Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, сім`я розпалась, в зв`язку з постійними конфліктами та суперечками, різними поглядами на сімейні взаємовідносини. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинені з 2008 року, проживають окремо, та спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження сім`ї, на думку позивача не можливе, в зв`язку з чим просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.27, 36, 47). Підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу, просив справу розглянути у його відсутність в заочному порядку, про що надав заяву (а.с.42). Відповідач до суду не прибула, повідомлялася за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] , та за адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS] (а.с.27, 34, 35, 36, 40, 41, 47, 48 ,49), що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області та довідкою сільської ради (а.с.29,30). Надала суду 04.03.2019 року заяву про визнання позовних вимог, та розгляд справи у її відсутність (а.с.50). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 03 липня 1986 року у Олександрівській сільській раді Болградського району Одеської області, актовий запис №8 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Від цього шлюбу дітей неповнолітніх не мають. Сторони миритися не бажають, наполягають на розірванні шлюбу, стверджують що примирення між ними фізично не можливо, так як з 2008 року проживають окремо, стосунки не підтримують, і їх шлюб носить формальний характер (а.с.42,50). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя та права їх дітей. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved