Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідачки [PERSON], за участю третьої особи: Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізької міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, мотивуючи свої вимоги тим, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2010 року з нього на користь відповідачці було стягнуто аліменти на утримані неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], проти позову [PERSON], не заперечував. Він намагався досягнути із відповідачкою домовленості про порядок виховання та утримання сина, проте спілкуватися з ним вона не бажала, приховувала місце свого проживання, змінювала номери телефонів сина, ігнорувала його дзвінки. Він був позбавлений можливості сплачувати аліменти у добровільному порядку, у період з 07.10.2010 року саме через протиправну поведінку відповідачці. Рішення про стягнення з нього аліментів та виконавчий лист він не отримував. 21.11.2014 р. у приміщенні Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, із якої йому стало відомо, що відповідачка звернулася із заявою про примусове виконання рішення про стягнення аліментів ще 09.07.2013 року. З розрахунку наданого йому разом із постановою, йому стало відомо, що за ним обраховуються заборгованість із сплати аліментів за період із 17.07.2010 року по 01.10.2014 року, у розмірі 30 356,90 грн. Із зазначеною заборгованістю він не погоджуються, тому звернувся до суду з даним позовом. На адресу суду від позивача по справі надійшла письмова заява, з проханням слухати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, за невідомою суду причині, про час та дату слухання була повідомлена належним чином, рекомендованим листом, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутністю від неї не надходило. Представник третьої особи Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізької міського управління юстиції надіслав до судового засідання письмову заву про розгляд справи за його відсутності. Через неявку відповідачці у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, сторони по справі, з 27.09.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про одруження, (а.с.12). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, (а.с.13). 19 грудня 2008 року за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить його копія, (а.с.20-22). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримані неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач намагався досягнути із відповідачкою домовленості про порядок виховання та утримання сина, проте спілкуватися з ним вона не бажала, приховувала місце свого проживання, змінювала номери телефонів сина, ігнорувала його дзвінки. Позивач був позбавлений можливості сплачувати аліменти у добровільному порядку, у період з 07.10.2010 року саме через протиправну поведінку відповідачці. Рішення про стягнення з нього аліментів та виконавчий лист він не отримував. 21.11.2014 року у приміщенні Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, із якої йому стало відомо, що відповідачка звернулася із заявою про примусове виконання рішення про стягнення аліментів ще 09.07.2013 року. З розрахунку наданого йому разом із постановою, йому стало відомо, що за ним обраховуються заборгованість із сплати аліментів за період із 17.07.2010 року по 01.10.2014 року, у розмірі 30 356,90 грн., про що свідчить копія вищевказаних документів, (а.с.23-24, 25-26). Статтями 180, 181 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В зв'язку з цим, суд вважає, що заборгованість по аліментах виникла з обставин, які мають істотне значення, вказана заборгованість із сплати аліментів виникла саме через протиправну та умисну поведінку відповідачки, яка у період з жовтня 2010 року по липень 2013 року мала фактичну та об'єктивну можливість звернути виконавчий лист до виконання та не вчинила цього без поважних причин, тому можливо звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах в сумі 30 356 (тридцять тисяч триста п'ятдесят шість) гривень 90 копійок. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізької міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами такими, що підлягають задоволенню. Також з відповідачці підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подачу даного позову, в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved