Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-4), яким просить постановити рішення та стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 1\~620\~000.00 гривен, в рахунок відшкодування моральної шкоди 50\~000 тисяч гривен, та усі судові витрати (а.с.41). Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 23 березня 2015 року було укладеного в усній формі договір позики, за яким позивач передав відповідачу 1\~620\~000.00 гривен, що складало 60\~000 доларів США згідно курсу НБУ, а відповідач взяв на себе зобовязання повернути борг після спливу одного місяця, про що було складено розписку у присутності двох свідків. Проте взяті на себе зобовязання відповідач не виконав. Крім того, позивач просить стягнути також на його користь моральну шкоду в розмірі 50\~000 гривен. Саме з цих підстав позивач вважає, що його права були порушені, за захистом яких звернувся з цим позовом до суду. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.16-17). Подав заяву про підтримання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.9). Представник позивача, діючий за довіреністю від 03.09.2015 року (а.с.20), в судове засідання не прибув, подав заяву про підтримання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.41). Відповідач не одноразово повідомлявся за адресою постійного місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.26, 27). Усі повідомлення повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с.18, 25, 39-40). На виконання вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 209 (5583) від 10.11.2015 року (а.с.38) та газеті «Одеські вісті» № 97 (4807) від 10.11.2015 року (а.с.37). З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.41). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Між сторонами 23 березня 2015 року в письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність 60\~000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент видачі розписки складає 1\~620\~000.00 гривен, а відповідач зобов`язався повернути борг після спливу одного місяця, проте до теперішнього часу не повернув. Наведене підтверджується оригіналом розписки (а.с.8), а також поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві. Не дивлячись на це відповідач прийнятого на себе зобовязання не виконав. Станом на день розгляду судом цієї справи відповідач свого зобов`язання не виконав і не повернув позивачу суму боргу. За ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У підтвердження вимог названого закону сторони оформили розписку про передачу та отримання коштів у присутності двох свідків, яка ніким не була оскаржена (а.с.8). Згідно вимог \~ст.526 ЦК України \~зобовязання \~має виконуватися \~належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів \~цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв \~ділового обороту\~або \~інших вимог, що звичайно \~ставляться. \~ Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник \~ зобовязаний \~повернути позикодавцеві \~позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені \~родовими \~ознаками, у такій самій \~кількості, такого самого \~роду \~та такої самої якості, що були \~передані \~йому позикодавцем) у строк \~та в порядку, що встановлені договором. \~ Сторонами за договором позики визначено строк повернення всієї суми позики впродовж місяця. В розписці не зазначено конкретний строк повернення (а.с.8). Оскільки відповідно до п.4 ст. 70 ЦПК України, перебіг строку, закінчення якого пов'язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події, то датою повернення позики слід вважати 24 квітня 2015 року. Відповідно статті 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України\~- гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на викладене, суд вважає за можливе в цій частині позовні вимоги задовольнити, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1\~620\~000.00 гривен. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50\~000 тисяч гривен, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору» (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Таким чином, позивач повинен довести лише факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а не наявність у цьому вини останнього. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. Враховуючи зазначені положення, судом не встановлено факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві, а сама позовна заява, окрім вимоги про стягнення суми моральної шкоди, не містить факту наявності та обґрунтування заподіяння такої шкоди. Позивачем не зазначено, в чому конкретно йому була завдана моральна шкода, чим підтверджується факт її заподіяння, яких моральних чи фізичних страждань зазнав позивач: чи погіршився стан здоров'я і потребував лікування або погіршилися стосунки з оточуючими, тощо. Відповідно до вимог ст.ст.10-11 ЦПК України позивач не надав суду переконливих доказів про спричинення йому моральної шкоди. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач просить стягнути моральну шкоду за порушення зобов'язань, які виникли з договірних відносин, що в даному випадку унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених Законом, для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у зв'язку з тим, що позивач мав душевні хвилювання з приводу тривалого не повернення боргу, порушенням нормального ритму життя, погіршенням здоровя, проявами нервування, порушенням сну, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними в цій частині, та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: …. п. 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачем надано докази, понесених ним витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду: в газеті «Одеські вісті» в розмірі 80.00 гривен (а.с.33-34) та в газеті «Урядовий курєр» в розмірі 630.00 гривен (а.с.35, 36), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати 6\~090.00 гривен судового збору.

Outcome: partial