Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 21 січня 2004 року № 10. За його згодою у зазначеній квартирі з 2004 року він дозволив проживати [PERSON] зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], який одночасно є його племінником. Між ними була досягнута усна домовленість, що відповідачка залишається проживати на невизначений термін, буде сплачувати всі комунальні послуги, підтримувати квартиру у належному стані, та звільнить квартиру за його вимогою у разі необхідності її використання для власних потреб. 13 липня 2013 року його дочка - [PERSON], уклала шлюб з [PERSON]. У зв'язку з чим у нього, як у власника, виникла необхідність у користуванні зазначеною квартирою, про що він сповістив відповідача спочатку в усній формі, а потім 04 вересня 2013 року і у письмовій, з вимогою звільнити займану квартиру у зв'язку з необхідністю проживання у ній його доньки та її сім'ї, але ніякої відповіді не отримав від відповідача, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Тому 11.10.2013 року він звернувся з письмовою заявою до СМВ УМВС України в Сумській області про незаконне проживання та звільнення належної йому квартири відповідачем. У відповідності до ст.168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Виселення наймача в разі припинення договору найму житлового приміщення відбувається у відповідності до ст.169 ЖК України. Враховуючи те, що відповідач проживає в належному йому житловому приміщенні без його згоди, будь-яких угод щодо користування спірним житлом вони не укладали, відповідач не є членом його родини, відповідач має інше житло, у якому зареєстрована вона та неповнолітній син, тому правових підстав для продовження проживання відповідача та її сина в спірному житловому приміщенні немає. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном - квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з квартири [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], як таких, що безпідставно вселилися та проживають на його жилій площі, без надання їм іншого житлового приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з зазначених в позові підстав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що вона мешкає разом зі своїм неповнолітнім сином, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], з жовтня 1999 року по теперішній час. Дана квартира була придбана за спільні кошти під час сумісного проживання однією сім'єю з [PERSON], батьком її сина, для їх спільного проживання. На початку 2005 року сімейні стосунки з [PERSON] розпалися, він покинув їх сім'ю, став проживати окремо, а вона з сином залишилася проживати в їх квартирі. [PERSON], покинувши їх сім'ю, припинив стосунки і не надавав їм ніякої допомоги, що змусило її звернутися з позовом до суду про присудження аліментів. Коли і яким чином квартира стала належати [PERSON] їй не було відомо. Щодо позовної заяви [PERSON], повідомляє, що вони з ним не бачилися приблизно років десять, ніякої згоди та усної домовленості між ними не було. Про те, що квартира належить позивачу вона дізналася, коли тривало провадження у справі за її позовом. Вона та її син не мають можливості проживати за місцем реєстрації, тому що там немає умов для проживання, за тією адресою зареєстровані та проживають її мати, сестра та племінник. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що [PERSON] не приймала ніякої участі в придбанні квартири [ADDRESS]. Він домовлявся з братом, власником квартири, щоб [PERSON] та син тимчасово проживали в цій квартирі, сплачуючи комунальні платежі, а коли у брата буде необхідність користуватися квартирою, то [PERSON] обіцяла звільнити квартиру. В подальшому, коли донька його брата вийшла заміж і народила дитину, то брат звернувся до [PERSON] щодо звільнення квартири, але вона йому відмовила. Допитаний як свідок [PERSON] - рідний брат позивача пояснив, що він подарував квартиру своєму брату в 2004 році. З 2003 року він виїхав з цієї квартири і в ній не проживає. Була домовленість з братом, що [PERSON] з дитиною буде там проживати. В даний час квартира необхідна брату та його сім'ї. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідка, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 20.01.2004 року, що підтверджується договором дарування, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.4,5). До відчуження ця квартира належала на праві власності третій особі - [PERSON], який проживав спільно з [PERSON], з якою вони мають сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] був власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.1999 року. Після придбання квартири [PERSON] в квартирі проживали [PERSON], [PERSON] та їх спільний син. [PERSON] - батько [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 15.09.2000 року і по цей час (а.с.51). Після залишення [PERSON] своєї сім'ї в квартирі залишилися проживати [PERSON] та їх син [PERSON] Платежі за користування житлово-комунальними послугами в цій квартирі сплачує [PERSON] Ці обставини не заперечуються сторонами. Незважаючи на те, що [PERSON] з сином проживала в [ADDRESS], відповідач [PERSON] і [PERSON] залишалися зареєстрованими в [ADDRESS]. В цій квартирі, крім них, також зареєстровані мати [PERSON] та її сестра з племінником, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.40). Пред'являючи позов, позивач [PERSON] виходив з того, що [PERSON] з сином проживали у вказаній квартирі за його згодою за усним договором найму, укладеним на невизначений строк, але в даний час ця квартира необхідна для проживання сім'ї його доньки. В письмовій формі договір найму з [PERSON] не укладався. Дійсно згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Але виселення громадян з житлових приміщень регулюється нормами Житлового кодексу України. Як на правову підставу для виселення відповідачки з дитиною позивач [PERSON] посилається на ст.ст.168, 169 ЖК України. Згідно з ст.168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Оскільки передумовою для розірвання договору найму є необхідність цього жилого приміщення для проживання позивачу чи членам його родини, позивач повинен був довести наявність цих обставин. Так, позивач стверджує, що ця квартира необхідна для проживання сім'ї його доньки, яка вийшла заміж та має маленьку дитину. Але доказів, що його донька має потребу в житлі, позивач суду не надав. Відповідач зазначила про те, що донька позивача житлом забезпечена, квартиру не винаймає. Попередження про виселення з квартири (а.с.7) відповідач [PERSON] від позивача не отримувала. З якої причини це попередження не було вручено [PERSON] з поштового повідомлення не вбачається (а.с.6). Суд не вважає належним доказом при розгляді цього спору - матеріали перевірки Сумського МВ за зверненням позивача [PERSON] щодо перешкод у користуванні квартирою, оскільки питання щодо виселення з квартири, усунення перешкод у здійсненні права власності вирішуються судом у порядку цивільного судочинства. Отже, за відсутності доказів, що квартира є необхідною позивачу для його власного проживання чи проживання членів його родини, з підстав, заявлених [PERSON] в позові, суд не вбачає підстав для виселення відповідача [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON]

Outcome: dismissed