Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами № 2515/2882CLAPS від 23 грудня 2013 року в сумі 22 222,73 гривні, № 2540/2882CLAPS від 09 січня 2014 року в розмірі 21 448,58 гривні, а також судові витрати, зазначивши, що 23 грудня 2013 року та 09 січня 2014 року [PERSON] уклала з ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір на суму 17 700,00 гривень та 17\~700,00 гривень відповідно. 21.07.2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20150721-Г, у відповідності до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ПАТ «Платинум Банк», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.07.2015 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, у звязку з чим [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитними договорами: № 2515/2882СLAPS від 23.12.2013 року у сумі 22222,73 гривень, з яких: 14719,47 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 3052,39 гривень заборгованість по процентам та комісії, 4450,87 пеня за порушення графіку погашення заборгованості; 2540/2882СLAPS від 09.01.2014 року в сумі 21448,58 гривень з яких: 14029,06 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 2968,65 гривень заборгованість по процентам та комісії, 4450,87 пеня за порушення графіку погашення заборгованості, яка підлягає стягненню. Представник позивача в судове засідання, не зявився до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилась, з невідомої суду причини, хоча була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення про її виклик в газеті «Запорізька правда» №2 (23737) від 12 січня 2017 року. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 23 грудня 2013 року [PERSON] уклала з ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір на суму 17700,00 гривень № 2515/2882CLAPS (а.с.6) 09 січня 2014 року [PERSON] уклала з ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір на суму 17700,00 гривень № 2540/2882CLAPS (а.с.21) Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). 21 липня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20150721-Г, у відповідності до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ПАТ «Платинум Банк», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач має заборгованість за договором № 2515/2882CLAPS від 23.12.2013 року 22222,73 грн., яка складається з наступного: - 14719,47 - заборгованість за основною сумою боргу; - 3052,39 грн. - заборгованість по процентам та комісією; - 4450,87 грн. пеня за порушення графіку заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач має заборгованість за договором № 2540/2882CLAPS від 09 січня 2014 року 21448,58 грн., яка складається з наступного: - 14029,06 - заборгованість за основною сумою боргу; - 2968,65 грн. - заборгованість по процентам та комісією; - 4450,87 грн. пеня за порушення графіку заборгованості. Таким чином, суд вважає, що відповідачка неналежним чином виконував свої зобовязання. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносини за кредитним договором застосовуються положення про договори позики. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 22222,73 грн. за договором № 2515/2882CLAPS від 23.12.2013 року, заборгованості в сумі 21448,58 грн. за договором № 2540/2882CLAPS від 09 січня 2014 року та судового збору в розмірі 1378 гривень 00 копійок.

Outcome: approved