Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом у якому просить визнати недійсним договір купівлі продажу (далі Договір) 22 /100 ідеальних часток будівель та споруд у м. Моршин по вул. І.Франка, 47 та 22/100 часток земельної ділянки площею 0,0491 га., яка надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у м. Моршин, вул. І.Франка, 47, кадастровий номер 4610700000:01:006:0188 посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за № 1797, зобовязати [PERSON] повернути ТОВ «Орест» 22 /100 ідеальних часток будівель та споруд у м. Моршин по вул. І.Франка, 47 та 22/100 часток земельної ділянки площею 0,0491 га яка надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у м. Моршин, вул. І.Франка, 47, кадастровий номер 4610700000:01:006:0188 та скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 19.06.2018 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Орест» було укладено договір купівлі продажу 22/100 ідеальних часток будівель та споруд у м. Моршин по вул. І.Франка, 47 та 22/100 часток земельної ділянки площею 0,0491 га., яка надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у м. Моршин, вул. І.Франка, 47, кадастровий номер 4610700000:01:006:0188 посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за № 1797. Згідно умов даного Договору продавець ТОВ «Орест» передав, а покупець [PERSON] прийняв у власність 22/100 ідеальних часток будівель та споруд у м. Моршин, вул. І.Франка, 47 та 22/100 часток земельної ділянки площею 0,0491 га., яка надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у м. Моршин, вул. І.Франка, 47, кадастровий номер 4610700000:01:006:0188. Продаж здійснено за балансовою вартістю обєкта продажу 210 000 грн. Зазначають, що дані грошові кошти ТОВ «Орест» мало отримати від покупця під час оформлення цього Договору, однак кошти не були внесені покупцем на розрахунковий рахунок підприємства. Тому п. 2.2. Договору у частині отримання продавцем коштів від покупця під час оформлення цього договору не відповідає дійсності. Вважають, що покупцем (відповідачем по справі [PERSON]В.) порушено вимоги ч.5 ст. 203 ЦПК України, так як з його боку правочин не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, що обумовлені ним сплату продавцю за придбане нерухоме майно коштів у тому обсязі, у якому вони домовились. Також вважають, що у звязку з визнанням Договору недійсним, слід зобовязати сторони повернути один одній у натурі все, що вони набули на виконання цього договору, тобто застосувати реституцію. У звязку з цим для захисту свого права на дотримання з боку покупця умов Договору про наміри та отримання не оплачених ним коштів, вони вимушені звернутися до суду. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд позов задоволити в повному обсязі. Додатково вказали, що у звязку з усною домовленістю відповідача з директором ТОВ «Орест» розрахунок мав бути проведений після формального оформлення Договору, однак у домовлений час, а саме 19.06.2018 року розрахунок не відбувся. Відповідач стверджує, що кошти були передані під час оформлення Договору, хоча жодних підтверджуючих документів, які б засвідчували факт передання коштів відповідачем не надано, зокрема платіжного доручення чи прихідного касового ордеру, що також узгоджується з тим фактом, що акт прийому передачі обєкту нерухомості за даним Договором між сторонами підписаний не був і відповідач [PERSON] з даною вимогою до позивача не звертався. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву від 19.12.2018 року, у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника. Підтримує позицію викладену у поданому на позов відзиві, який долучений до матеріалів справи. Зокрема у відзиві свої заперечення на позовні вимоги мотивує тим, що факт попередньої оплати ним придбаного майна підтверджується самим змістом спірного Договору, достовірність якого не спростована належними доказами зі сторони позивача. Окрім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір було вчинено під впливом обману чи помилки, відповідно вимоги про визнання договору недійсним є безпідставними. Своїм власним підписом позивач посвідчив свою згоду на укладення договору на зазначених в ньому умовах, з якими він був ознайомлений. Вважає, що відсутні підстави передбачені ст. 230 ЦК України для визнання оспорюваного договору недійсним, а тому просить відмовити узадоволені позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заяву від 20.11.2018 року, згідно якої просила проводити розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги не визнає та підтримує позицію викладену у відзиві на позов. Третя особа державний реєстратор відділу реєстрації речових прав у судове засідання не зявився, надіслали на адресу суду заяву від 13.11.2018 року згідно якої просили проводити розгляд справи без їх участі на розсуд суду. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, заслухавши думку представників сторін, суд приходить до висновку що у задоволені позову ТОВ «Орест», слід відмовити повністю виходячи з наступних підстав. Так у судовому засіданні встановлено, що 19 червня 2018 року між ТОВ «Орест», в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу, згідно якого продавець ТОВ «[PERSON] зобовязується передати у власність покупцю 22/100 (двадцять дві сотих) ідеальних часток будівель та споруд у м. Моршин, вул. І.Франка, 47 та 22/100 часток земельної ділянки площею 0,0491 га, яка надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у м. Моршин, вул. І.