питання про позбавлення її батьківських прав. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] Допитані в судовому засіданні в якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт не виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], зловживання нею алкогольних напоїв, не прийняття участі у вихованні, навчанні дитини. В свою чергу, зазначили, що вихованням та навчанням дитини повністю займається позивач, з яким і мешкає [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER],[INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.07.2016 року, яке набрало законної сили 12.07.2016 року, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 25 червня 2009 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 370, був розірваний. Згідно довідки ЖБК «Зеніт» від 26.10.2017 року за №73 за адресою: [ADDRESS] мешкають та зареєстровані: [PERSON], 2009 року народження, [PERSON], 1978 року народження. Також за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], 1981 року народження, проте не мешкає. У відповідності до листів Маріупольської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №67 Маріупольської міської ради Донецької області» від 26.10.2017 року за №01/460 та від 27.03.2018 року за № 01/103, [PERSON] є учнем 2-б класу, мешкає за адресою: [ADDRESS], мати останнього - [PERSON] не працює, а батько - [PERSON] є приватним підприємцем. Батько щоденно проводжу сина у школу та зустрічає з неї, водить на спортивну секцію. Мати не виконує свої батьківські обов'язки, школу не відвідує, навчанням сина не цікавиться, з родиною не проживає. Згідно характеристик ЖБК «Зеніт», зокрема від 27.03.2018 року, [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] з 2013 року, з 2016 року останню стали помічати у стані алкогольного сп'яніння та під впливом наркотичних засобів та її неадекватну поведінку. На даний час [PERSON] за вказаною адресою не мешкає, з дитиною її не бачать, її вихованням вона не займається, а займається батько. Відповідно до довідки лікаря-нарколога [PERSON], [PERSON] 1981 року народження, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання настойки пустирника, валеріани. Відповідно до епікризу №1075 КЛПУ «Міська психіатрична лікарні №7» [PERSON] 1981 року народження, з 25.01.2017 року по 17.05.2017 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у КЛПУ МПЛ №7 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголю, синдром залежності. Згідно довідки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» від 21.12.2017 року за № 1758/01-16, [PERSON] 1981 року народження, перебуває на обліку з 25.04.2017 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголю. 08.01.2018 року за результатами психологічного дослідження [PERSON], 2009 року народження, [PERSON], 1978 року народження, був складений висновок спеціаліста психолога [PERSON], згідно якого батько [PERSON] має батьківські установи, які направлені на формування позитивних дитячо-батьківських відносин. Його особисті, характерологічні особливості та батьківські установи дозволяють створити позитивний мікроклімат для виховання сина. При цьому зазначено, що якщо [PERSON] не змінить свою поведінку та відношення до дитини, то позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] буде відповідати його інтересам. Крім того, як вбачається з вищевказаного висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради, [PERSON] з 28.11.2017 року перебуває на обліку як безробітна в Маріупольському центрі зайнятості. Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.02.2018 року, 15.01.2018 року ДОП Центрального ВП Зінченко А.І. було складено протоколом про адміністративне правопорушення за фактом того, що 08.01.2018 року о 21:00 год. [PERSON], знаходячись у квартирі [ADDRESS], висловлювався нецензурною лайкою на адресу дружини [PERSON] Проте в ході розгляду даного протоколу судом було встановлено, що окрім пояснень самої [PERSON] будь-яких даних щодо вчиненого [PERSON] насилля в сім'ї не зібрано. Як вказує [PERSON], сварки носять систематичний характер, провокуються з метою впливу для забезпечення участі у вихованні спільної дитини та штучного створення умов для примусового вселення до квартири. За умов наведеного, до пояснень [PERSON] суд відноситься критично з огляду на неприязні стосунки, що виникли між колишнім подружжям та тривають протягом тривалого часу через неможливість поділу прав власності на житло. Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому суд не бере до уваги надані стороною відповідачки: позитивну характеристику [PERSON], складену ст. ДОСП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, довідку про не перебування [PERSON] на обліку у КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» від 23.10.2017 року, довідку КЛПУ «Міська психіатрична лікарні №7» від 23.10.2017 року про не звернення [PERSON] за психіатричною допомогою та відсутності зауважень до перебування в ОВС, оскільки враховуючи надані безпосередньо на запит суду КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» та КЛПУ «Міська психіатрична лікарні №7» кардинально протилежні відповіді щодо перебування [PERSON] на обліку у даних установах та покази допитаних свідків, у суду є достатні підстави на приймати надані стороною відповідачки документи як достовірні і достатні докази по справі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зокрема в п.15 та п.16, за якими позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами, а також показами свідків, суду доведено не виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що виразилось, зокрема, у не піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідачкою, в свою чергу, залишилися не спростованими вище вказані факти, зокрема зловживання нею алкогольних напоїв, що не може позитивно впливати на розвиток неповнолітньої дитини, та свідчить про ризик неналежного піклування щодо неї. При цьому, неналежна поведінка відповідачки щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини мала місце на протязі тривалого періоду часу та триває по даний час. Враховуючи викладене, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Разом з тим суд звертає увагу відповідачки на положення ст. 169 СК України відповідно до яких мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову.

Outcome: approved