Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Посилається на те, що рішенням Тячівського районного суду від 05.04.2006 на його користь з [PERSON] стягнуто 2000 гривень моральної шкоди, 5272 гривні матеріальної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, 51 гривню сплаченого судового збору та 160 гривень за проведення автотоварознавчого дослідження. Вказане рішення набрало законної сили, тому встановлені в ньому обставини не потребують доказування. Станом на день подачі позовної заяви до суду рішення суду не виконане. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З період з 01.04.2006 по 01.04.2019 року у відповідача виникла заборгованість по інфляційним витратам у розмірі 29105.79 грн та 3 % річних у розмірі 7272 гривень. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В садовому засіданні встановлено, що 05.04.2006 Тячівським районним судом ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5272 грн матеріальної шкоди, 2000 грн моральної шкоди, 51 грн сплаченого [PERSON] судового збору та 160 грн за проведення автотоварознавчої експертизи. 17 квітня 2006 року рішення набрало законної сили. У позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] не виконав рішення суду, у зв`язку з чим у порядку ст. 625 ч. 2 ЦК України у нього виникла заборгованість по інфляційних витратах та заборгованість по трьох процентах річних від простроченої суми. За період з 01.04.2006 по 01.04.2019 роки позивачем нараховано відповідачу заборгованість по інфляційним витратам у розмірі 29105.79 грн та 3 % річних у розмірі 7272 гривень. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 15 та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 частини 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В якості доказів на підтвердження заявлених вимог позивач надав суду копію рішення суду від 05.04.2006 та розрахунок нарахованих відповідачу інфляційних витрат та 3 % річних. Обов`язок доказування покладається як на відповідача, так і на позивача, які зобов`язані довести ті обставини, на які посилаються як на підставу своїх вимог. Однак, [PERSON] не надав до матеріалів справи жодного доказу що містить інформацію про невиконання відповідачем [PERSON] рішення суду. Відповідно до ст. 81 чч. 6 та 7 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивачем не доведено, що рішення суду не виконано, і воно не виконано з незалежних від нього причин, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення. У відповідності до ст. 141 чч. 1 та 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Статтею 5 ч. 1 п. 9 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Враховуючи, що позивач є інвалідом ІІ групи, то судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин,

Outcome: dismissed