Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду 22.05.2017 року з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2017 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON],[INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Як зазначив позивач у своєму позові, з моменту набрання рішенням законної сили в нього змінився майновий стан. Так, перебуваючи в законному шлюбі з його дружиною, у них народилася друга дитина, в зв»язку з чим дружина змушена піти у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та як наслідок знаходиться на його утриманні, як і двоє їхніх спільних дітей. Крім того, на його утриманні перебуває його матір - [PERSON],1953 року народження, яка є інвалідом, хворіє на цукровий діабет та є пенсіонером за віком. Всі ці обставини поставили його в скрутне матеріальне становище, так як він не має коштів для існування і не може дозволи купити собі найнеобхідніше. В зв»язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохає змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2017 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] до розміру 1/10 частини всіх видів заробітної плати щомісяця, починаючи з дня пред»явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 18.08.2017 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій прохав зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON], за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2017 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] до розміру 1/10 частини всіх видів заробітної плати щомісяця починаючи з дня пред»явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача витрати за подання позову у повному обсязі; скасувати виконавче провадження № 53495190,згідно якого з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку ( доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття; відтермінувати стягнення заборгованості по аліментах на строк до 16.05.2010 року. При цьому посилався на обставини, викладені в первісному позові та доповнив, що згідно виконавчого провадження з нього утримують аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON],[INFO] року у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В зв»язку з тривалістю судово - процесуальних дій та проведення генетико - молекулярної експертизи по справі про визнання батьківства та призначення аліментів, а також з урахуванням вимоги [PERSON] нараховувати аліменти з дня пред»явлення позову до суду, накопичилася заборгованість станом на 01.03.2017 року по сплаті аліментів в розмірі 17446,87 грн. Також, після пред»явлення до суду позову про зменшення розміру аліментів, 28.07.2017 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрите виконавче провадження,згідно якого з нього повинні стягнути судові витрати в сумі 6633,91грн та виконавчий збір у розмірі 663,40грн. Крім того, зауважив,що з квітня 2017 року він отримує заробітну плату в розмірі 4000грн, якої не вистачає для існування та мінімального забезпечення його життя, життя дружини та їхніх спільних з дружиною дітей. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в первісному та уточненому позові, зауважив, що дитина повинна утримуватися обома батьками. Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним становищем та через стан здоров»я [PERSON] не здатен сплачувати аліменти на утримання сина, у розмірі, який встановлений рішенням суду. Також зауважила, що позивач має нормальний стан здоров»я, є працездатним, має стабільний заробіток. Пояснила,що розмір аліментів, згідно з рішенням суду від 13.02.2017 року для утримання дитини є на даний час достатнім. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2017 року [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON],[INFO], та з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.067.2016 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.8-11). До актового запису про народження дитини внесені відповідні зміни. З 28.04.2012 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON],що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області(а.с.50). Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.12,13). Позивач є працездатною особою, працює заступником начальника відділу матеріально - технічного постачання у Філії « Панютинський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства « Українська залізниця», його дохід за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року з урахуванням аліментів становить 57216,97 грн, що підтверджується довідками про доходи, виданих Філією « Панютинський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства « Українська залізниця» (а.с.14,15). Із довідки № 355 від 01.08.2017 року, виданої Панютинським професійним аграрним ліцеєм вбачається,що дружина позивача - [PERSON] працює в Пранютинському професійному аграрному ліцеї з 10.03.2011 року та з 05.07.2017 року знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.51). Позивач вказує,що в зв»язку з тим,що його дружина перебуває у декретній відпустці та знаходиться на його утриманні, як і двоє їхніх спільних дітей, також на його утриманні перебуває матір - пенсіонерка, яка є інвалідом та хворіє на цукровий діабет, потребує його допомоги та матеріальної підтримки, а отже не має змоги сплачувати на утримання сина 1/4 частину своїх доходів, у зв'язку із чим змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст.8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст..150 СК України визначені обов»язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя За змістомст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно дост. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положеньст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положеньст. 182 СК України, так і положень ст. ст.183,184 СК України. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції ВС України викладеної у постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 ВС України прийшов до наступних висновків. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б стверджували погіршення матеріального стану та неможливість сплати позивачем аліментів у визначеному розмірі, суду не надано. Позивач є працездатною особою, працює заступником начальника відділу матеріально - технічного постачання у Філії « Панютинський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства « Українська залізниця», його дохід за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року з урахуванням аліментів становить 57216,97 грн (а.с.14,15), доказів того, що його майновий стан погіршився, у звязку із зміною сімейного стану, що унеможливлює сплату аліментів, у раніше визначеному розмірі, суду не надано. Як на доказ погіршення свого майнового становища позивач посилався на той факт, що його мати [PERSON] має тяжкий стан здоров»я, але доказів родинних відносин з нею не надав. Крім того, зауважив,що гр. [PERSON] окрім нього має ще сина та доньку, які є працездатними та надають їй допомогу. Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача, оскільки згідно довідок про реєстрацію його сім'я: дружина [PERSON] та двоє малолітніх дітей зареєстровані за адресою: [ADDRESS], а він з гр.[PERSON] в [ADDRESS]. Факт роздільного проживання з сім»єю був підтверджений позивачем в судовому засіданні. З цього приводу він пояснив, що таке проживання влаштовує як його, так і всіх інших, в тому числі дружину та гр.. [PERSON] Також, [PERSON] в судовому засіданні зауважив, що з дружиною [PERSON] хоча вони і проживають окремо, але мають спільний бюджет. Стягнення за рішенням суду на малолітніх дітей з нього не проводяться. Щодо посилання позивача про нецільове використання відповідачем коштів, отриманих в рахунок сплати аліментів, суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Як доказом цього позивачем було надано суду диск з відеозаписом, який був проглянутий в судовому засіданні. Суд не приймає вказаний відеозапис як доказ нецільового використання аліментних коштів, а також як недобросовісну, несумлінну поведінку відповідача. Інших доказів позивачем не надано. Отже, позивач не надав суду належних доказів щодо нецільового використання [PERSON] аліментів, які за рішенням суду стягнуті з нього на утримання малолітньої дитини [PERSON] Частиною1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язаня довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь- які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінивши зібрані в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі за недоведеністю.

Outcome: dismissed