Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з січня 2008 року по 03.02.2012 року, мають сина [PERSON] [INFO], за рішенням Соломянського районного суду від 06.07.2010 року по справі № 2-2048 з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/, він перебуває в другому шлюбі з [PERSON], від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], його дружина не працює, перебуває у декретній відпустці, на лікування сина [PERSON] він брав кредит в сумі 5000 грн., який сплачує, він також постійно допомагає онкохворій матері, оскільки їй необхідні кошти на лікування та обстеження. А тому позивач просив суд зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини заробітку /доходу/ до 1/6 частини його доходів. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову. 3-я особа до суду також не зявилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.02.2012 року, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Позивач та відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] згідно копії свідоцтва про народження дитини. З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 21.06.2010 року по справі № 2-2048-1/10 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/, починаючи з 08.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, рішення суду набрало законної сили і 07.07.2010 року стягувачу видано виконавчий лист по даній справі. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів можлива у випадку зміни матеріального стану платника або одержувача аліментів, чи зміни сімейного стану, або погіршення стану здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. В постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року № 143цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України за приписами ст.360-7 ЦПК України, висловлену правову позицію про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів /ст.181 СК/. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В ч.2 цієї статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). Згідно матеріалів справи, позивач 10.10.2014 року зареєстрував шлюб з [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON], від шлюбу у них народився 17.07.2016 року син [PERSON], що слідує з копій свідоцтв про шлюб та про народження дитини. З виписки по рахунку позивача в ПАТ «[PERSON] [PERSON]» за період з 01.01.2017 року вбачається, що йому було надано кредит в сумі 5000 грн. Наведені докази свідчать про те, що сімейне та матеріальне становище позивача змінилося, на його утриманні перебуває на даний час ще одна малолітня дитина та дружина, яка не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач також сплачує кошти на погашення кредиту. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів на утримання сина сторін [PERSON] до 1/6 частини доходу позивача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Судом приймається до уваги також визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум становить на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Outcome: approved