Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду 15.03.2017 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди працівнику, в разі ушкодження його здоровя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що пропрацював 18 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба, хронічне обструктивне захворювання легенів, туговухість. Зазначив, що довідкою МСЕК встановлена третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності, внаслідок чого змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У звязку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникають складнощі у звязку з загальною слабкістю. Перебуваючи на лікуванні, позивач не міг і не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Тому позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 92160 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Позивач в судове засідання не зявився, скориставшись правом представництва відповідно до ст. 38 ЦПК України. Представник позивача, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11.03.2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача надала письмові заперечення, в судовому засідання позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] має загальний стаж роботи 18 років в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого ним було отримано професійне захворювання, а саме вібраційна хвороба, хронічне обструктивне захворювання легенів, туговухість. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 24.01.2013 року за №201 встановлено остаточний діагноз позивача вібраційна хвороба другої стадії, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, нейросенсорна приглухуватість першої стадії (з легким зниженням слуху). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.03.2013 року пунктом 16 встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» підземним машиністом електровоза виконував роботи з керування електровозами під час відкочування навантажених та порожніх ешелонів,під час навантаження гірничої маси з люків дозаторів та розвантажування на перекидачі. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів пилу та вібрації. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 24.01.2013 протокол №201 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 01.1986-09.1989, 09.1990-10.1992 підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, підземний машиніст електровоза, шахта «Родіна», ВО «Кривбасруда», 04.1992-04.1995 - підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, шахта №1 імені Артема, РУ імені Кірова, 05.1995-12.1997 - підземний машиніст електровоза, шахта «Гігант», ВО «Кривбасруда». 02.1998-10.1998 - підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, підземний машиніст електровоза, шахтобудівельне управління №2, трест «Кривбасшахтопроходка» (а.с. 8). Крім того, пунктом 17 Акту від 26.03.2013 року зазначені причини виникнення професійного захворювання, а саме: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; умови праці підземного машиніста електровоза за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії, за рівнями загальної вібрації та шуму відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2010 році); аерозоль переважно фіброгенної дії уповітрі робочої зони, концентрації в мг/м кубічний з вмістом кристалічного кремню діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70%- гранично допустимій до 2,0; шум, еквівалентний рівень звуку в дБ: до 91 при гранично допустимому до 80; вібрація загальна транспортно-технологічна, еквівалентний коректований рівень віброшвидкості в дБ: до 107 при гранично допустимому до 101 (а.с. 8). Також, пунктом 19 Акту вказується на порушення законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (зворот а.с.8). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім цього, суд не може погодитись із запереченням представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими та небезпечними факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити безпечні умови для праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, позов предявлено до належного відповідача. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя [PERSON] оцінює в розмірі 92160 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоровя, повязані з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримав третю групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності, відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №044793 від 18.04.2017 року. Згідно оглянутих у судовому засіданні медичних довідок та висновків, - неодноразово звертався до медичних закладів через стійке погіршення стану здоровя позивача, систематично проходив курси амбулаторного лікування. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки Негативні наслідки, повязані з ушкодженням здоровя шкідливими виробничими факторами, обмежують позивача у побуті, він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, внаслідок чого відчуває себе тягарем для членів сімї, що завдає додаткових моральних страждань До теперішнього часу відчуває фізичних біль та фізичні страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 50000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 92160 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. На підставі викладеного, та

Outcome: partial