Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № LGY0AK18680029, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 17 668,88 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави автотранспорту № LGY0AK18680029 від 11.02.2008 року, відповідно до якого відповідач передав в заставу позивачу легковий автомобіль марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. 23.06.2009 року, 17.04.2012 року, 21.06.2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчих документів про стягнення заборгованості накладено арешт на вищезазначений автомобіль. Тому просив суд звільнити з-під арешту, накладеного 23.06.2009 року, 17.04.2012 року, 21.06.2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції, майно належне на праві власності [PERSON], а саме автомобіль марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Також просив заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права розпорядження відносно автомобіля марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позов підтримав і наполягав на його задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву в якій просив справу розглянути без його участі. У судовому засіданні були досліджені наступні докази: копія кредитно-заставного договору № LGY0AK18680029 від 11.02.2008 року; копія витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади; копія довідки; копія банківської ліцензії; копії постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.06.2009 року, 17.04.2012 року, 21.06.2012 року. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду і позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. В судовому засіданні встановлено, що 11.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір № LGY0AK18680029, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 17 668,88 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором відповідач передав в заставу позивачу легковий автомобіль марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2008, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до постанов державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.06.2009 року, 17.04.2012 року, 21.06.2012 року при примусовому виконанні виконавчих документів було накладено арешт на легковий автомобіль марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2008, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Вищезазначені обтяження державного виконавця зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 43110378 від 10.01.2014 року. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, оскільки в судовому засіданні встановлено, що право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитно-заставним договором № LGY0AK18680029 від 11.02.2008 року, виникло 11.02.2008 року, а постанови державного виконавця про накладення арешту винесені пізніше ніж було укладено кредитно-заставний договір. Що ж стосується позовних вимог щодо заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права розпорядження відносно автомобіля марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви - Державна виконавча служба Лисичанського міського управління юстиції виступає в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Правовий статус відповідача і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог є різними в зв'язку з чим на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог не може бути покладено будь - яких обов'язків судовим рішенням. На підставі викладеного, відповідно до ст. 572 ЦК України, ст.ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved