Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № б/н від 17.06.2008 року у розмірі 78664 грн. 58 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.06.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 31.08.2017 року в сумі 78664 грн. 58 коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовільнити. Представник відповідачав судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати сплив позовної давності, та з цієї підстави відмовити в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно ч.4 ст. 267 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто [PERSON] користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.06.2008 року у розмірі 78664 грн. 58 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп. 01.02.2018 року до суду надійшла заява від [PERSON] про перегляд заочного рішення 05 січня 2018 року. Ухвалою від 02 лютого 2018 року вказану заяву призначено до судового розгляду. Ухвалою від 14 травня 2018 року заяву [PERSON] про скасування заочного рішення - задоволено, заочне рішення від 05 січня 2018 року скасовано, а цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк справа до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначенодо розгляду в судовому засіданні. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.06.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується кредитним договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.7). Згідно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. На підставі п.5.5.1 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором позичальник на вимогу Банку зобов'язаний виконати обов'язки по поверненню кредиту ( в тому числі простроченого кредиту та Овердрафта), держатель оплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами. Відповідно до п.5.7 Правил користування платіжною картою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Відповідно до п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Встановлені судом факти свідчать про те, що між сторонами склались спірні правовідносини, що випливають із кредитного договору. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1050 ЦК України банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за договором. В силу ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач в порушення норм закону та договору не виконав своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 31.08.2017 року у нього виникла заборгованість в сумі 78664 грн. 58 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 3928 грн. 95 коп.; -заборгованості по процентам за користування кредитом 67413 грн. 51 коп. -заборгованість за пеню та комісією 3100 грн. 00 коп. та штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; -штрафу (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; -штрафу (процентна складова) 3722 грн. 12 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 4-6). Як вбачається з виписки розрахунку заборгованості за період з червня 2008 року по серпень 2017 року включно по кредитному договору №б/н від 17.06.2008 року, остання дата погашення заборгованості за наданим кредитом в сумі 428 грн. відбулася 27.02.2015 року. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, у зв'язку з чим, позивачем надано суду виписку по рахунку (а.с.103-105). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із наданої суду виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Не погоджуючись з позовом представник відповідача [PERSON] в запереченні зазначає, що відповідно до кредитного договору від 17.06.2008 року кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, а відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дій\-сна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кре\-дитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі ви\-значено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).Доказом спливу позовної давності є те, що строк дії картки закінчився через два роки після її видачі. Крім цього, позивач у позовних вимогах взагалі не виклав фактичних обста\-вин, з якими законодавець пов'язує вирішення спору - строку дії картки, порядку погашення кредиту за договором та строку внесення останнього платежу за ним. Однак погодитися з вищевикладеним суд не може, оскільки даний кредит має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил правил користування платіжною карткою,картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клаєнтка ... тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та срок дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Відповідачу було винадано кредитну картку [NUMBER] остання з яких зі строком дії до останього дня 09.2021 року (а.с.111). Отже, строк випущеної картки до останнього дня 09.2021 року. Таким чином, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обгрунтовані. Щодо посилання представника відповідача щодо недопустимості одночасного нарахування штрафу та пені, суд приходить до наступного. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що банком нараховано окрім пені, також штрафи, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Таким чином, вимога про стягнення штрафів задоволенню не підлягає. Крім того, представник відповідача просив суд застосувати сплив позовної давності та з цієї підстави відмо\-вити в позові ПАТ КБ «Приватбанк» згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 09.11.2016 р. у справі за № 6-1457цс16. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне застосувати до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» позовну давність, обрахувавши її наступним чином. Так, позивач звернувся до суду з даним позовом 30.10.2017 року, звідки період, за який він має право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості - з 30.10.2014 року по 30.10.17 р., тобто в межах трирічного строку. З наданого банком 21.09.2018 року розрухунку заборгованості за період з 23.10.2014 року по 23.10.17 р. загальний залишок заборгованості [PERSON] за наданим йому кредитом становить: за тілом кредиту - 3928, 95 грн, за відсотками - 74004,80 грн., заборгованість по судовим штрафам - 4703,13 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3200,00 грн., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість - 76804,57 грн., та залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість - 129,12 грн., за пенею - 1200 грн. (за період з 23.10.16 р. по 23.10.2017р.). Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували наданий позивачем розрахунок відповідачем та його представником суду не надано. Враховуючи недопустимість одночасного нарахування штрафу та пені, правил застосування позовної давності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за наданим суду розрахунком заборгованості з 23.10.2014 року по 23.10.17 р.в розмірі 79133 грн. 75 коп. (з яких: за тілом кредиту - 3928, 95 грн, за відсотками - 74004,80 грн., за пенею - 1200 грн. (за період з 23.10.16 р. по 23.10.2017р.)). За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати - 1600,00 грн. судового збору.

Outcome: approved