Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олександрійська міська державна нотаріальна контора про стягнення вкладів та відсотків по ним і витрат. Позов мотивований тим, що 10.08.2009 року [PERSON] уклав депозитний договір з публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». Предметом даного договору розміщення депозиту у розмірі 401 долар США 76 центів. 08.03.2011 року [PERSON] помер та після його смерті видано свідоцтво про право на спадщину за законом. У даному свідоцтві зазначено спадкове майно, зокрема, депозитний вклад, який розміщено у публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк». На вимогу позивачів повернути депозитні кошти відповідач відмовив, мотивуючи тим, що свідоцтво про право на спадщину мало бути видано кожному спадкоємцеві з визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців, тому позивачі просять стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь [PERSON] та [PERSON], кожній по 1 / 2 частці, кошти у розмірі 401 долар США 76 центів з належними на день отримання вкладу відсотками та компенсаціями, які розміщені на депозитному рахунку №26307602599916, згідно депозитного договору №SAMDN26000706629687 від 10.08.2009 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 1 280 грн. 00 коп. У судовому засіданні позивачі та їх представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задоволити. Доводи викладені у позові також підтримали у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, але надіслав відзив в якому вказав, що свідоцтво про право на спадщину видано одне на двох осіб, а мало бути видано кожному спадкоємцеві з визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивачів, представника та дослідивши матеріали справи судом встановленні такі правовідносини. 10 серпня 2009 року укладено депозитний договір №SAMDN26000706629687 від 10.08.2009 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». За умовами даного договору публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» розмістило на рахунку №26307602599916 депозит в іноземній валюті в розмірі 401 долари США 76 центів. Статтею 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобовязаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції). 08 березня 2011 року [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть серії 1-ОЛ №127708. Смерть однієї зі сторін зобовязання за загальним правилом не призводить до припинення зобовязання. Згідно ст. 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю кредитора, якщо воно нерозривно повязане з особою кредитора. У зобовязаннях, не повязаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобовязань. У такому разі відбувається перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. [PERSON] та [PERSON] звернулася з заявою до державного нотаріуса Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за законом видано [PERSON] та [PERSON] 05 вересня 2015 року. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається, зокрема, з грошового вкладу з належними на день отримання вкладу відсотками та компенсаціями, що зберігається у відділенні «Олександрійська філія» Кіровоградського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунку №26307602599916 на загальну суму 401 долар США 76 центів, (депозитний договір - №SAMDN26000706629687 від 10.08.2009 року), належність якого померлому підтверджується Довідкою №30.1.0.0/2-20120713/1009, виданого ПАТ КБ «Приватбанк» 15.07.2012 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (ч. 2 ст. 1228 ЦК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобовязанні є правонаступництво. Отже, всі права вкладника на вклад у банку та проценти, нараховані на суму вкладу перейшли до позивачів, які є спадкоємцями після смерті [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що на письмове звернення з вимогою здійснити виплату депозиту та відсотків позивачі отрималши від відповідача лист №20.1.0.0.0/7-20170202/394 від 13.02.2017 року, яким останній повідомив про те, що нотаріус повинен внести виправлення у Свідоцтво про право на спадщину, вказавши частку та спадкоємця та видати на імя іншого спадкоємця інше свідоцтво про право на спадщину з в казанням частки. Стаття 1296 ЦК України вказує, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 05.09.2016 року вбачається, що після смерті [PERSON] є два спадкоємця: [PERSON] та [PERSON] та розмір їх часток спадщини становить по 1 / 2 кожній, що не суперечить вимогам закону, зокрема, ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно ч. 1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку або законом. Ч. 2 ст. 1070 ЦК України передбачено, що проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Отже, за самим визначенням та правовою природою договір банківського вкладу передбачає виплату вкладникові процентів на суму вкладу за весь час перебування вкладу в розпорядженні банку. З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, відповідач відмовляючи повернути кошти, що належать позивачам, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз. 1 ст. 1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобовязаний виплатити позивачам депозит і проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу. Оскільки суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України), тому позовні вимоги підлягають задоволенню та підлягають стягненню суми вкладу та відсотків по ним у межах позовних вимог та з урахуванням умов депозитного договору. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved