Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн. в погашення боргу та витрати по сплаті судового збору в сумі 786,40 гр. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. 30 листопада 2016 р. відповідач- [PERSON] одержав від позивача гроші в сумі 30 000 грн. в борг , про що власноруч склав та підписав розписку 30 листопада 2016 р., згідно з якою не встановлений строк повернення позики. До 2 травня 2019 р. і до цього часу гроші в сумі 30 000 грн. відповідач не повернув. Крім того, позивач посилається на те, що 12 червня 2019 р. він направив письмову вимогу від 2 травня 2019 р. рекомендованим листом , який був одержаний відповідачем 13.червня 2019 р, і відповідно до ст. 1049 ЦК України мав повернути позику протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це,. і після спливу 30 днів з дня вручення вимоги, він не виконав свої зобов`язання щодо повернення боргу. Ухвалою суду від 22.08.2019 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. В судове засідання сторони не з`явились. Позивачем до суду надано заяву, у який міститься прохання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника при заочному розгляді справи, а також про задоволення позовву. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до п.) 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву не надав. Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Також суд зазначає, що, оскільки ухвалою суду від 22.08.2019 р відповідачу роз`яснювалося право подати відзив, у якому він повинен викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як зазначене у ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2)відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причин;3)відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При таких обставинах суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] 30.11.2016 р. надана розписка про те, що він взяв у борг у [PERSON] тридцять тисяч гривень у рахунок орендної плати за землю по 2021 рік, яка знаходиться у Ягідненської сел. ради (а.с. 6,, 28). На а.с.7-8 міститься письмова вимога про повернення боргу на адресу [PERSON] , де [PERSON] вимагається про повернення йому грошей в сумі 30 000 гривень протягом 30 днів від дня пред`явлення ним-позикодавцем вимоги про повернення грошей. На а.с.9 міститься квитанція про поштове відправлення на ім`я та адресу [PERSON] . На а.с. 10 міститься матеріал, який суд відхиляє, оскільки він має неофіційний характер, ніким не завірений і його природа суду невідома. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначене у ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі, повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником кошти у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. 08 липня 2019 року, а також у справа № 524/4946/16-ц провадження № 61-20376св18. Дослідивши укладену між сторонами розписку, суд виходить з того, що з її змісту не ясно, чи було отримано відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 30 000 грн. саме у борг, оскільки з неї вбачається наявність певних правовідносини, пов`язаних з орендою землі, а також те, що розписка була написана з метою вирішення питання щодо орендної плати за землю по 2021 рік. Крім того, у розписці не вказано дати отримання грошових коштів, а також взагалі не встановлено обов`язку [PERSON] повернути грошові кошти [PERSON] . Доводи позивача про те, що відповідач мав повернути борг після спливу 30 днів з дня вручення йому письмової вимоги, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються всіма зазначеними вище висновками. З огляду на викладене, суд на підставі оцінених доказів, поданих позивачем, встановивши характер правовідносин сторін та справжню правову природу розписки, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed