Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.12.2013 у розмірі 34937,82 грн., яка складається з: 2393,89 грн - заборгованість за кредитом, 30304,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 1639,90 грн. (процентна складова). Підставою свого позову позивач зазначає неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №б/н від 02.12.2013. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 27.02.2018 провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19 квітня 2018 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання у справі. 02 травня 2018 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо кінцевого строку виконання зобов'язання, хоча такий строк встановлений договором, а з дійсним позовом позивач звернувся до суду тільки в січні 2018 року. Крім того, посилався на те, що відповідач здійснювала погашення кредиту: 22.08.2017 на суму 600,00 грн., 11.09.2017 - 400,00 грн., 19.09.2017 - 1000,00 грн., 24.10.2017 - 1000,00 грн., 21.11.2017 - 1000,00 грн. Проте, внесені позивачем кошти позивачем були зараховані на відшкодування штрафних санкцій, які відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нараховувати. Ухвалою суду від 04.05.2018 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 01 червня 2018 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом з огляду на наступне. Відповідно до п. 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяці і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідач згідно кредитного договору № б/н від 02.12.2013 отримала картку [NUMBER], яка мала термін дії останнього дня 08.2017. Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31.08.2017. Позовна заява подана до суду 17.01.2018, тобто в межах строку позовної давності. Щодо зарахування сплачених відповідачем коштів на відшкодування штрафних санкцій зазначив, що банк не мав доступу до інформації про місце перебування, проживання боржника станом на 14.04.2014 для прийняття рішення про зупинення нарахувань. Боржник з метою списання штрафних санкцій до банку не зверталася. 09 липня 2018 року представник відповідача надав заперечення, в якому просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, визначені ст. 267 ЦПК України, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів щодо кінцевого строку виконання зобов'язання за кредитним договором, а також приймаючи до уваги, що остання операція по отриманню готівки датована 19.04.2014, а тому перебіг позовної давності слід рахувати саме з 19.04.2014. Представник позивача в судове засідання, призначене на 30.08.2018, не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. В судовому засіданні 12.07.2018 представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просила відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача в судове засідання, призначене на 30.08.2018, не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні 12.07.2018 позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні, в задоволенні позову просив відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні з даним позовом до суду. Враховуючи клопотання учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02.12.2013 відповідач [PERSON] отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею та банком договір. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України. На виконання умов вищезазначеного кредитного договору, позивач видав відповідачу кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 08.2017 року, що підтверджується довідкою банку, та спростовує посилання представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів щодо кінцевого строку виконання зобов'язання. З 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов), клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов, відповідач, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку, повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що у разі порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбаченим договором, більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Умов, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема з Картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов, банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунку. Згідно п. 1.1.2.4 Умов, у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно виписки по особовому рахунку № [NUMBER] на ім'я відповідача [PERSON], остання протягом дії кредитної картки користувалась кредитними коштами та частково здійснювала повернення кредиту. Станом на 31.08.2017 (закінчення строку дії кредитної картки) кредитні кошти та інші нараховані платежі повернуті нею не були. Згідно розрахунку заборгованості позивача, який підтверджено випискою з особового рахунку № [NUMBER], станом на 26.12.2017 заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 34937,82 грн., яка складається з: 2393,89 грн - заборгованість за кредитом, 30304,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 1639,90 грн. (процентна складова). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на наведене, відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Кредитна картка № [NUMBER], яка була отримана відповідачем, з терміном дії до [INFO]. Позивач просив стягнути заборгованість за процентами, яка виникла станом на 26.12.2017 та становить 30304,03 грн. Виходячи із висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тому проценти за користування кредитом підлягають стягненню станом на 31.08.2017 (кінцевий термін дії картки [NUMBER]), що становить 23115,97 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів пені та комісії, суд виходить з наступного. Згідно ст.546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, зареєстроване місце проживання відповідача - [ADDRESS]. Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 р. № 1275-р с.Козлове Новопсковського району Луганської області, віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач [PERSON] є суб'єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, суд звертає увагу на те, що комерційним банкам Національним Банком України надані роз'яснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014, відповідно до яких банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Згідно наведеного у позові розрахунку штрафні санкції позивачем нараховані станом на 26.12.2017, фактично після 14.04.2014 - дати, коли згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банківським установам заборонено нарахування таких санкцій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені та комісії у розмірі 100,00 грн., а також штрафів 500 грн. та 1639,90 грн., а всього 2239,90 грн. При цьому суд зазначає, що позивачем не зазначено, яку частку у 100,00 грн. складає пеня, а яку комісія, тому суд позбавлений можливості визначити розмір комісії окремо від пені, та перевірити правильність її нарахування. Позиція представника відповідача щодо застосування строку позовної давності спростовується наступним. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до умов договору, а саме: п. 1.1.7.31 строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. В судовому засіданні встановлено та підтверджується довідкою, що згідно кредитного договору б/н від 02.12.2013 відповідач отримала картку № [NUMBER], яка мала термін дії [INFO]. Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти включно.

Outcome: partial