Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Слободо-Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку мотивуючи тим, що згідно рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області №2-071/2009 від 17.11.2009 року за ним визнано право власності на приміщення вівчарника, складу першої бригади, складу вівчарника, які розташовані по [ADDRESS]. Дані будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,5135 га, яка входить до складу земель іншого сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - під господарськими будівлями та дворами, господарський двір) бувшого СТОВ «Гарант» на підставі Державного акту на право колективної власності на землю. В подальшому СТОВ «Гарант» було оголошено банкрутом та припинило свою діяльність. В зв'язку з тим, що згадуваний державний акт на право колективної власності ніким не скасований та є чинним на даний момент, а юридична особа станом на даний час припинила свою діяльність, позивач вважає, що його позбавлено права в цивільно-правовому порядку переоформити право власності на дану земельну ділянку. Можливість користуватися належним йому майном знаходиться у прямій залежності від можливості користуватися земельною ділянкою, а тому, позбавлення його зазначеного права, не дозволяє йому належно здійснювати право власності на майно в розумінні положень ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Спірна земельна ділянка перебувала у власності СТОВ «Гарант», а при переході права власності на будівлі відповідно підлягав перехід права власності й на земельну ділянку за відповідною цивільно-правовою угодою. Оскільки спірна земельна ділянка входить до земель під господарськими будівлями і дворами, вона не паювалася. Книги записів державних актів на право колективної власності на землю та Книги реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі закриті. В зв'язку з чим скасувати відповідний запис у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю в добровільному порядку не має можливості. А тому позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом та просить визнати за ним, [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,5135 га, з цільовим призначенням обслуговування господарських будівель і споруд, яка розташована в межах Слободо-Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, де просив позов задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача Слободо-Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, де просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав: рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17.11.2009 року визнано правочин по факту продажу спілкою співвласників майнових паїв колишнього СТОВ «Гарант» с. Слобода-Яришівська [PERSON] нежитлових будівель, які розташовані в с. Слобода-Яришівська по вул. Леніна, 204, Могилів-Подільського району Вінницької області, до складу яких входить: вівчарник, вартістю 2500 грн., склад 1-ї бригади - 6000грн., склад вівчарника - 5000 грн. - дійсним. Визнано право власності за [PERSON] на приміщення вівчарника, складу першої бригади, складу вівчарника, які розташовані по [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили (а.с.6). Позивачем було проведено державну реєстрацію даних нежитлових будівель, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.7). Дані будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,5135 га, яка входить до складу земель іншого сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - під господарськими будівлями та дворами, господарський двір) загальною площею 15135 кв.м., що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.8). Як вбачається з рішення №65 від 16 грудня 2016 року 10 сесії 7 скликання Слободо-Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області [PERSON] надано дозвіл на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,0 га за адресою с. Слобода-Яришівська (а.с.17). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. При цьому він вправі вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Проте відповідно до ч. 3 ст. 125 ЗК України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до п. «е» ст.141 Земельного кодексу України підставами для припинення права користування земельної ділянки є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Відповідно ст.30 ЗК України, при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку. Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу. Спірна земельна ділянка перебувала у власності СТОВ «Гарант» й при переході права власності на будівлі відповідно підлягало переходу право власності на земельну ділянку за відповідною цивільно-правовою угодою. Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Несільськогосподарські угілля (господарські шляхи і прогони, полезахисні смуги та інші захисні насадження, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо) не паювалися. Оскільки спірна земельна ділянка входить до земель під господарськими будівлями і дворами, вона не паювалася. Державні акти на право власності на землю підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. Стаття 125 ЗК України визначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зокрема, з набранням чинності з 01.01.2013 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 та Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. Відповідно до положень пункту 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», видача державних актів на право власності на земельні ділянки здійснювалась територіальними органами Держкомзему України при проведенні державної реєстрації земельної ділянки лише до 01 січня 2013 року. Іншого порядку державної реєстрації, видачі державних актів або скасування державної реєстрації законами України або прийнятими на їх підставі підзаконними нормативно-правовими актами, не встановлювалось. Тобто у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач фактично набув права власності на зазначену земельну ділянку. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved