Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебуває [PERSON] , однак фактично він за вказаною адресою з 2013року не проживає, його особисті речі або речі повсякденного побуту у вказаному будинку відсутні, що підтверджується актом про фактичне не проживання особи за місцем її реєстрації.Разом з тим, відповідач не бере участі у витратах пов`язаних з оплатою комунальних послуг, та не виконує інші дії за для збереження свого права на користування житловим будинком.Зазначені обставини підтверджуються актом про не проживання відповідача за вищевказаною адресою. Позивач вказує, що на даний момент у вказаному житловому будинку, досі зареєстрований без усіляких на те правових підстав відповідач, але за даною адресою не проживає. Його реєстрація змушуватиме його, нести додаткові витрати, сплачуючи усі комунальні платежі. Дана обставина, перешкоджає йому, як власнику, користуватися житловим будинком, без втрати додаткових грошових коштів. Знаходження на реєстраційному обліку відповідача чинить перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, чим відповідач порушує його майнові права. Просять суд визнати [PERSON] , [INFO] , такими, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.10.2020 року було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідачів відзив до суду не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2017 року, виданим державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М., що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої 21.09.2017 року. Відповідно до витягу з домової книги за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України\~та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України\~та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням\~встановлених обставин\~справи,\~суд приходить\~до висновку,\~що відповідач втратили право користування житловим приміщенням в будинку, оскільки між позивачами та відповідачами відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги в підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України,\~ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved