Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, просить стягнути з [PERSON] борг в сумі 1700,00 грн., а також сплачений ним судовий збір. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 1700,00 грн. строком до 30.07.2016 року, про що в травні 2016 року було написано розписку. Відповідач свої зобов'язання не виконав. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали заяву з проханням розглянути справу без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року уточнену позовну заяву позивача прийнято до провадження. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року уточнену позовну заяву позивача прийнято до провадження. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні оригіналу розписки, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 1700,00 грн. та зобов'язався повернути борг до 30 липня 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до Правового висновку Верховного Суду України, викладеної у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Доказів повернення боргу відповідачем суду надано не було. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт порушення відповідачем умов виконання зобов'язань щодо повернення позивачу грошових коштів за договором позики у сумі 1 700,00 гривень в строк до 30 липня 2016 року, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved