Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Іларіонівської селищної ради, третя особа: Приватний нотаріус Новікова Ірина Юріївна про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка мешкала постійно та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з: житлового будинку [ADDRESS] , який належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мар`ївської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області 23 грудня 2012 року, на підставі рішення виконкому Мар`ївської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області № 78 від 28 листопада 2012 року, та зареєстрованого в КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області 23 грудня 2012 року, в реєстровій книзі № 74, за реєстром № 52/33. Витяг про державну реєстрацію прав серії CEE № 931060, номер витягу: 36909109 виданий КП „Синельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації,, 23.12.2012, реєстраційний номер: 38761311; земельної ділянки, загальною площею 2,000 га, яка розташована на території Мар`ївської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1224884000:01:001:0245, належної померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 477866, виданого Мар`ївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області 05 листопада 2007 року, на підставі розпорядження голови Синельниківської райдержадміністрації № 354-р-07 від 11 червня 2007 року. Акт зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010713101406. Згідно Заповіту, складеного та посвідченого [PERSON] , секретарем виконкому Мар`ївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, 17 квітня 2013 року, за реєстровим № 14, де все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось, і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, усі свої права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові право та обов`язки, які належатимуть на день смерті [PERSON] , вона заповідає йому - [PERSON] . Єдиним спадкоємцем першої черги за законом та заповітом є [PERSON] - рідний син спадкодавця [PERSON] . Факт родинних відносин позивача з спадкодавцем підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим Мар`ївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області 24 липня 1973 року, актовий запис № 54 . 28 жовтня 2020 року, він, як спадкоємець звернувся до Приватного нотаріуса Новікової І.Ю. з заявою про видачу спадщини за заповітом. Однак, у видачі про право на спадщину за заповітом йому, як спадкоємцю першої черги було відмовлено у зв`язку з пропуском строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки він у встановлений строк згідно ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини і на момент смерті з померлою не проживав, тому йому було рекомендовано звертатись до суду. Він пропустив строк на прийняття спадщини у зв`язку з тим, що юридично не обізнаний. В селищній раді йому пояснили, що якщо він проживає в будинку, де зареєстрована його померла мати, подавати заяву про прийняття спадщини не обов`язково, оскільки спадщину прийняв фактичним проживанням з померлою. Хоча він і зареєстрований за іншою адресою, але фактично проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , оскільки мати дуже хворіла, особливо останній час, а тому потребувала допомоги та догляду. Просить визначити додатковий строк для подачі ним - [PERSON] до нотаріальних органів заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] терміном в 1 (один) місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Позивач у судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, просить вирішити спір згідно з діючим законодавством. Третя особа в судове засідання не з`явилася, до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.06.2019 року виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку [ADDRESS] , який належить померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мар`ївської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області 23 грудня 2012 року, на підставі рішення виконкому Мар`ївської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області № 78 від 28 листопада 2012 року, та зареєстрованого в КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області 23 грудня 2012 року, в реєстровій книзі № 74, за реєстром № 52/33. Витяг про державну реєстрацію прав серії CEE № 931060, номер витягу: 36909109 виданий КП „Синельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації,, 23.12.2012, реєстраційний номер: 38761311; земельної ділянки, загальною площею 2,000 га, яка розташована на території Мар`ївської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1224884000:01:001:0245, належної померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 477866, виданого Мар`ївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області 05 листопада 2007 року, на підставі розпорядження голови Синельниківської райдержадміністрації № 354-р-07 від 11 червня 2007 року. Акт зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010713101406. З заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Новікової І.Ю. 28 жовтня 2020 року звернувся її син - [PERSON] . Постановою від 28.10.2020 року приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Новіковою І.Ю., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] , його матері [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт від 17.04.2013 року, який посвідчений [PERSON] , секретарем виконкому Мар`ївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, за реєстровим № 14, відповідно до якого все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось, і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, усі свої права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові право та обов`язки, які належатимуть на день смерті [PERSON] , вона заповідає [PERSON] . Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. На підставі вимог статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вищевикладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна з пропуском шести місячного строку встановленого законом, а саме через 10 місяців після закінчення строку на прийняття спадщини, тобто фактично не прийняв спадщину у встановлений законом строк. [PERSON] просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] строком на 1 місяці з часу набрання рішення законної сили. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивач вказує те, що він юридично необізнаний. Позивач вважає, що причина пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомою. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У відповідності до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», підготовленого на підставі постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Тобто, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд встановив, що [PERSON] не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Необізнаність позивача про смерть спадкодавця не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, як і необізнаність про наявність заповіту. Самі по собі ці обставини, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчать про поважність пропуску спадкоємцем цього строку. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі №6-1486цс15. Крім того, дані висновки міститься і у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2019 року, справа №196/1157/16 та від 17.04.2019 року, справа №161/9998/17у З зазначених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed