Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом про визнання заповіту недійсним, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.11.2008 р., після смерті якої відкрилася спадщина на майно, а саме: вищезазначене домоволодіння. Спадкоємцями за законом на спадкове майно є позивач по справі [PERSON] та її брат [PERSON], який помер [INFO] року. На спадкове майно 17.11.2009 року померлої було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом братові [PERSON] на підставі заповіту, який позивачка вважає незаконним так як мати завжди говорила, що належне їй майно вона поділить порівну між дочкою та братом. Окрім цього рішенням Полтавського районного суду від 28.05.2013 року позивачу було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] У визначений судом двохмісячний строк позивачка подала заяву про прийняття спадщини до Полтавської районної державної нотаріальної контори і вважає, що відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] і має право на спадкування за законом, але із за заповіту на уже померлого брата [PERSON], який був посвідчений Терешківською сільською радою 26.07.1999 року за реєстром №106 не може ввійти у спадщину. Позивачка вважає, що заповіт був посвідчений з порушенням вимог діючого на той час нотаріального порядку передбаченого «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад і народних депутатів України» і «Загальні положення» Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій, але нотаріальні були вчинені головою Терешківської сільської Ради без делегування(покладення) на неї повноважень тому посвідчений заповіт є незаконним. В судовому засіданні представник позивача та позивачка вимоги підтримали в повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила вказала, що мала на день написання заповіту повноваження щодо його посвідчення, але вони зберігаються в архіві Полтавського району. Третя особа представник [PERSON] проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Полтавської районної державної нотаріальної контори пояснив в судовому засіданні, що сільський голова при виконанні своїх обов'язків мала право посвідчувати заповіт, так як це було передбачено законодавством на час складання заповіту. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні підтвердили, що померла [PERSON], хотіла поділити майно між дітьми і її воєвиявлення було тільки таким. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [INFO] року померла [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме: вищезазначене домоволодіння, спадкоємцями за законом на спадкове майно є позивач по справі [PERSON] та її брат [PERSON], які написали заяви в Полтавську районну державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Згідно заповіту від 26.07.1999 р. посвідченого сільським головою Терешківської сільської ради Полтавського району [PERSON] все своє майно заповіла сину [PERSON]. На спадкове майно [PERSON], 17.11.2009 року померлої було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на підставі заповіту. Відповідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Рішенням Полтавського районного суду від 28.05.2013 року позивачу було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] Окрім цього позивачка у двохмісячний строк подала заяву про прийняття спадщини до Полтавської районної державної нотаріальної контори, що відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], тому має право на спадкування за законом, але із за заповіту на уже померлого брата [PERSON] може ввійти у спадщину. Згідно довідки державного архіву Полтавської Області від 20.12.2013 р. № 06-15/К-365 в документів Терешківської сільської ради Полтавського району за 1998-2002 р.р. на зберігання не надходили, тому не має можливості надати копії рішення виконкому сільради , за вказані роки, які стосуються повноважень сільського голови щодо вчинення нотаріальних дій (а.с. - 72). Відповідно довідок архівного відділу Полтавської районної державної адміністрації від 16.08.2013 р. № 01-08/83, 19.12.2013 р. № 01-08/365 в протоколах сесій, засідань виконкомів та розпоряджень діяльності Терешківської сільської ради Полтавського району за 1997-1999 р.р., 1998-2002 р.р. відсутні рішення якими делегувались повноваження посадовим особам на вчинення нотаріальних дій, працівникам Терешківської сільської ради Полтавського району, в тому числі голові сільської ради (а.с. - 17, 74). Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно вимогам ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) вимоги ч. 3 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Згідно вимог ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Правила недійсності заповіту зазначені ст.1257 ЦК України. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст.1257 ЦК України за позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно ст. 37 Закону України «Про нотаріат» вiд 02.09.1993 № 3425-XII у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти ; 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах. Згідно ч. 2 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України», що була затверджена наказом №22/5 від 25.08.1994 року Міністерства юстиції України, зареєстрованого 26.10.1994 року № 256/466, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Суд вважає, що за даних обставин, відповідачем по справі було допущено істотне порушення нотаріального порядку складання заповіту та форми, так як посвідчення заповіту було вчинено неуповноваженою особою, що тягне за собою визнання недійсності та нікчемность заповіту в порядку визначеному ч.2 ст.215 ЦК України і як наслідок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON], тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved