Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного 18.01.2012 року кредитного договору між ПАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. Далі зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 16123,94 гривень. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся і через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору від 18.01.2012 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000 грн. на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом обумовлених тарифами названого банку відсотків 30 % річних. Крім того, сторони згідно Умов та Правил надання банківських послуг домовилися і про сплату визначених в останніх пені та штрафів за порушення виконання грошових зобовязань. У звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача станом на 30.09.2016 року перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 16123,94 гривень, що підтверджується доданим до позову розрахунком із зазначенням всіх складових виниклої заборгованості та їх розмірів: 7745,85 гривень заборгованість за кредитом, 6345,24 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 788,85 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також 500 гривень - штраф (фіксована частина), 744,00 гривень штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору . Разом із тим, умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів (фіксована частина, процентна складова) не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за вирахуванням штрафів. Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial