Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 31.03.2016 року між ним та відповідачем у простій формі був укладений договір позики, згідно якого останній отримав у власність грошові кошти в сумі 25 250,00 грн., строком повернення до 01.02.2017 року, про що складено боргову розписку від 31.03.2016 року. Однак, відповідач не виконав в повному обсязі взяті на себе за договором зобов'язання повернути борг, повернув лише 2000 грн. та ухиляється від виконання свого зобов'язання. Просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 23 250,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а саме через оголошення пресі. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. 31.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] у простій формі був укладений договір позики, згідно якого останній отримав у власність грошові кошти в сумі 25 250,00 грн. зі строком повернення до 01.02.2017 року. На підтвердження виконання зобов'язання [PERSON] було власноруч складено боргову розписку від 31.03.2016 року. Проте, відповідачем у зазначений строк зобов'язання належним чином не виконано, повернуто лише 2000 грн. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року, яка є обов'язковою для суду в частині застосування норм матеріального права до спірних правовідносин. Отже, дослідивши боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, яка видавалася відповідачем (боржником) - позивачу(позикодавцю), суд приходить до висновку, що між сторонами укладений письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, тому невиконання відповідачем грошового зобов'язань у встановлені строки, свідчить про порушення ним права позивача, яке підлягає судовому захисту. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошові кошти за договором позики у розмірі 23 250,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved