Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, зазнаючи, що 09.10.2002 року укладено біржова угода № НР-226, відповідно до якої сторони уклали угоду про те, що Продавець - [PERSON] зобов'язується передати у власність, а Покупець [PERSON] прийняти у власність будинок [ADDRESS] та сплатити Продавцю п'ять тисяч гривень. Сторони виконали всі умови договору, про що свідчить наявність у покупця всіх правовстановлюючих документів на вказаний будинок, та проведена реєстрація права власності в БТІ, та наявність реєстраційного посвідчення від 09.10.2002 року. У відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, чинній на той час, угоди купівлі-продажу укладені на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У зв'язку з чим орган БТІ провів державну реєстрацію договору без його нотаріального посвідчення. Але на даний час позивач не має змоги розпорядитися належним йому на праві власності майном, оскільки при звернені до реєстраційної служби Новоазовського районного управління юстиції про видачу витягу про право власності на житловий будинок, йому повідомили у зв'язку з тим, що біржова угода купівлі-продажу нотаріально не посвідчена, тому відмовили у проведені реєстрації. При звернені до відповідача, остання відмовилася з'являтися до нотаріуса для посвідчення договору. Оскільки обидві сторони виконали угоду, але угода потребує нотаріального посвідчення, позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], укладений на Азовській універсальній товарній біржі за біржовим контрактом №НР-226 від 09.10.2002 року, та визнати право власності за [PERSON] на цей житловий будинок з усіма господарськими спорудами. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, за присутності його представника адвоката [PERSON], просив позов задовольнити (а.с.23). Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.35). Відповідачка [PERSON] на виклики суду у судове засідання повторно не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи з певних причин до суду не зверталась, про час та місце судового засідання повідомлялася рекомендованими листами з повідомленням про вручення судового виклику, які повернулися до суду з відміткою працівника поштового відділення про повернення за закінченням терміну зберігання та неявкою адресата (а.с.33-34), тому відповідно до ст. 76 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином про час і місце судового засідання. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з винесенням заочного рішення у порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.10.2002 року позивач придбав житловий будинок [ADDRESS] з усіма господарськими спорудами у відповідача, що підтверджується біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) №НР-226, укладеним на Азовській універсальній товарній біржі (а.с.7). Судом встановлено, що на вказаний будинок позивач має технічний паспорт (а.с.8-13). Право власності зареєстровано в Новоазовському районному бюро технічної інвентаризації 09 жовтня 2002 року за № 426 (а.с.15). Згідно довідки Широкинської сільської ради Новоазовського району Донецької області № 497 від 16.09.2013 року (а.с.14) відповідач [PERSON] проживала в с. Широкине з 15.09.1978 року по 21.08.1992 року. Під час укладання договору купівлі-продажу через Азовську універсальну товарну біржу між [PERSON] та [PERSON], остання у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], на той час не проживала і не була зареєстрована. Зазначений будинок належав [PERSON] на праві власності. Оскільки цивільні відносини між сторонами виникли до набрання чинності ЦК України, а тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР (від 1963 року). У відповідності зі ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР (від 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Але в частині третій ст. 15 Закону України від 10.12.91 р. № 1956-XII «Про товарну біржу» зазначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Стаття 47 ЦК УРСР (від 1963 року) передбачає, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі, а у випадку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах). Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, він не містить протизаконних умов, покупець [PERSON] виконав всі взяті відповідно до договору зобов'язання, але відповідач [PERSON] скористалася своїм правом та оформила правочин (договір купівлі-продажу житлового будинку) на Азовській універсальній товарній біржі відповідно до вимог ст. 15 Закону України від 10.12.91 р. № 1956-XII «Про товарну біржу», тобто альтернативним шляхом встановленим приписами ст. 227 ЦК УРСР (від 1963 року), у зв'язку з чим ухилилася від нотаріального посвідчення договору. За таких обставин суд вважає можливим визнати біржовий контракт № НР-226 від 09.10.2002 року (договір купівлі-продажу), укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] на Азовській універсальній товарній біржі дійсним, а також визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок з усіма господарськими спорудами.

Outcome: approved