Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог, послався на те, що він з 24.11.2014 року по 03.10.2016 року працював в ТОВ НВП «Укрремколіямаш» на посаді інженера-технолога. 03 жовтня 2016 року був звільнений з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України (наказ №34-к від 03.10.2016 року). З початку 2016 року відповідач почав затримувати виплату заробітної плати, посилаючись на відсутність коштів. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 11\~651,25 грн., середній заробіток за час затримки та моральну шкоду у розмірі 3200 грн. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату слухання у розмірі справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, у звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 24.11.2014 року по 03.10.2016 року працював в ТОВ НВП «Укрремколіямаш» на посаді інженера-технолога. 03 жовтня 2016 року був звільнений з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України (наказ №34-к від 03.10.2016 року). З початку 2016 року відповідач почав затримувати виплату заробітної плати, посилаючись на відсутність коштів. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зіст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийняття заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Позивач не надав доказів суду щодо відмови у прийнятті заяви про видачу відповідного судового наказу щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги або скасування його судом. У звязку з чим, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2017 року позовну заяву [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, повернуто позивачу. Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то в цій частині суд слід відмовити, оскільки позивачем не заявлено сум для стягнення та не надано жодного документу з визначенням середньоденної та середньомісячної оплати праці позивача для вирахування середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.02.2017 року було витребувано у відповідача довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату, довідку про середньомісячну та середньоденну плату позивача, розрахунок компенсації втрати частки доходу у звязку з порушенням строку його виплати. Однак, відповідачем вимоги за ухвалою суду від 02.02.2017 року виконано не було, а тому суд позбавлений можливості повно, всебічно та обєктивно розглядати дані вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, судом встановлено порушення норм чинного трудового законодавства щодо невиплати позивачу з боку відповідача, заробітної плати у розмірі 11\~651,25 грн. Однак, відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, суд приходить до висновку, що з боку відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 3200 грн. Відповідно дост.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1378 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved