Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова Марина Олексіївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що земельна ділянка на якій розташований єдиний майновий комплекс виробничих будівель та споруд по [ADDRESS] , належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, в силу ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2017 за [PERSON] визнано право власності на єдиний майновий комплекс будівель та споруд, який складається з: гараж, літ. Ю-1, загальною площею 119,3 кв.м., що складається з: гараж -1, площею 30,7 кв.м., гараж -2, площею 28, 9 кв.м., гараж -3, площею 28, 9 кв.м., гараж-4, площею 30,8 кв.м., а також: убиральня літ. Ш, сарай літ. Щ, сарай літ. Э, сарай літ. Я, сарай літ. 1 А, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. зареєстровано за [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1256849512101, номер запису про право власності 20574567. 26.05.2017 року за договорами купівлі-продажу, що посвідчені Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О, [PERSON] продав [PERSON] Ѕ частину та Ѕ частину єдиного майнового комплексу будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] зареєстроване Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., номери записів про право власності - 20622778 та 20623943. На загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» прийнято рішення про введення до складу учасників Товариства [PERSON] , в якості якої останній вносить нерухоме майно - виробничі будівлі та споруди (виробничий цех літ. 1Б-1 площею 619,3 м2, навіси літ. 1В, 1Г, навіси літ. 1Д), розташовані по [ADDRESS] , що оформлено протоколом загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» № 03/2017 від 01.08.2017. Відповідно до Акту прийому-передачі нерухомого майна учасником у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» від 09.08.2017 року з метою формування Статутного капіталу ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» Учасник [PERSON] передав, а ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» прийняв в якості внеску до Статутного капіталу ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» нерухоме майно - виробничі будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] . На підставі даних документів, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. за Товариством з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1256849512101, номер запису про право власності: 21878300. При цьому, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2017 в апеляційному порядку 04.09.2018 року скасовано, а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та визнання права власності відмовлено. Отже, [PERSON] не набув право власності на єдиний майновий комплекс будівель та споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та не мав права розпорядження ним. За таких обставин, позивач просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини єдиного майнового комплексу будівель та споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 26.05.2017, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 505; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини єдиного майнового комплексу будівель та споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 26.05.2017, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 508; визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» від 01.08.2017, оформлене Протоколом № 03/2017, в частині прийняття рішення про введення до складу учасників Товариства [PERSON] , із часткою у розмірі 50000 грн. 00 коп., в якості якої [PERSON] вносить нерухоме майно - виробничі будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] ; визнати недійсним Акт прийому-передачі майна учасником, [PERSON] , у власність ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» від 09.08.2017, яким ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» в якості внеску в Статутний капітал Товариства прийняло нерухоме майно - виробничі будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності за [PERSON] № 20574567 від 24.05.2017 внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., записи про право власності за [PERSON] № 20622778 та № 20623943 від 26.05.2017, внесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., запис про право власності за ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» № 21878300 від 10.08.2017, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1256849512101, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Артільна, буд. 9б, привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованого єдиного майнового комплексу будівель та споруд. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 31 липня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» - адвоката Матухно І.А. про закриття провадження в частині позовних вимог ДМР до ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ». 07 листопада 2019 року представник відповідача ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» - адвокат Матухно І.А. через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що ДМР не надано належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка, яка є предметом даного спору та на якій розташовується єдиний майновий комплекс виробничих будівель і споруд, належить територіальній громаді міста в особі Дніпровської міської ради, що спростовує заявлені позовні вимоги. Також представник відповідача зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не зазначено, які саме цивільні права та інтереси ДМР було порушено (не визнані чи оспорені), тому визнання правочинів недійсними, як способу захисту, не може бути застосовано. Позивачем при подані даної позовної заяви обрано неналежний спосіб захисту, а позовні вимоги ДМР до ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. На час виникнення права власності у ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» на єдиний майновий комплекс виробничих будівель та споруд по [ADDRESS] , заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2017 року було чинним, що підтверджує факт добросовісності набуття права власності та правомірності набуття ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» права власності на спірний об`єкт. Враховуючи наведене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» - адвокат Матухно І.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки не надано доказів того, що земельна ділянка належить позивачу, а договір не може бути оскаржено третьою особою. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань та відзиву до суду не надали. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова М.О. в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі. Треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Г.О. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі або відкладення розгляду справи не подавали. Суд, заслухавши думку учасників, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2017 року задоволено позовні вимоги [PERSON] , розірвано інвестиційний договір від 08.06.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і визнано за [PERSON] право власності на єдиний майновий комплекс будівель та споруд, який складається з: гараж, літ. Ю-1, загальною площею 119,3 кв.м., що складається з: гараж -1, площею 30,7 кв.м., гараж -2, площею 28,9 кв.м., гараж -3, площею 28,9 кв.м., гараж-4, площею 30,8 кв.м., а також: убиральня літ. Ш, сарай літ. Щ, сарай літ. Э, сарай літ. Я, сарай літ. 1А, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О. зареєстровано за [PERSON] \-ровичем право власності на зазначене нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1256849512101, номер запису про право власності 20574567. Відповідно до договору купівлі-продажу, що посвідчений 26 травня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частину єдиного майнового комплексу будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] зареєстроване приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., номер запису про право власності 20622778. Відповідно до договору купівлі-продажу, що посвідчений 26 травня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частину єдиного майнового комплексу будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] зареєстроване приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. номер запису про право власності 20623943. Згідно з Протоколом № 03/2017 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» від 01 серпня 2017 року, на загальних зборах ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ», прийнято рішення про введення до складу учасників Товариства [PERSON] , громадянина України, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 30.01.2003 Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , із часткою у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., в якості якої [PERSON] вносить нерухоме майно - виробничі будівлі та споруди (виробничий цех літ. 1Б-1 площею 619,3 м2, навіси літ. 1В, 1Г, навіси літ. 1Д), розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до Акту прийому-передачі нерухомого майна від 09 серпня 2017 року, учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ», код ЄДРПОУ 37538657, в особі директора Ірзи Володимира Івановича, склали акт прийому-передачі майна про наступне: з метою формування Статутного капіталу Товариства, Учасник передає, а Товариство приймає в якості внеску до Статутного капіталу Товариства нерухоме майно - виробничі будівлі та споруди (виробничий цех літ. 1Б-1 площею 691,3 м2, навіси літ. 1В, 1Г, навіси літ. 1Д), розташовані по [ADDRESS] . На підставі протоколу № 03/2017 від 01 серпня 2017 року загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» та акту прийому-передачі нерухомого майна учасником у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» від 09 серпня 2017 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. право власності на зазначене майно зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1256849512101, номер запису про право власності: 21878300. Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, в інтересах Дніпровської міської ради задоволено частково, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2017 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та визнання права власності. На час розгляду справи власником спірного нерухомого майна є Товариство з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ». Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, враховуючи, що заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2017 року скасовано, підстави набуття за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно, також були скасовані. Як на підставу свої заперечень представник відповідача ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» посилається на те, що на час виникнення права власності у ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» на єдиний майновий комплекс виробничих будівель та споруд по [ADDRESS] , заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2017 року було чинним, що підтверджує факт добросовісності та правомірності набуття права власності ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» на спірний об`єкт. Однак, твердження представника відповідача ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, оскільки постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року скасовано право власності [PERSON] на спірний об`єкт нерухомості, укладення будь-яких правочинів щодо цього майна. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно та відповідно до ст.ст.80,83 ЗК України та ст.ст.26,60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:04:004:0191, площею 0,919 га, на якій розташоване нерухоме майно по [ADDRESS] , належить територіальній громаді міста Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради, у зв`язку із чим суд вважає Дніпровську міську раду заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. За таких обставин, посилання представника відповідача про те, що земельна ділянка, яка є предметом даного спору та на якій розташовується єдиний майновий комплекс виробничих будівель і споруд, не належить територіальній громаді міста в особі Дніпровської міської ради, а договір не може бути оскаржено третьою особою, є безпідставними. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Вимогами статті 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, положення статті 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі спростування презумпції правомірності договору (в даному випадку, у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, не можуть здійснюватись та породжувати будь-які правові наслідки. Таким чином, ухвалення судом рішення про визнання права власності на нерухоме майно за [PERSON] , яке згодом було скасовано, усуває презумпцію правомірності укладених в подальшому набуття прав власності на спірне майно. З огляду на вказане, суд вважає, що укладені договори купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , а також протокол № 03/2017 від 01 серпня 2017 року загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» та акт прийому-передачі нерухомого майна учасником у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «П.С.В.-ІНВЕСТ» від 09 серпня 2017 року, не можуть породжувати будь-яких правових наслідків, а відтак їх необхідно визнати недійсними. Із цих підстав скасуванню підлягає і реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1256849512101, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: запис про право власності за [PERSON] № 20574567 від 24.05.2017, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О.; записи про право власності за [PERSON] № 20622778 та № 20623943 від 26.05.2017, внесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О.; запис про право власності за ТОВ «П.С.В.-ІНВЕСТ» № 21878300 від 10.08.2017, внесений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М. О. В частині 2 статті 331 Цивільного кодексу України визначено, що право Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України від 01.07.2004 № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з сукупності двох підстав: 1) з моменту його прийняття до експлуатації, 2) з моменту державної реєстрації. Стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Відповідно до частини першої ст. 212 Земельного Кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; частина друга передбачає приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; а також частиною третьою передбачено, що повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вже було зазначено судом, власником земельної ділянки, на якій було побудовано нерухоме майно, є територіальна громада міста Дніпра (Дніпропетровська) в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, код ЄДРПОУ 26510514. Частиною 1 статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Частина 1, 2, 4 статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Враховуючи те, що рішення суду, на підставі якого земельна ділянка вибула із володіння Дніпровської міської ради поза її волею, скасовано, позовні вимоги Дніпровської міської ради щодо повернення земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованих споруд, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідачів на користь Дніпровської міської ради підлягають стягненню понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 12486,50 гривень в рівних частинах, по 4162,17 гривень з кожного.

Outcome: approved