Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з Комунальної Установи «Болградська центральна районна лікарня» на його користь середній заробіток як адміністратора - головного лікаря Комунальної установи «Болградська центральна районна лікарня», за час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2017 року по дату винесення рішення суду по даній справі, з урахуванням дати поновлення його на посаді. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 03.05.2018 року по справі №497/1687/17 за позовом [PERSON] до Болградської районної ради Одеської області, Болградської районної державної адміністрації Одеської області про визнання незаконними, скасування рішень про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, позов був задоволений частково. А саме: скасовано рішення Болградської районної ради та розпорядження Болградської РДА про звільнення із займаної посади головного лікаря Комунальної установи «Болградська центральна районна лікарня» від 26.12.2017 року. Поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Комунальної установи «Болградська центральна районна лікарня» з 27.10.2017 року та стягнуто з КУ «Болградська центральна районна лікарня» середній заробіток за період вимушеного прогулу з 27 жовтня 2017 року у розмірі 45 744.64 гривен. 18.09.2018 року Апеляційний суд Одеської області, розглянувши апеляційні скарги голови Болградської районної ради Одеської області Дімитрова Д.С. та представника Болградської районної державної адміністрації Одеської області Федоренка С.М. на рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 травня 2018 року у цивільній справі №497/1687/17 - задоволено частково. Рішення Болградського районного суду Одеської області від 03.05.2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. В іншій частині рішення Болградського районного суду Одеської області від 03.05.2018 року залишено без змін. Підставою для скасування рішення в цій частині було те, що суд не залучив до участі у справі юридичну особу «Болградську ЦРЛ», однак стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу з цієї особи, суд вирішив таким чином питання про її права та обов'язки без її участі у справі як сторони по справі. Ухвалою від 17.10.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 16.11.2018 року. 16.11.2018 року ухвалою суду підготовчий розгляд по справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 14 грудня 2018 року о 09:00 годині. Позивач підтримав доводи позовної заяви, наполягав на задоволенні позовних вимог. Пояснив, що до теперішнього часу рішення суду про поновлення його на посаді головного лікарня КУ «Болградська ЦРЛ» - не виконано, а тому є всі підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник позивача підтримав доводи позивача, та надав пояснення з правових підстав позову. Просив врахувати, що оскільки позивач не поновлений на посаді до теперішнього часу, тобто рішення суду не виконано, то є всі підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день постановлення рішення суду. Представник відповідача будучи присутнім в судовому засіданні жодних доказів на спростування доводів позивача не надав. Заперечень не висказав. Покладався на розсуд суду. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 03.05.2018 року по справі № 497/1687/17 позов [PERSON] до Болградської районної ради Одеської області, Болградської районної державної адміністрації Одеської області про визнання незаконними, скасування рішень про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати задоволено частково. Скасовано рішення Болградської районної ради Одеської області № 210-VІІ «Про звільнення із займаної посади головного лікаря комунальної установи «Болградська районна лікарня» від 26 жовтня 2017 року та розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області № 415/А-2017 «Про звільнення головного лікаря КУ «Болградська центральна районна лікарня» від 26 жовтня 2017 року. Зобов'язано Комунальну установу «Болградська центральна районна лікарня» поновити [PERSON], [INFO], на посаді головного лікаря Комунальної установи «Болградська центральна районна лікарня» з 27 жовтня 2017 року та виплатити на користь [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], середній заробіток за період вимушеного прогулу з 27 жовтня 2017 року (дата, з якої позивач підлягає поновленню на роботі) по 03 травня 2018 року (день ухвалення рішення суду) у розмірі 45 744 гривень 64 копійок (а.с.7-10). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18.09.2018 року, провадження 22-ц/785/5858/18, апеляційні скарги голови Болградської районної ради Одеської області Дімитрова Дмитра Степановича та представника Болградської районної державної адміністрації Одеської області Федоренка Семена Миколайовича задоволено частково. Рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати скасовано та зобов'язано ухвалити в цій частині нове судове рішення. Позов [PERSON] до Болградської районної ради Одеської області, Болградської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення заробітної плати залишено без задоволення. В іншій частині рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 травня 2018 року залишено без змін (а.с.11-14). Положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, у силу зазначених вимог ЦПК України такі обставини доведенню не підлягають. Станом на 12.10.2018 року рішення суду щодо поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря Комунальної установи «Болградська районна лікарня» з 27 жовтня 2017 року не виконано, що не заперечувалося представником відповідача. 10.10.2018 року позивач звернувся до в.о. головного лікаря КУ «Болградська центральна районна лікарня» [PERSON] з заявою- повідомленням (а.с.15) про вступ в законну силу 18.09.2018 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 03.05.2018 року, та одночасно витребував довідку про середньомісячну заробітну плату за останні два календарні місяці до звільнення з посади головного лікаря та розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 27.10.2017 року по 18 вересня 2018 року, виключно як адміністратора - головного лікаря КУ «Болградська ЦРЛ». 12.10.2018 року [PERSON] отримав довідки Болградської ЦРЛ від 12.10.2018 року № 234 та №235 (а.с.16,17), відповідно до яких відповідач вказав середню заробітну плату [PERSON], як адміністратора-головного лікаря КУ «Болградська ЦРЛ» за час вимушеного прогулу в період з 27 жовтня 2017 року по 18 вересня 2018 року складає 69 524,49 (шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот двадцять чотири гривні сорок дев'ять копійок). На запит суду КУ «Болградська ЦРЛ» надала довідку 12.12.2018 року за №274 на ім'я [PERSON] про середню заробітну плату як адміністратора за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2017 року по 14 грудня 2018 року, яка складає 89 205.99 гривен (а.с.57). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Представниками сторін в судовому засіданні визнано те, що вищевказане рішення Апеляційним судом Одеської області змінено в частині стягнення суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В решті рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно абзацу 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, якою затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (надалі Порядок) - середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним. Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно п.8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Час вимушеного прогулу позивача становить з 27.10.2017 року по 14.12.2018 року включно. В цілому суд погоджується з розрахунком середньої заробітної [PERSON] як адміністратора здійсненим КУ «Болградська ЦРЛ» (а.с.57). Однак слід зазначити, що з наданих суду і досліджених в судовому засіданні особових рахунків нарахування зарплати та інших виплат на ім'я [PERSON] за 2017, 2018 роки (а.с.49, 50), вбачається перебування позивача на лікарняному з 27 жовтня 2017 року по 03 листопада 2017 року включно, що підтверджується копією лікарняного листа (а.с.48). У період з 03.09.2018 року по 30.09.2018 року позивач перебував у відпустці згідно наказу від 09.08.2018 року №112 (а.с.54). В зв'язку з виходом у відпустку отримав матеріальну допомогу, що вбачається з особового рахунку позивача за 2018 рік (а.с.50). Проте, дані обставини не були враховані головним бухгалтером КУ «Болградська ЦРЛ» при складенні розрахунку середньої заробітної плати позивача як адміністратора. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення для медичних і фармацевтичних працівників передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 р. № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів і організацій окремих галузей бюджетної сфери» (далі- Постанова № 524). Відповідно до Постанови № 524 виплата допомоги на оздоровлення передбачена медичним і фармацевтичним працівникам державних і комунальних установ охорони здоров'я. Допомога на оздоровлення виплачується у розмірі посадового окладу, затвердженого у штатному розкладі установи з урахуванням всіх підвищень (посадовий оклад, визначений у графі 12 тарифікаційного списку, без урахування інших доплат і надбавок). Надання щорічної оплачуваної відпустки є основною умовою для нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. Допомога на оздоровлення виплачується згідно з наказом керівника лікувально-профілактичної установи на основі заяви працівника, яку той подає для оформлення щорічної відпустки з виплатою допомоги на оздоровлення. Судом здійснено розрахунок середньої заробітної плати позивача як адміністратора за період з 27.10.2017 року по 14.12.2018 року згідно п.2 абзацу 3 Постанови КМУ від 08.02.1995 року №100, яка склала 99 900.43 гривен, в тому числі донараховані відпускні з 03.09.2018 року по 03.10.2018 року в сумі 7085.98 гривен, та перерахунок матеріальної допомоги в розмірі 2 821.84 гривен (а.с.68-73). Відповідно до п.32 постанови ПВСУ №9 від 06 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Разом з цим, судом встановлено, що позивач як до звільнення так і після звільнення з посади головного лікаря, тобто адміністратора Болградської центральної лікарні Одеської області, працював і продовжує працювати лікарем-хірургом Болградської ЦРЛ, та отримує заробітну плату саме за виконання роботи на посаді лікаря хірурга. Головним бухгалтером Болградської ЦРЛ надано суду довідку про розрахунок заробітної плати позивача, як адміністратора за час вимушеного прогулу, та відповідний розрахунок здійснено і судом. Тому, отримана заробітна плата позивачем за роботу лікаря-хірурга протягом вимушеного прогулу, не підлягає зарахуванню при визначенні оплати за час вимушеного прогулу, оскільки цю посаду він займав як до звільнення з посади головного лікаря, тобто адміністратора Болградської ЦРЛ, так і після звільнення. На підставі наведеного, беручи до уваги те, що позивача поновлено на роботі рішенням суду, однак на момент звернення до суду з даними вимогами і закінчення розгляду справи по суті, це рішення невиконане, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв'язку з чим суд прийшов до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та знайшли своє підтвердження дослідженими судом доказами, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6). Враховуючи, що позивач є фізичною особою, звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1% від суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved