Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця від 13.11.2002р. по ВП №В/8-592 накладено арешт на ј частину кв. [ADDRESS] , яка належить позивачу. Однак боржником за даним виконавчим провадженням являється повна тезка позивача [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивачка станом на 2002р. та до теперішнього часу проживає за адресою арештованої квартири. У зв`язку з тим, що арешт накладений помилково та перешкоджає позивачу здійснювати право власності на вказане майно, він просить суд зняти зазначений вище арешт. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою ВДВС Приморського районного управління юстиції Одеської області(правонаступником якого є відповідач) від 13.11.2002р. по ВП №В/8-592 накладено арешт на ј частину кв. [ADDRESS] , що належить позивачу. Боржником за даним виконавчим провадженням була [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа УДВС ГТУЮ в Одеській області №В-1904-09 аз від 22.11.2018р. термін зберігання зазначеного виконавчого провадження закінчився. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, арешт за дане майно накладено помилково, оскільки позивач не являвся боржником за даним виконавчим провадженням, що підтверджується копією паспорту(а.с.11-12), де зазначено, що він зареєстрований та мешкає з 30.10.1992р. в кв. [ADDRESS] , а не за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, боржник за даним виконавчим провадженням та позивач, на майно якого накладено арешт, являється двома різними фізичними особами з однаковими прізвищем, ім`ям і по-батькові. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що термін зберігання виконавчого провадження закінчився, позивач не являвся боржником за вказаним виконавчим провадженням, відповідачі відзиву на позов не надали, а арешт протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved