Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.04.2015 року, посилаючись на те, що 05.03.1996 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1152, яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, буд. 80. Для оформлення договору купівлі-продажу сторони звернулися до Херсонської товарної біржі «Альтер-его». 05.03.1996 року, згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу», на товарній біржі «Альтер-его» в журналі реєстрації біржових угод під №1152 був зареєстрований договір купівлі-продажу 33/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, буд. 80. На підставі вказаного договору Херсонське БТІ зареєструвало за [PERSON] право власності на 33/100 частини домоволодіння про, що в реєстрову книгу 14.05.200 року було внесено запис №53 за реєстровим №8420. Нотаріального посвідчення договору сторонами здійснено не було. На теперішній час позивач має намір посвідчити у нотаріуса укладений договір купівлі-продажу, проте нотаріус відмовив йому у вчиненні такої дії. Сторонами крім особистого підписання договору купівлі-продажу фактично було виконано всі істотні умови договору, а саме позивач передав грошові кошти в рахунок оплати обумовленої вартості 33/100 частин домоволодіння відповідачу, а відповідач в свою чергу передав 33/100 частини домоволодіння у фактичне володіння і користування позивачу, звільнив займане приміщення та зняв з реєстрації за вказаною адресою всіх зареєстрованих осіб. Позивач на сьогоднішній день проживає у вищезазначеному будинку, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує домоволодіння в належному санітарно-технічному стані з 1996 року. Оскільки відсутність належного правовстановлюючого документу чинить перешкоди у реалізації у повному обсязі права власності на домоволодіння, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 05.03.1996 р. домоволодіння № 80, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня та визнати право власності на дане домоволодіння. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, уточнив позовні вимоги, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу від 05.03.1996 року та визнати за [PERSON] право власності на 33/100 частини домоволодіння з господарськими добудовами. Проти винесення заочного рішення представник позивача не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув про причини неявки суд не повідомив. Суд, за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно договору купівлі-продажу від 05.03.1996 року, зареєстрованого на Херсонській товарній біржі Альтер-его за №1152 [PERSON] придбала у [PERSON] належні йому 33/100 частини домоволодіння № 80, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня. На теперішній час позивач має намір розпорядитися вищезазначеною частиною домоволодіння, але нотаріальне посвідчення договору відчуження домоволодіння неможливе, оскільки воно придбане на біржових торгах. Згідно домової книги у вищезазначеному будинку зареєстрована: [PERSON]. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у 05.03.1996 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 р., яка діяла на день виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухилилася від нотаріального оформлення угоди, суд вправі на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу 33/100 частин домоволодіння та визнання за позивачем права власності 33/100 частини домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved