Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 25.03.2009 у розмірі 43944,33 грн., з яких: 10586,87 грн. - заборгованість за кредитом, 28758,88 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2029,80 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2068,78 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати. Підставою свого позову позивач зазначив неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором б/н від 25.03.2009. Представник позивача в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що вже 3 роки не користується кредитною карткою, заборгованість він не погашав з 2009 року. Зазначив, що отримав на картку кредит лише 500 грн. Вважає, що в нього відсутня заборгованість по кредиту, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогами про стягнення заборгованості та не заблокував його картку. Також відповідач не згоден з сумою нарахованих відсотків по кредиту. Крім цього, відповідач посилається на те, що він проживає в зоні АТО і до нього повинен застосовуватися Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вважає, що проведення АТО є форс-мажорними обставинами, а тому він не повинен сплачувати кредит. Відповідач в судовому засіданні не заперечував той факт, що ним особисто укладався кредитний договір, з умовами кредитного договору він був ознайомлений, кредитними коштами користувався. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що 25.03.2009 відповідач [PERSON] став клієнтом ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», отримавши кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений Договір відповідно до ст. 1054 ЦК України є кредитним. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі -Умови), «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до приписів п.п. 3.2, 3.3 Умов клієнт (відповідач) дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт; підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. За умовами п. 5.5 Правил користування платіжною карткою за користування кредитом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів у році. Пунктом 5.3 Умов передбачено право банку односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до п. 6.4 Умов, у разі незгоди зі зміною Правил та/або «тарифів Банку» позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Згідно п. 6.5 Умов відповідач зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 4.6 Умов передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміта, в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміта картрахунку. Згідно п.6.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу позивача відповідач повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди позивачу. Пунктом 8.6 Умов передбачено, що при порушенні відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Пунктом першим статті 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписуючи кредитний договір, позичальник погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписання даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов'язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України. Підписання договору кредиту позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.03.2009, укладеним між Приват Банком та клієнтом- Кошкіним Г.М. та Умов і правил надання банківських послуг, вбачається, що станом на 30.06.2016 сума боргу відповідача перед позивачем за Договором 43944,33 грн., з яких: 10586,87 грн. - заборгованість за кредитом, 28758,88 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2029,80 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2068,78 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до довідки про зміну умов кредитувавання та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) від 25.03.2009), 25.03.2009 на кредитну картку встановлено кредитний ліміт - 500 грн, 10.11.2009 кредитний ліміт збільшено та він становить 900 грн., 13.11.2009 кредитний ліміт збільшено та він становить 2000 грн., 03.08.2010 кредитний ліміт збільшено та він становить 2500 грн., 10.08.2010 кредитний ліміт збільшено та він становить 4000 грн., 22.10.2010 кредитний ліміт збільшено та він становить 4800 грн., 15.03.2011 кредитний ліміт збільшено та він становить 5600 грн., 27.04.2011 кредитний ліміт збільшено та він становить 6600 грн., 17.06.2011 кредитний ліміт збільшено та він становить 8600 грн., 06.08.2011 кредитний ліміт збільшено та він становить 10600 грн. Згідно посилань представника позивача кредитний ліміт відповідачу було збільшено до 10600 грн., а тому отримана відповідачем сума кредиту становить саме 10600 грн., що підтверджується поданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування. Відповідач користувався кредитом, про що свідчить виписка по кредиту за період з 25.03.2009 по 30.06.2016. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зареєстрований в с. Лисогорівка, Новопсковського району Луганської області. Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 р. № 1275-р с. Лисогорівка віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є суб'єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, суд звертає увагу на те, що комерційним банкам Національним Банком України надані роз'яснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014, відповідно до яких банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Згідно наведеного у позові розрахунку штрафні санкції позивачем нараховані станом на 30.06.2016 фактично після 14.04.2014 - дати, коли згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банківським установам заборонено нарахування таких санкцій. При цьому суд зазначає, що позивачем не зазначено, яку частку у 2029,80 грн. складає пеня, а яку комісія, тому суд позбавлений можливості визначити розмір комісії окремої від пені, та перевірити правильність її нарахування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені з комісією і штрафів за неналежне виконання зобов'язань відповідно в розмірі 2029,80 грн., 500 грн. і 2068,78 грн., а всього 4598,58 грн. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не погашав кредит. З розрахунком заборгованості, що надана представником позивача останній не погодився, однак доказів на спростування суми боргу суду та контррозрахунку суми боргу не надав. Також в засіданні зазначив, що повинен сплачувати кредит. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.03.2009 у розмірі 39345,75 грн., з яких: 10586,87 грн. - заборгованість за кредитом, 28758,88 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що проведення АТО є форс-мажорними обставинами, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що АТО є форс-мажором. Суд також не приймає доводи відповідача про те, що позивач повинен був заблокувати йому картку, оскільки відповідач не користувався нею 3 роки і стільки ж часу не погашав кредит. Таке твердження відповідача не відповідає умовам договору. Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що у нього відсутня заборгованість, оскільки позивач не звертався до нього з вимогами про погашення кредиту. Так відповідач в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження погашення кредиту. Крім того, час звернення позивача з позовними вимогами до відповідача не впливає на наявність заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позивачем понесені судові витрати на загальну суму 1378 грн. (судовий збір). Враховуючи те, що задоволено 89,5 % позовних вимог (39345,75 грн. від 43944,33 грн. складає 89,5 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1233,80 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1378 грн. х 89,5 % / 100).

Outcome: partial