Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 17.06.2014 між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) №92691818000, підписавши який, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку та в газеті «Голос України» № 85 від 13.05.2011. Відповідно до умов п.п. 1,15 кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) для купівлі автомобіля у загальній сумі 365460,02 грн, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «АВТОДОМ-ХЕРСОН» у розмірі 329000,00 грн та на рахунок страхової компанії АТ «СК «АХА Страхування» у розмірі 25850,00 грн. Відповідач зобов`язався кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти, шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 7768,00 грн, але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17.06.2021, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 2.1-2.3 кредитного договору). За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк встановлюється процентна ставка у розмірі 25,4% річних (п. 7.1 договору). Згідно з п. 4.1 Правил, у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня, з дати виникнення прострочки. Станом на 30.07.2020 заборгованість за кредитним договором становить 101146,23 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 98105,22 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 2429,88 грн, заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору та ст. 625 ЦК України), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 15.12.2019 по 29.02.2020 - 0,37 грн. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 101146,23 грн, а також судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2102,00 грн та фактично понесені судові витрати. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання форми правочину, істотних умов договору та виконання зобов`язань за кредитним договором, а також Законом України «Про захист прав споживачів». Судом установлено, що 17.06.2014 між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) №92691818000, підписавши який, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку та в газеті «Голос України» № 85 від 13.05.2011. Відповідно до умов п.п. 1,15 кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) для купівлі автомобіля у загальній сумі 365460,02 грн, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «АВТОДОМ-ХЕРСОН» у розмірі 329000,00 грн та на рахунок страхової компанії АТ «СК «АХА Страхування» у розмірі 25850,00 грн. Відповідач зобов`язався кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти, шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 7768,00 грн, але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17.06.2021, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 2.1-2.3 кредитного договору). За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк встановлюється процентна ставка у розмірі 25,4% річних (п. 7.1 договору). Згідно з п. 4.1 Правил, у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня, з дати виникнення прострочки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач у своїй заяві надав розрахунок суми заборгованості, яка станом на 30.07.2020 становить 101146,23 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 98105,22 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 2429,88 грн, заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору та ст. 625 ЦК України), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 15.12.2019 по 29.02.2020 - 0,37 грн. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 101146,23 грн. Щодо понесених банком судових витрат, суд приходить до таких висновків. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач, крім витрат зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн, вказує витрати на професійну правничу допомогу в усіх судових інстанціях в сумі 7500,00 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Правовим висновком постанови Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц визначено, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У зв`язку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення понесених банком судових витрат в сумі 7500,00 грн, оскільки позивачем не зазначено з чого складається вказана грошова сума, відсутній розрахунок таких витрат, договір про надання правничої допомоги,та не надано доказів, що підтверджують оплату цих витрат (квитанції, чеки, платіжні доручення, акти приймання-передачі виконаних робіт). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2102,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved