Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18.11.2013 року він був звільнений з роботи у звязку зі скороченням штату, але з ним не був проведений повний розрахунок по не оспорюваній роботодавцем (відповідачем) сумі 14614 грн. 51 коп. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.11.2014 року у цивільній справі № 592/4011/14-ц стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час розрахунку при звільненні з 18.11.2013 року по 03.03.2014 рік. Цим же судовим рішенням присуджено заробітну плату в розмірі 4061 грн., яка складається з індексації заробітної плати за період з 01.12.2008 року по червень 2011 року 3352 грн. 82 коп., грошової компенсації за невикористану відпустку у період з 01.12.2008 року по 14.06.2011 рік в сумі 350 грн. 75 коп., компенсації втрати заробітку за порушення термінів його виплати за період з серпня до листопада 2013 року в сумі 357 грн. 54 коп. Станом на лютий місяць 2015 року заробітна плата в сумі 4061 грн. 11 коп. відповідачем не сплачена, виконавчий лист перебуває на виконанні у відділі ДВС Лебединського міськрайонного управління юстиції. З врахуванням вищезазначеного рішення, час затримки проведення розрахунку складає 239 робочих днів. Тому він звернувся до суду13.02.2015 року і просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.03.2014 року по 13.02.2015 рік в сумі 30783 грн. 20 коп. Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 16.04.2015 року в задоволенні його вимог відмовлено. Ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області 03.06.2015 року його апеляційна скарга відхилена, а рішення Лебединського районного суд Сумської області залишене без змін. 30.09.2015 року ухвалою вищого спеціалізованого суду України рішення Лебединського районного суду Сумської області від 16.04.2015 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. В період підготовки до розгляду даної справи позивач збільшив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.03.2014 року по 20.11.2015 року в сумі 55512 грн. 80 коп. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що борг позивачеві не повністю виплачений не з вини підприємства, бо на даний час підприємство коштів не має, оскільки 04.03.2014 року державною виконавчою службою на всі банківські рахунки та майно підприємства накладено арешт, а кошти, які надходять на рахунки підприємства, розподіляються державною виконавчою службою. Останній платіж позивачеві був проведений 18.04.2014 року в сумі 11973.60 грн. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Даний спір між сторонами виник з трудових правовідносин, які регулюються ст..ст. 116, 117 КЗпП України. Судом встановлено, що [PERSON] 18.11.2013 року звільнений з роботи з ПАТ «Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод «Темп» у звязку з скороченням штату, але при звільненні з ним не був проведений повний розрахунок у відповідності до ст..116 КЗпП України. У зв'язку з неповним розрахунком при звільненні, [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми із позовом про стягнення грошових сум та моральної шкоди за порушення трудових прав і рішенням від 18.11.2014 року в справі № 592/4011/14-ц судом стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2013 року по 03.03.2014 року в розмірі 13524 грн. Крім того, стягнуто: 3352.82 грн. індексації заробітної плати з період роботи на підприємстві з 01.12.2008 року по червень 2011 року, 350.75 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки за роботу у період з 01.12.2008 року, недоплаченої на час звільнення; 357.54 грн. компенсації втрати заробітку за порушення термінів його виплати за серпень-листопад 2013 року; та 1000 грн. моральної шкоди, а всього призначено до стягнення 18595 грн. 11 коп. (а.с. 4-6). У виплаті середнього заробітку за несвоєчасну виплату грошових коштів при звільненні позивачеві за період з 04.03.2014 року до 18.04.2014 року відмовлено за відсутності вини відповідача, оскільки його рахунки були арештовані державним виконавцем. Дане рішення набрало законної сили, оскільки ухвалами апеляційного суду Сумської області від 21.01.2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.09.2015 року залишене без змін. 13.02.2015 року [PERSON] звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з позовом про стягнення середнього заробітку за порушення строку розрахунку при звільненні за період з 04.03.2014року по 13.02.2015 рік в сумі 30783.20 грн. Рішенням суду в справі № 580/337/15-ц від 16.04.2015 року (а.с.87-88) в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 року (а.с.114-115) апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Лебединського районного суду Сумської області від 16.04.2015 року залишене без змін. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2015 року (а.с.129-130) рішення Лебединського районного суду Сумської області від 16.04.2015 року та ухвалу апеляційного районного суду Сумської області від 03.06.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. На час розгляду даної справи відповідачем на користь [PERSON] не виплачена заробітна плата в розмірі 4061.11 грн., виконавчий лист перебуває на виконанні у відділі ДВС Лебединського міськрайонного управління юстиції. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. \~ Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ч.2 цієї статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невиплачену заробітну плату при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти. Зазначені правові позиції висловлені у постановах Верховного суду України № 6-64цс13 від 03.07.2013 року та № 6-76цс14 від 02.07.2014 року, які згідно зі ст. 360-7 УПК України є обовязковими для судів. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.11.2014 року, що набрало законної сили 20.01.2015 року (а.с.4-6), з відповідача стягнуто суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2013 року по 03.03.2014 року - по день накладення державним виконавцем арешту на кошти товариства, що становило 105 робочих днів на суму 13524 грн. Також визначений середній заробіток позивача, який складає 128 грн. 80 коп. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. В своїй позовній заяві позивач зазначає час затримки проведення розрахунку при звільненні з 04.03.2014 року по 20.11.2015 р., що становить 431 робочий день, для розрахунку середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні взяв середньоденний заробіток - 128.80 грн., що встановлений попередніми рішеннями судів і він не спростований сторонами в судовому засіданні, отже суд бере його за основу при проведенні розрахунку. Однак, суд не може погодитись з даними вимогами в повному обсязі і вважає за необхідне відмовити [PERSON] в частині задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04.03.2014 по 18.04.2014 року, оскільки це питання вже було вирішене рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.11.2014 року, яке набрало законної сили після його перегляду в суді апеляційної інстанції. В задоволенні позову в цій частині позивачеві було відмовлено. Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі. Отже, саме з 19.04.2014 року суд вважає необхідним відраховувати час затримки повного розрахунку при звільненні. Кінцевою датою проведення розрахунку вважається день перерахування спірної суми заборгованості. Фактично на день звернення позивача до суду з даним позовом відповідач не розрахувався з ним, тому суд погоджується з кінцевим строком, зазначеним позивачем в уточненій позовній заяві 20.11.2015 року. Враховуючи, що час затримки розрахунку при звільненні становить 397 днів ( з 19.04.2014 року до 20.11.2015 року ), середній заробіток за цей час становить 51333.60 грн.. (397 днів х на середньоденний заробіток - 128,80 грн. = 51333.60 грн.), отже суд визнає частково обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь 51333.60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. \~\~

Outcome: partial