Франка, 47, кадастровий номер 4610700000:01:006:0388, а покупець [PERSON] зобовязується прийняти і сплати обумовлену грошову суму. Згідно п.2.1 та п. 2.2. даного Договору продаж вчинено за 210\~000 гривень, які покупець вніс у касу продавця до підписання цього договору. Своїми підписами під цим договором сторони підтверджують факт повного розрахунку за обєкт цього договору купівлі продажу та відсутність один до одного претензій фінансового характеру. Також у відповідності до п. 4.1 передача обєкта продавцем і прийняття покупцем проводиться по акту прийому передачі, який підписується у триденний термін з моменту нотаріального посвідчення цього Договору. У відповідності до п. 3.3. оспорюваного Договору покупець та продавець зобовязуються виконувати обовязки, покладені на них цим Договором. Права, обовязки і відповідальність сторін, що не передбачені у цьому Договорі, визначаються відповідно до законодавства України. Судом встановлено, що даний Договір був посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори [PERSON] 19.06.2018 року та зареєстрований у реєстрі за № 1797. Окрім цього як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованих 19.06.2018 року спірна частина будівель та споруд (22/100 частки) та земельної ділянки площею 0,0491 га (22/100 частки), що знаходяться за адресою м. Моршин, вул. І.Франка,47, на підставі договору купівлі продажу від 19.06.2018 року №1797 зареєстровані на праві приватної власності за [PERSON]. У відповідності з вимогами\~ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність\~\~прямо не встановлена\~\~законом або якщо він\~\~не визнаний судом недійсним.\~\~ Відповідно до ч.ч.1, 5\~ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо невстановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, пятою, шостою\~ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Ухвалюючи рішення про визнання правочину недійсним з підстав передбачених ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~суд на виконання вимог\~ст. 213 ЦПК України\~повинен чітко зазначити, які положення оспорюваного правочину суперечать\~Цивільному кодексу\~чи іншим актам цивільного законодавства та яким саме нормам цих нормативних актів. В даному випадку, суд приходить до переконання, що твердження позивача у позовній заяві про те, що Договір не був спрямований зі сторони відповідача [PERSON] на настання правових наслідків, а саме на сплату покупцем за придбане майно коштів, тобто порушення відповідачем ч. 5 ст. 203 ЦК України, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки судом з достовірністю було встановлено той факт, що договір укладався сторонами у порядку передбаченому чинним законодавством, добровільно, при здоровому розумі та ясній памяті, про що зазначено і в самому Договорі п. 5.1. Окрім цього, даний факт не був спростований та не заперечувався представниками позивача у судовому засіданні. Також згідно п. 2.2. оспорюваного Договору вбачається, що своїми підписами сторони підтверджують факт повного розрахунку за обєкт цього Договору та відсутність один до одного претензій фінансового характеру. Окрім цього, суд не приймає до уваги, посилання позивача на відсутність акту прийому передачі обєкта нерухомості, оскільки такий не може бути належним та достатнім доказом того, що договір купівлі продажу від 19.06.2018 року є недійсним з підстав передбачених ч. 5 ст. 203 ЦК України. Враховуючи наведене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутності оплати зі сторони відповідача, на виконання умов оспорюваного Договору, за придбане нерухоме майно, окрім цього відсутні докази, що продавець у звязку з неоплатою за предмет договору, вживав передбачені чинним законодавством заходи, зокрема ст. 692 ЦК України, для виконання покупцем (відповідачем по справі) свого обовязку. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.\~11,15 ЦК України\~цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.. Відповідно до\~п.3\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Проаналізувавши норми чинного цивільного законодавства, а також враховуючи наведені умови договору купівлі продажу, якими сторони врегулювали між собою порядок переходу права власності на об»єкт купівлі-продажу від продавця до покупця, після нотаріального посвідчення договору, якому передує остаточний розрахунок між ними за предмет договору, та встановлення цим договором відповідальності відповідно до законодавства України у разі невиконання сторонами своїх обовязків, відсутність претензій один до одного під час підписання договору, не представлення належних та допустимих доказів в підтвердження того, що оспорюваний договір був укладений з порушенням вимог ст. ст.\~203,\~215 ЦК України, суд приходить до переконання, що не має підстав для визнання договору купівлі-продажу від 19.06.2018 року посвідченого державним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 1797 недійсним. Враховуючи те, що судом відмовлено у визнанні спірного Договору недійсним, не підлягають задоволенню й позовні вимоги про зобовязання відповідача повернути позивачу об»єкти, що були предметом Договору та скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, оскільки вони є похідними. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачеві, що за умови доведеності факту відсутності зі сторони відповідача оплати за предмет договору, позивач наділений іншим способом захисту порушеного права, а саме вправі звернутись до суду з окремим позовом щодо вимоги такої оплати (ч.3\~ст.692 ЦК України). Згідно ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача, у звязку з чим вимога про стягнення судового збору з відповідача не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed