Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 27.09.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та взяв на себе відповідні зобов`язання щодо повернення кредитних коштів. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим за станом на 16 липня 2019 року заборгованість перед банком становить 11 934,87 грн. Дана сума складається з: 665,25 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 7575,10 грн. - пені за прострочене зобов`язання; 2650,00 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 544,52 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором та заборгованість за договором відповідачем не погашена. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вищевказану заборгованість в сумі 11 934,87 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1921,00 грн. Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2019 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02 жовтня 2019 року. 02 жовтня 2019 року справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначене на 23 жовтня 2019 року. 23 жовтня 2019 року підготовче судове засідання було відкладено до 05 листопада 2019 року у зв`язку з неявкою відповідача. 05 листопада 2019 року підготовче судове засідання було відкладено до 11 грудня 2019 року у зв`язку з неявкою відповідача; прийнято рішення відповідача викликати до суду шляхом скерування повістки на зареєстроване місце знаходження/перебування/проживання, а також шляхом опублікування відповідного оголошення на сайті на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2019 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 січня 2020 року; прийнято рішення відповідача викликати до суду шляхом скерування повістки на зареєстроване місце знаходження/перебування/проживання, а також шляхом опублікування відповідного оголошення на сайті на офіційному веб-сайті судової влади України. 14 січня 2020 року відповідач до суду не з`явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання»; розгляд справи було відкладено до 29 січня 2020 року; прийнято рішення відповідача викликати до суду шляхом скерування повістки на зареєстроване місце знаходження/перебування/проживання, а також шляхом опублікування відповідного оголошення на сайті на офіційному веб-сайті судової влади України. 29 січня 2020 року представник позивача в судове засідання з`явився, позов підтримав та просив його задовольнити; відповідач до суду не з`явився, повідомлення про вручення поштового відправлення не повернулося; відповідач викликався до суду також шляхом опублікування оголошення в пресі /а.с. 149-150/. В матеріалах справи міститься номер телефону відповідача /а.с. 9/, проте вказаний номер належить іншій особі /а.с. 151-153/. Таким чином, судом вживалися всі необхідні та можливі заходи для повідомлення та виклику відповідача в судові засідання, проте відповідач до суду не з`явився. З метою недопущення затягування розгляду справи, беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву від 27.09.2010 року, згідно якої підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його підписання та згоден з його умовами. Відповідно до наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежать: пільговий період кредитування, базова процентна ставка на місяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір комісії за обслуговування картки. Згідно наданого банком розрахунку, розмір заборгованості [PERSON] станом на 16.07.2019 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 11 934,87 грн. Дана сума складається з: 665,25 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 7575,10 грн. - пені за прострочене зобов`язання; 2650,00 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 544,52 грн. - штраф (процентна складова). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки умови договорів приєднання переважно розробляються підприємцем, зокрема в даному випадку банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України /в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27.09.2010 року, проте зазначена анкета-заява, окрім анкетних даних відповідача, не містить інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, відомостей про суму кредиту/кредитного ліміту. Так, банк, пред`являючи вимоги про сплату кредиту, просить, у тому числі, крім суми, яку фактично отримав в борг позичальник, стягнути з відповідача й інші самостійно розраховані ним суми. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.09.2010 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», за яким передбачено різні види кредитних карток з різними умовами кредитування, такі як «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, яку саме кредитну картку отримав відповідач та що саме з цими документами ознайомився і погодився відповідач шляхом проставлення підпису в анкеті-заяві. Крім того, вони не можуть бути належним доказом досягнення згоди сторін саме за вказаними в них умовами, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування та не містить підпису відповідача на час укладення договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків за користування коштами, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). В матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування, з якої вбачається, що відповідачу визначено базову процентну ставку в місяць - 2,5 %, пеню та штраф (фіксована та процентна складова) /а.с. 102/. Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01 вересня 2014 року по 31 квітня 2015 року процентна ставка, яка застосовувалась Банком до простроченої заборгованості за кредитом змінювалась з 34,80% річних до 43,20 % річних /а.с. 6/, за період з 01 червня 2015 року по 16 липня 2019 року становила 3,6% в місяць /а.с. 7-8/. Тобто, позивачем змінювалася процентна ставка, що не було обумовлена довідкою про умови кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості пеня та штраф, які банк просить стягнути, нараховувалася ним, зокрема, після підвищення процентної ставки обчислювалася з суми несвоєчасно сплачених процентів за підвищеною ставкою. За таких обставин, суд вважає, що пеня та штраф не підлягають стягненню з відповідача навіть за наявності довідки про умови кредитування, в якій визначені розмір пені та штрафу, з урахуванням обставин, викладених вище. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимог про стягнення процентів за користування отриманими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. У даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивачем було належним чином повідомлено відповідача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважає узгодженими банк. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням викладеного, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 665,25 грн.. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 107,08 грн. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial