Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд поновити його на роботі та стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2008 р. позивач працює в Укртелерадіопресінституті на посаді завідувача апаратно-студійного комплексу. Наказом Укртелерадіопресінституту №208-к від 21.09.2017 р. позивача було звільнено з посади завідувача апаратно-студійного комплексу, у зв'язку зі скороченням з 07.09.2017 р. даної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що наказ про звільнення є незаконним, порушує його права та законні інтереси як працівника. В судовому засіданні, судом на обговорення було поставлено питання щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. За згодою сторін у справі, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що не визнає позов в повному обсязі та вважає позовні вимоги необґрунтованими. Вважає, що відповідачем не було порушено вимог трудового законодавства, оскільки на підприємстві відбулись зміни в організації виробництва і праці підприємства, у зв'язку з чим було затверджено нову організаційну структуру та штатний розпис, а посаду позивача було скорочено. Позивачу було запропоновано іншу роботу в Укртелерадіопресінституті, однак позивач відмовився від запропонованої роботи, натомість звернувся до відповідача з заявою про призначення його на іншу посаду - асистента кафедри операторської майстерності. Проте останній не підпадав під кваліфікаційні вимоги для даної посади. Рішення профспілкового комітету Укртелерадіопресінституту вважає необґрунтованим, оскільки присутні члени комітету не врахували, що позивач не має права зайняти бажану ним посаду та жодним чином не обґрунтували вказане рішення. Таким чином, відповідач вважає, що ним дотримано вимоги КЗпП України при звільненні позивача. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідно до наказу № 46-к від 26.06.2008 р. позивач з 21.07.2008 р. був прийнятий на роботу до Укртелерадіопресінституту на посаду завідувача лабораторії телебачення, радіомовлення і комп'ютерних технологій. Наказом №15-а від 01.06.2011 р. у зв'язку з реорганізацією лабораторії ТБ, РМ і комп'ютерних технологій позивач був переведений на посаду завідувача навчального апаратно-студійного комплексу. Судом встановлено, що Наказом Укртелерадіопресінституту №12-а від 30.05.2017 р. на виконання Рішення колегії від 26.01.2016 р. №1/1 Держкомтелерадіо, з метою створення сучасного центру підвищення кваліфікації працівників ЗМІ, шляхом упровадження сучасних, інтенсивних форм навчання та новітніх методик з підготовки спеціалістів телебачення, радіомовлення та преси, враховуючи наявне обладнання навчального апаратно-студійного комплексу, виведено з організаційної структури інституту навчальний апаратно-студійний комплекс, створивши замість нього лабораторію ком'ютерних технологій на навчальну телевізійну студію підпорядкувавши їх профільним кадрам. Наказом Укртелерадіопресінституту №14-а від 05.07.2017 р. у зв'язку з реформуванням організації праці та зміною внутрішньої структури інституту, введено в дію з 07.09.2017 р. організаційну структуру та штатний розпис інститут у новій редакції. Наказом Укртелерадіопресінституту №141-к від 05.07.2017 р., у зв'язку зі скороченням з 07.09.2017 р. посади завідувача навчального апаратно-студійного комплексу запропоновано [PERSON] посаду інженера 2 категорії навчальної телевізійної студії на кафедрі операторської майстерності. Повідомлення Укртелерадіопресінституту за вих.№160 від 06.07.2017 р. [PERSON] було попереджено, що відповідно до наказу №14-а від 05.07.2017 р., що посада завідувача навчального апаратно-студійного комплексу, яку він обіймає, з 07.09.2017 р. підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, та запропоновано переведення з 07.09.2017 р. на посаду інженера 2 категорії навчальної телевізійної студії на кафедрі операторської майстерності з посадовим окладом 2464,00 грн., у разі відмови, до 07.09.2017 р. повідомити про прийняте рішення працівника відділу кадрів. Вказане повідомлення було отримано [PERSON] 06.07.2017 р., про свідчить підпис останнього. Заявою від 11.09.2017 р. [PERSON], у зв'язку із скороченням посади завідувача навчального апаратно-студійного комплексу з 07.09.2018 р. згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, надав згоду переведення його на посаду асистента кафедри операторської майстерності. Також зазначив, що надати відповідь на переведення до 06.09.2017 р. було неможливо, тому, що з 21.08.2017 р. останній перебував у відпустці і на час прийняття рішення знаходився за межами України. Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Згідно протоколу №29 від 11.09.2017 р. засідання профспілкового комітету Укртелерадіопресінституту, було прийнято рішення не давати згоду на звільнення [PERSON], оскільки він погодився обійняти посаду асистента кафедри операторської майстерності. Листом від 12 вересня 2017 р. Первинна профспілкова організації Укртелерадіопресінституту повідомила Укртелерадіопресінститут, що на засіданні від 11.09.2017 р. було прийнято рішення не давати згоду на звільнення [PERSON], оскільки він погодився обійняти посаду асистента кафедри операторської майстерності. Не зважаючи на вказаний лист, наказом № 194-к від 06.09.2017 р. позивача з 11.09.2017 р. звільнено із займаної посади, у зв'язку зі скороченням посади п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом №208-к від 22.09.2017 р. у зв'язку з хворобою [PERSON] з 11 по 20 вересня 2017 р. відповідно до листка непрацездатності серія АДВ №190535, були внесені зміни до наказу від 06.09.2017 р. №194-к (про припинення трудового договору 11.09.2017 р. з [PERSON].) в частині дати звільнення. Звільнено 21.09.2017 р. [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням з 07.09.2017 р. посади завідувача навчального апаратно-студійного комплексу. Для забезпечення прав і законних інтересів працівників, обраних до складу профспілкових органів, в ст. 252 КЗпП України та в ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» спеціальні правила щодо порядку притягнення таких працівників до дисциплінарної відповідальності, а також їх звільнення з роботи з ініціативи власника або уповноваженого органу. Звільнення позивачки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за наявності попередньої згоди первинної профспілкової організації Укртелерадіопресінституту. Таким чином, одержання попередньої згоди виборного органу - профспілкового комітету, обов'язкове при звільненні з будь-якої підстави і це правило, закріплене вказаними нормами закону та підлягає безумовному виконанню при розірвані трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу. Враховуючи роз'яснення наведенні в п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. № 9, що у випадку, коли згода на звільнення повинна бути отримана попередньо, але до звільнення вона не була отримана, суд має констатувати її відсутність та поновити працівника на роботі, при цьому законодавство (на відміну від звільнення працівника, який не є членом виборного органу і в такому разі ч. 9 ст. 43 КЗпП України покладає на суд обов'язок зробити запит на згоду цього органу), не дає суду право робити запит до виборного органу про згоду на звільнення члена цього виборного органу. Матеріалами справи підтверджується відсутність попередньої згоди первинної профспілкової організації Укртелерадіопресінституту щодо звільнення позивача, листом від 12.09.2017 р. первинна профспілкова організація Укртелерадіопресінституту відмовила відповідачу у наданні згоди на звільнення. Аналогічний висновок наведений Верховним Судом України, в постановах від 21 березня 2012р. справа № 6-4цс12; від 23 квітня 2014р. справа № 6-30цс14. Враховуючи вищенаведене, позивачку було звільнено з посади з порушенням вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Крім того, виходячи з диспозиції п. 6 ст. 36 КЗпП України, підставою для звільнення є саме відмова працівника. В той же час, в матеріалах справи відсутня така відмова, оскільки позивач письмово не відмовлявся від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, та надав згоду переведення його на посаду асистента кафедри операторської майстерності. Стаття 32 КЗпП України регулює випадки переведення працівника на роботу в іншу місцевість, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, які в свою чергу, тягнуть за собою зміни істотних умов праці цього працівника. Згідно з вимогами цієї статті роботодавець повинен виконати ряд дій, які мають гарантувати захист трудових прав працівника, зокрема, ознайомити працівників про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці до дати введення таких змін та отримати від цих працівників письмову заяву про згоду або відмову продовжувати роботу після зміни істотних умов праці. Працівники мають право в будь-який час змінити своє рішення. Отже, відповідно до норм трудового законодавства України, позивач має право надати згоду або відмову продовжувати роботу у зв'язку зі зміною істотних умов праці в останній день строку, встановленого ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Засідання первинної профспілкової організації Укртелерадіопресінституту відбулось 11.09.2017 р., щодо надання згоди на звільнення позивача. Позивач на день проведення засідання профспілкового комітету (11.09.2017 р.) письмово не відмовлявся від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, та надав згоду переведення його на посаду асистента кафедри операторської майстерності, тому, первинна профспілкова організація Укртелерадіопресінституту приймаючи до уваги цей факт, абсолютно обґрунтовано відмовила у звільненні позивача, при цьому профспілковий комітет не мав та не має повноважень визначати за працівника чи згоден він працювати у іншій місцевості чи ні. Крім того, судом встановлено, що відповідач в подальшому, не скористався своїм правом повторно отримати згоду первинної профспілкової організації Укртелерадіопресінституту на звільнення позивачки та не надсилав до первинної профспілкової організації Укртелерадіопресінституту відповідного подання. Таким чином, відповідач не довів суду, що позивачка відмовилася продовжити роботу в змінених умовах праці. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав представників працівників на підприємстві та можливості, що їм надаються, яку було ратифіковано Законом України № 798-IV від 15 травня 2003р. представники працівників на підприємстві користуються ефективним захистом від будь-якої дії, яка може завдати їм шкоди, включаючи звільнення, що ґрунтується на їхньому статусі чи на їхній діяльності як представників працівників, чи на їхньому членстві у профспілці або на їхній участі в профспілковій діяльності, в тій мірі, в якій вони діють відповідно до чинного законодавства чи колективних договорів або інших спільно погоджених умов. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивача було звільнено з порушенням порядку звільнення без згоди профспілкового комітету, що відповідно до ст. 235 КЗпП України є підставою для поновлення позивача на роботі на посаді завідувача навчального апаратно-студійного комплексу Укртелерадіопресінституту з 22.09.2017 р., також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 22.09.2017 р. по 10.05.2017 р.), що складає 158 днів. Згідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. № 100, а також враховуючи відомості про розмір заробітної плати, яка нараховувалась позивачу відповідачем за липень, серпень 2017р., відповідно до довідки №4, суд визначає середньоденний заробіток позивача, відповідно до наданих доказів, у розмірі 429,08 грн. без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 67795,14 грн. без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів. Згідно із п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ч. 5 ст. 235 КЗпП України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивачки та виплати їй заробітної плати за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved