Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

позивач звернувся до суду 11 березня 2015 року з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в присутності свідків отримали від нього у борг грошові кошти у розмірі 30\~000 гривень терміном на півроку, зобовязавшись виплачувати йому за користування коштами 5% від зайнятої суми, про що надали відповідну розписку. При цьому в момент передачі коштів вони домовились вважати сумою позики доларовий еквівалент 30000,00 гривень при курсі НБУ на день позики і поверненням боргу вважати виплату йому гривневого еквіваленту такої ж суми доларів при діючому курсі на день повернення боргу. Однак відповідачі сплатили йому лише відсотки за користування його грішми за неповних 3 місяці (4000 гривень) і після цього більше ні відсотків не сплачували, борг не повертали. Тому позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу у розмірі 30000,00 грн., що еквівалентно 58648,72 грн. (при курсі 1 долар 22,897045 грн.) та проценти за користування коштами за 5 місяців у розмірі 7500,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених в позові, просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму боргу в розмірі 66148,00 грн. та понесені ним судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали частково, не заперечували щодо стягнення з них боргу в розмірі 30\~000,00 грн., однак заперечували щодо стягнення 5% відсотків, оскільки вже сплатили позивачу 4000,00 грн. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 08 липня 2014 року взяли у [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 30\~000,00 гривень сроком на 6 місяців під 5 % місячних, які зобовязувались повернути позивачу у вказаних строк або достроково (а.с. 7 копія розписки), однак гроші в обумовлений строк не повернули. Розписка засвідчена підписами свідків [PERSON] та [PERSON], в присутності яких передані вказані грошові кошти. Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. \~ Договір позики укладається у письмовій \~формі, \~якщо \~його сума \~не \~менш \~як \~у \~десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На \~підтвердження \~укладення \~договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або \~інший \~документ, який посвідчує \~передання \~йому \~позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Спірні правовідносини регулюються статтями 1046-1049 ЦК України, відповідно до положень яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Тому підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів суми боргу у розмірі 30\~000,00 гривень за договором позики, оскільки саме у гривневому еквіваленті ними було взято вказану суму у борг. Договiр позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентiв за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики містить ст. 1048 ЦК України. У частині 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, визначена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими нормативними актами або конкретним договором. Згідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України, договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Визначене вказаною нормою правило про безоплатнiсть договорiв позики є iмперативним i не може бути змiнене за погодженням сторiн. За таких обставин суд вважає, що вказаний договір є безоплатним в розумінні ст. 1048 ЦК України, тому вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування коштами задоволенню не підлягають. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору в сумі 661,48 грн. (а.с. 1). Згідно ч. 5,6 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від\~17.10.2014\~№\~10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно\~до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Тому з відповідачів підлягає стягненню пропорційно з кожного судовий збір у розмірі 300,00 грн. (1% від суми задоволених вимог) на користь позивача.

Outcome: partial