Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] замовила через інтернет-магазин « [INFO] » ( [INFO] ) у [PERSON] жіночий костюм, вартістю 670 грн., які було внесено по передплаті на банківську картку, вказану відповідачем. 06.11.2020 року позивач отримала вказаний товар Новою поштою, проте він був не належної якості та не відповідав замовленню. [PERSON] повідомила про це продавця, просила повернути їй кошти, натомість вона поверне товар, на що відповідач не погодилася, пропонуючи або обміняти на інший товар, або почекати, доки вона не продасть костюм іншій особі. 09.11.2020 року позивач надіслала на адресу відповідача придбаний товар Новою поштою, сплатила послуги зворотної доставки, проте продавець по цей час кошти не повернув. Посилаючись на те, що відповідач порушує її права як споживача, [PERSON] просить суд розірвати договір купівлі-продажу товару від 05.11.2020 року, стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 670 грн., а також у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання зобов`язань за договором та порушення прав позивача, 5000 грн. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року позовну заяву [PERSON] передано на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука. Справа надійшла до суду 20.04.2021 року, 21.04.2021 року направлено запит про отримання інформації про місце реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 17.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 30.08..2021 року постановлено розглядати справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] замовила через інтернет-магазин « [INFO] » ( [INFO] ) у [PERSON] жіночий костюм, вартістю 670 грн., які було внесено по передплаті на банківську картку, вказану відповідачем (а.с. 18, 21, 26). Як вказує позивач, 06.11.2020 року вона отримала вказаний товар Новою поштою, проте він був не належної якості та не відповідав замовленню. [PERSON] повідомила про це продавця, просила повернути їй кошти, натомість вона поверне товар, на що відповідач не погодилася, пропонуючи або обміняти на інший товар, або почекати, доки вона не продасть костюм іншій особі. 08.11.2020 року за власний рахунок [PERSON] надіслала [PERSON] раніше придбаний товар Новою поштою, сплативши послуги відправлення (а.с. 20), проте грошові кошти у сумі 670 грн. продавець їй до цього часу не повернула. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно зі статтею 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Відповідно до ч. 3-5 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Статті 610,611 ЦК України передбачають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 05.11.2020 року придбала товар поза торгівельним приміщенням через інтернет-магазин, 06.11.2020 року вона отримала вказаний товар Новою поштою, проте виявила, що він не відповідає замовленню, не належної якості, про що повідомила продавця, просила повернути кошти, на що відповідач не погодилася. В свою чергу, [PERSON] 08.11.2020 року надіслала на адресу відповідача поштою отриманий товар, в односторонньому порядку розірвавши договір купівлі-продажу костюму. Відповідач грошові кошти у сумі 670 грн. позивачу не повернула. Вказані обставини відповідачем спростовано не було. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування збитків 670 грн., які було перераховано позивачем на виконання договору купівлі-продажу від 05.11.2020 року. Що стосується позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу, суд не вбачає підстав для їх задоволення, так як вказаний договір було в односторонньому порядку у відповідності до ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», розірвано позивачем та вчинено дії з повернення товару. Розглядаючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст. 22 «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) прийняла постанову, якій сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що продавець не виконала своїх зобов`язань по поверненню коштів за договором, чим порушила права позивача як споживача, позивач вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав, що негативно позначилось на її моральному стані. Так, у вказаній справі знайшли своє підтвердження протиправна бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу, як споживачу, в реалізації його прав, установлених статтею 12 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повернення сплаченої за товар грошової суми. Проте, позивачем, у розумінні вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не доведено факту завдання моральної шкоди саме у розмірі 6000 грн. (наприклад стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану…). Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, а також, ураховуючи обставини справи та аргументацію позивача щодо завданої йому моральної шкоди, суд, з урахуванням характеру страждань та обсягу заподіяної шкоди, доходить висновку, що сума в розмірі 500 грн. є достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди та не суперечить засадам розумності, виваженості і справедливості. З огляду на заявлені позивачем вимоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 670 грн. , сплачені за договором купівлі-продажу, у відшкодування моральної шкоди - 500 грн. У задоволенні позовних вимог про розірвання договору слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що позивач на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви, а відтак, з огляду на часткове задоволення позову ( 20,63%), у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 173 грн. 29 коп.

Outcome: partial