Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [INFO] у нього з відповідачем народився син [PERSON] . З 2012 року вони в трьох мешкали в його квартирі за адресою: [ADDRESS] . 18.10.2013 між нами було укладено шлюб. Починаючи з липня 2016 року їхні шлюбні відносини фактично припинилися і відповідач з сином, переїхали мешкати окремо від нього за адресою: [ADDRESS] , де проживають з іншим чоловіком. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2016 з позивача стягнуто на користь відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2017 шлюб між сторонами розірвано. Місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за усною домовленістю, з матір`ю - [PERSON] . Рішенням №15 виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 16.01.2019 було визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з сином, зокрема періодичність та місце зустрічей. Проте, відповідач, не зважаючи на рішення органу опіки та піклування, чинить перешкоди у побаченні з сином, вчиняє постійні сварки, принижує його перед дитиною. Крім того, позивач вважає, що відповідач наносить йому моральні страждання, принижуючи його перед дитиною та здійснюючи перешкоди у спілкуванні з рідною дитиною, що призвело до нервового стану, погіршення здоров`я, порушення душевного спокою та нормального укладу життя. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] ; встановити графік зустрічей позивача для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином наступним чином: 1) щотижня в суботу з 10.00 год до 19.00 год за місцем фактичного проживання позивача, без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі та дідуся; 2) кожен день народження дитини, а сааме: 02 квітня кожного року, до досягнення дитиною повноліття протягом двох годин мати можливість для спілкування та поздоровлення з днем народження; 3) у святкові дні, визначені законодавством України, можливість для зустрічей протягом двох годин для поздоровлення дитини та спілкування з нею; 4) кожні шкільні канікули в літній та зимовий періоди не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; 5) не перешкоджати вільному спілкуванню з дитиною за допомогою мобільного зв`язку кожного дня з 09.00 год ранку до 21.00 год, у разі необхідності та за бажанням дитини. Стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн а також судовий збір в сумі 768,40 грн. У судове засідання представник позивача - адвокат Зайка П.К. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, за виключенням вимоги про стягнення моральної шкоди, яку просив суд залишити без розгляду. Представник відповідача - адвокат Єременко Т.В. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила про часткове визнання позовних вимог та просила їх задовольнити відповідно до висновку виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 20.08.2020. У решті позовних вимог просила відмовити. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Разом з цим, від представника було надано висновок виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] . Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності сторін та їх представників. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ході розгляду справи було встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому до таких відносин слід застосувати положення Сімейного кодексу України в часині, що регулюють питання особистих немайнових прав батьків щодо їх дитини, та Закону України «Про охорону дитинства». Так, судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №303 (а.с. 6) [INFO] народився [PERSON] , батьком якого вказаний позивач [PERSON] , а матір`ю - відповідач [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №859 (а.с. 7) [PERSON] та [PERSON] 18.10.2013 зареєстрували шлюб. Відповідач набула прізвище « [PERSON] ». Як вбачається з рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2017 (а.с. 8) шлюб між сторонами розірвано. Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з відповідачем. Згідно з рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради «Про визначення способу участі гр. [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , та спілкуванні з ним» від 16.01.2019 №15 (а.с. 9) встановлено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином: щотижня, у суботу, з 10.00 год до 19.00 год за адресою: [ADDRESS] або на нейтральній території в межах м. Кривого Рогу. Позивач не має можливості спілкуватись з сином, оскільки відповідач не дотримується порядку зустрічей з дитиною, встановленого рішенням органу виконавчої влади та перешкоджає їхньому спілкуванню. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідними позовними вимогами про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкування з дитиною. Відповідно до положень ст.ст. 141, 151, 155, 157, 159 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, які не суперечать закону, моральним засадам суспільства. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Крім того, згідно зі ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до висновку Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] , №8/33-2412 від 20.08.2020, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні: місце зустрічей: [ADDRESS] та на нейтральній території; періодичність та тривалість зустрічей: кожна друга та четверта суботи місяця, з 11.00 до 18.00 год. [PERSON] має право: у день народження дитини, дні державних свят України спілкуватись з сином протягом двох годин; щоденно спілкуватись з малолітнім сином засобами телефонного зв`язку з 09.00 год до 21.00 год за бажанням дитини; на оздоровлення та відпочинок дитини разом з батьком, у період літніх та зимових канікул, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Надані в ході судового розгляду докази позивача вказують на те, що він бажає приймати участь у вихованні сина, сумлінно ставиться до виконання батьківських обов`язків, а мати дитини ухиляється від виконання рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи висновок Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] , №8/33-2412 від 20.08.2020, який на думку суду, на даний час максимально відповідатиме інтересам дитини, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язків з виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування з нею, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина, шляхом систематичних побачень з ним, визначеним у вказаному висновку. Разом з цим, з урахуванням обсягу позовних вимог необхідно зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України відповідач не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з урахуванням рекомендацій органу опіки та піклування. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, приймаючи той факт, що суму судового збору відповідно до квитанції (а.с. 1) було сплачено позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial