Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 24.07.ю2013 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Свої зобовязання за кредитним договором позичальник не виконує, в звязку з чим, станом на 21.01.2018 року має заборгованість в сумі 12028 грн. 17 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 2065 грн. 68 коп., заборгованості по процентам в сумі 1370 грн. 21 коп., пені в сумі 7543 грн. 32 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процента складова) в сумі 548 грн. 96 коп. На підставі цього, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою від 06.03.2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та останню з урахуванням положень ст.11, ч.ч.4-6 ст.19, ст.274, ч.1 ст.277, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Частиною 2 ст.279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.3 ст.279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятись протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до роздруківки з сайту пошуку поштових відправлень Укрпошти вбачається, що направлена відповідачу повістка, разом із ухвалою про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, була вручена останньому 28.03.2018 року. Станом на 06.04.2018 року від сторін клопотань про розгляд справи з повідомленням останніх не надходило. Відповідачем заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву на позов та будь-яких інших заяв та клопотань не подано. В наданому до позовної заяви клопотанні представник позивача просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Таким чином, розглядаючи справу в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін та за наявними матеріалами, дослідивши доводи позовної заяви та надані до неї письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокре-ма, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.07.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, оформлений відповідною заявою, яка містить підпис відповідача про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Відповідно до умов вказаного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, в звязку з чим відповідно до наданого до позовної заяви детального розрахунку, станом на 21.01.2018 року має заборгованість в сумі 12028 грн. 17 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 2065 грн. 68 коп., заборгованості по процентам в сумі 1370 грн. 21 коп., пені в сумі 7543 грн. 32 коп., а також нарахованих у відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процента складова) в сумі 548 грн. 96 коп. В звязку з цим, а також враховуючи, що відповідачем не спростовано позовні вимоги, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 2065 грн. 68 коп. та процентам в сумі 1370 грн. 21 коп. Щодо стягнення з відповідача на користь банку штрафу у вигляді фіксованої частини та процентної складової, суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15. В звязку з цим, а також враховуючи, що пеня та штраф нараховані позивачем за одним й тим самим фактом несвоєчасного виконання зобовязань відповідачем за кредитним договором, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 548 грн. 96 коп. Окрім цього, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Згідно умов кредитного договору, зокрема, наданих до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, було встановлено обовязок позичальника погашати кредит щомісячними платежами. Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що порушення умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідачем почали допускатись з травня 2016 року. Однак, з моменту порушення відповідачем своїх зобовязань щодо своєчасного погашення кредиту та процентів та до моменту звернення до суду з позовом в лютому 2018 року, тобто протягом тривалого часу позивач не вживав своєчасно заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку, сприяючи тим самим збільшенню розміру, як заборгованості, так і неустойки у вигляді пені. В звязку з цим, у відповідності до ч.2 ст.616 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням наявної заборгованості за кредитом, до 3000 грн. З урахуванням наведеного, позовні вимоги банку слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 24.07.2013 року, що виникла станом на 21.01.2018 року, в сумі 6435 грн. 89 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2065 грн. 68 коп., заборгованості по процентам в сумі 1370 грн. 21 коп. та пені в сумі 3000 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial