Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області 10 грудня 2015 року з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 11875 грн. 45 коп., вказавши, що 03.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.10.2015 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла вищевказана заборгованість. Від добровільного виконання своїх обов'язків, передбачених законодавством та умовами договору, укладеного між сторонами, відповідач ухиляється і тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 11875 грн. 45 коп. Представник позивача надав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника, проти заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Обов'язком, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч.3 ст.27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Відповідно до статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі та надавши їм оцінку у сукупності, приходить до наступного. 03.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач тримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредит у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором між сторонами більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити позивачеві штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісії (а.с.5-31). Згідно розрахунку суми заборгованості станом на 31.10.2015 року відповідач має заборгованість 11875,45 грн., що складається з наступного: 1080 грн. - заборгованість за кредитом; 7003,76 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 2750 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи за відсотковою та фіксованою складовими у сумі 1041,69 грн. (а.с.4) Згідно частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики (кредиту) одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного Кодексу України, якщо договором позики (кредиту) встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики (кредита), розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст.ст. 1046, 1048, ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України,

Outcome: approved