Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі договору дарування від 17.02.2001 року належить на праві власності 13/25 частин житлового будинку № 25 по вулиці Чернишевського в м. Біла Церква Київської області, також відповідно до договору довічного утримання від 08.10.2003 року йому належить 12/25 частин зазначеного домоволодіння, в якому він зареєстрований і постійно проживає. Відповідач по справі, [PERSON] також зареєстрований в даному будинку зі своєю дочкою [PERSON] [INFO], але вони не проживають в ньому понад один рік, добровільно знятись з реєстру не бажає. Враховуючи, що відповідач з неповнолітньою дочкою добровільно залишили будинок і виїхали проживати в інше місце, вони втратили право на користування житловою площею, оскільки не проживають в будинку більше одного року. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить суд визнати відповідача та його неповнолітню доньку такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, просить суд позов задовольнити. Відпо відач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розглядати справу у його відсутність. Представник Служби у справах дітей у судове засідання не зявилася, надіслали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Представник ЖЕК 1 у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні даного судового засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що підтверджується наявними у справі доказами, позивач є власником зазначеного будинку в якому зареєстрований відповідач колишній мешканець будинку. Відповідач [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] в добровільному порядку у 2012 році виїхали з будинку позивача і постійно проживають у іншому місці залишившись перебувати на реєстраційному обліку в будинку, який належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується наданою суду копією договору дарування від 17.02.2001 року та договору довічного утримання від 08.10.2003 року. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном (в даному випадку частиною будинку) на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, враховуючи, що відповідач та його донька не проживають в спірному жилому приміщенні більше року, мають інше постійне місце проживання, але залишилися перебувати на реєстраційному обліку в будинку, що належить позивачу, чим порушують права власника, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved