Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ним надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , по якому станом на 01.05.2019 року заборгованість за надані послуги становить 10113 грн. 02 коп. В зв`язку з цим, оскільки відповідачка не виконує свої обов`язки щодо оплати наданих позивачем комунальних послуг, позивач просив суд стягнути з останньої вказану заборгованість, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 4926 грн. 94 коп. та три відсотки річних в сумі 880 грн. 66 коп., а всього стягнути 15920 грн. 62 коп. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02.10.2019 року позов було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2019 року в порядку ст.51 ЦПК України було замінено відповідача по справі з [PERSON] на [PERSON] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2020 року цивільну справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.03.2020 року справ було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.2020 року позов було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.12.2020 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення від 29.05.2020 року було скасовано та справу призначено до нового розгляду за правилами загального позовного провадження. 22.02.021 року позивачем до суду було подано уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що ним надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де власником була [PERSON] , якій відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , по якому за період з 01.08.2007 року по 26.04.2019 року існує заборгованість за надані послуги в розмірі 10083 грн. 63 коп. В зв`язку з цим, оскільки відповідачка не виконує свої обов`язки щодо оплати наданих позивачем комунальних послуг, позивач просив суд стягнути з останньої вказану заборгованість, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 4926 грн. 94 коп. та три відсотки річних в сумі 880 грн. 66 коп., а всього стягнути 15891 грн. 23 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн. В підготовчому судовому засіданні 11.03.2021 року, ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було прийнято уточнену позовну заяву та замінено відповідача по справі з [PERSON] на [PERSON] . Ухвалою суду від 08.04.2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. В поданій до суду заяві представник позивача просила розглядати справу без її участі. Відповідачка за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала та будь-яких заяв та клопотань по справі не заявляла. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України №1875-IV споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, згідно із зазначених норм законодавства споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року №61-2498св18. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Згідно уточненого позову, позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги в сумі 15891 грн. 23 коп., що утворилась за період з 01.08.2007 року по 26.04.2019 року та складається з заборгованості за надані послуги в сумі 10083 грн. 63 коп., інфляційних витрат в сумі 4926 грн. 94 коп. та трьох відсотків річних в сумі 880 грн. 66 коп. Також з матеріалів справи вбачається, що 18.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (на той час м.Дніпропетровськ). Умовами п.14 договору було передбачено, що згідно ч.4 ст.334 ЦК України право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі вказаного договору за [PERSON] 31.08.2007 року було зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру, а 12.04.2019 року право власності на останню на підставі застереження в іпотечному договорі від 18.07.2007 року між [PERSON] та АТ «УКРСОЦБАНК», було зареєстроване за банком. Таким чином, [PERSON] в період з 31.08.2007 року по 12.04.2019 року була одноособовим власником квартири [ADDRESS] . Частиною 2 ст.317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на наведені вище обставини та положення законодавства, суд приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] , як власника квартири [ADDRESS] , підлягає стягненню заборгованість, що утворилась за період протягом якого остання була власником квартири, з 31.08.2007 року по 11.04.2019 року. З наданого до позову розрахунку вбачається, що на момент набуття відповідачкою права власності на квартиру та до червня 2009 року поточна заборгованість за надані послуги була відсутня та обліковувалась заборгованість, що існувала станом на 1999 рік в сумі 29 грн. 39 коп. та яка підлягає виключенню, оскільки утворилась до набуття відповідачкою права власності на квартиру. Таким чином з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за період з червня по грудень 2009 року в сумі 19 грн. 45 коп.; за 2010 рік - 537 грн. 24 коп.; за 2011 рік - 616 грн. 88 коп.; за 2012 рік - 643 грн. 68 коп.; за 2013 рік - 698 грн. 36 коп.; за 2014 рік - 905 грн. 16 коп.; за 2015 рік - 1101 грн.; за 2016 рік - 1200 грн. 63 коп.; за 2017 рік - 1708 грн. 23 коп.; за 2018 рік - 1234 грн. 70 коп.; за січень-березень 2019 року - 191 грн. 47 коп., за період з 01.04.2019 року по 11.04.2019 року - 23 грн. 40 коп. (63,82 грн. : 30 днів х 11 днів), а всього - заборгованість в сумі 8920 грн. 62 коп. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з цим, суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних. При цьому, останні підлягають стягненню за період виникнення у відповідачки заборгованості, тобто з червня 2009 року по квітень 2019 року включно, за виключенням нарахованих до цієї дати трьох відсотків в сумі 4 грн. 55 коп. та інфляційних витрат в сумі 23 грн.04 коп. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, що виникла за період з червня 2009 року по 11.04.2019 року включно, в сумі 14700 грн. 63 коп., з яких: сума основного боргу - 8920 грн. 62 коп., інфляційні витрати - 4903 грн. 90 коп., три відсотки річних - 876 грн. 11 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при подачі позову судовий збір в сумі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial