Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17.10.2014 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилося спадкове майно житловий будинок № 77 по вул.. Величая в м. Синельникове. Будинок він з померлою купували разом, але при нотаріальному оформленні вибрали варіант договору дарування. З померлою він проживав однією сімєю з 1998 року після розірвання нею шлюбу з попереднім чоловіком [PERSON]. На час розірвання шлюбу вони жили разом у його матері [PERSON] в Кіровоградській області м. Знамянка по вул.. Володарського, 61. В квітні 2001 року вони переїхали в м. Синельникове та почали проживати в даному будинку. Після її смерті він фактично прийняв спадщину, приймав участь в її похованні. З померлою він проводив ремонтні роботи в даному будинку та займались поліпшенням житлово-побутових умов. Останні роки [PERSON] дуже хворіла та він був вимушений доглядати її. Після її смерті він звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, однак отримав відмову з підстав відсутності правовстановлюючих документів, підтверджуючих родинні відносини між ним та померлою, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Просить суд встановити факт сумісного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу між ним та померлою [PERSON] за адресою: м. Синельникове вул.. Величая, 77 з 2001 року по 2014 рік; визнати за ним право власності на 1/3 частину даного будинку, набутого у незареєстрованому шлюбі з померлою. Позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив обставини справи таким чином як вони викладені вище. Просив суд їх задовольнити. Також пояснив, що з 01.04.2012 року був взятий під варту, відбував покарання та звільнився в червні 2014 року. Після звільнення продовжив проживати з [PERSON] по час її смерті. Укладений [PERSON] договір дарування є удаваним, оскільки він був укладений, щоб приховати договір купівлі-продажу, так як сусідка власниця другої частини будинку має першочергове право на купівлю цієї частини будинку, тому вони вирішили оформити договір дарування. Під час сумісного проживання з [PERSON] у них були добрі стосунки, вони займались ремонтними роботами, працювали. Відповідач та її представник проти позовних вимог заперечували, оскільки позивач з померлою [PERSON] не проживав як чоловік та дружина, не вели спільного домашнього господарства. Третя особа в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча належним чином повідомлявся про судові засідання. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, тобто з 1986 року проживає в іншій частині будинку № 77 по вул.. Величая м. Синельникове. Восени 2001 року [PERSON] з [PERSON] приїхали з Кіровоградської області на проживання в [INFO] в іншій частині будинку. Весь час й по день смерті [PERSON] вони проживали разом як чоловік та дружина, вели домашнє господарство, займались ремонтними роботами, позивач працював та приймав участь у вихованні онуків [PERSON] Останні 6 років [PERSON] хворіла та [PERSON] допомагав їй. Вони завжди були однією сімєю. Позивач з родичами [PERSON] займався її похованням. Після смерті [PERSON] й по цей час [PERSON] проживає в цьому будинку. Також зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] їздив в Кіровоградську область доглядати свою матір. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка її племінниця, позивача знає з кінця 1998 року. Вона щорічно один раз на рік протягом тижня гостювала у своєї рідної сестри [PERSON], яка проживала разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу по вул.. Величая, 77 в м. Синельникове. [PERSON] проживав як квартиронаймач, він не займався веденням домашнього господарства. [PERSON] та [PERSON] спали в різних кімнатах, вони не проживали як чоловік та дружина, між ними не було ніяких відносин. [PERSON] не вважала [PERSON] своїм чоловіком. По веденню домашнього господарства [PERSON] допомагала її донька [PERSON], яка також перед смертю доглядала її. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка її рідна тітка. [PERSON] був співмешканцем її бабусі [PERSON] Вона проживала з бабусею з 2012 по 2014 роки влітку. В 2013 році [PERSON] приїхав до [PERSON] додому на вул.. Величая, 77. В м. Синельникове [PERSON] та [PERSON] приїхали з м. Знамянка Кіровоградської області. З 2001 року по 2010 рік вона кожного літа приїжджала до бабусі. Відносин між ними як у чоловіка та дружини не було. В 2013 року в будинку по вул.. Величая Чемерис допомагав її батькові встановлювати паркан. На час купівлі ? частини будинку по вул.. Величая бабуся та [PERSON] проживали окремо в м. Знамянка. З 2009 року бабуся почала тяжко хворіти. З кінця 2012 року вона потребувала сторонньої допомоги та [PERSON] забрала її до себе в м. Дніпро. Свідок [PERSON] пояснила, що в 1998 році познайомилась з [PERSON], якого її мати [PERSON] представила як свого друга. Під час проживання позивача в будинку матері він не займався веденням домашнього господарства. Мати постійно сама сплачувала комунальні послуги. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 1-197/11 та оцінивши їх в сукупності, дійшов такого висновку. 20.07.1998 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] згідно запису акту про розірвання шлюбу № 99, виданого Знамянським міським відділом РАЦС у Кіровоградській області. 26.04.2001 року [PERSON] отримала у дар ? частину житлового будинку по вул.. Величая, 77 в м. Синельникове на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу та право власності за [PERSON] зареєстроване в Синельниківському МБТІ. З 21.06.2001 року [PERSON] зареєстрований в [INFO], про що свідчить копія паспорту. 08.04.2011 року [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в ТОВ «Агроцентр «Раївський», повязані з отриманням орендної плати згідно договору оренди від 24.12.2009 року, що підтверджується довіреністю, виданої строком на три роки. Вироком Синельниківського міськрайонного суду від 04.08.2011 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2011 року, [PERSON] був засуджений до 3 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання обрахований з 21.04.2011 року, тобто з часу його тримання під вартою. Згідно супровідного листа Криворізької ВК № 80 [PERSON] ухвалою суду від 11.06.2013 року був умовно-достроково звільнений 18.06.2013 року та місцем його проживання зазначено м. Синельникове вул.. Величая, 77. 17.10.2014 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку по вул.. Величая, 77 м. Синельникове. Відповідно до копії судакової справи із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися [PERSON] та донька померлої [PERSON] Третя особа по справі [PERSON], син померлої, звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини на користь доньки [PERSON] Згідно довідки квартального комітету № 12 від 05.12.2014 року [PERSON] проживає в [INFO] один. 02.09.2015 року [PERSON] було відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця [PERSON] з підстав не підтвердження ступеню споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем. Згідно ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Статтею 74 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності,якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України зазначено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 Сімейного Кодексу, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, [PERSON] проживав однією сімєю із спадкодавцем [PERSON] як чоловік та дружина по вул.. Величая, 77 в м. Синельникове в ? частині будинку, вели домашнє господарство, за даною адресою він зареєстрований з 21.06.2001 року та й проживає в цьому будинку по даний час, що свідчить про наявність усталених відносин, що притаманні подружжю. Однак в період з 21.04.2011 року по 18.06.2013 року [PERSON] з померлою не проживав, оскільки відбував покарання в місцях позбавлення волі та й після звільнення продовжив проживати за даною адресою по день смерті [PERSON], а також і після її смерті. За таких обставин та оскільки з показань свідків не було встановлено точної дати початку їх спільного проживання, то суд вважає, що наявні підстави для визначення періоду сумісного проживання позивача з померлою [PERSON] з часу його реєстрації, а саме, з червня 2001 року по 20.04.2011 року (21.04.2011 року був взятий під варту) та з червня 2013 року (18.06.2013 року був звільнений з місць позбавлення волі) по 17.10.2014 року (час смерті [PERSON]А.). Що стосується позовної вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на частину спірного будинку, набутого в незареєстрованому шлюбі з померлою, то вона є безпідставною, оскільки судом не встановлено факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю на час придбання [PERSON] частини будинку за договором, вона отримала частину будинку у дар та до часу спільного проживання з [PERSON], що свідчить про те, що дане майно є особистим майном померлої та не є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебували у шлюбі між собою. Крім того, підстави позову в частині визнання права власності, якими [PERSON] обґрунтовує свої вимоги, не відповідають його предмету, оскільки позивач зазначає про отримання ним частини майна в порядку спадкування, а просить суд визнати за ним право власності на майно, набуте в незареєстрованому шлюбі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, підлягають стягненню згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного, та ст. ст. 1216, 1218,1258 ЦК України, ст.ст. 60, 61,69,70,71,74 СК України, п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial