Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що на підставі виконавчого листа № 2-5929/09, виданого 14.12.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, було відкрито ВП № 45864416 про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості 455637,22 грн. за кредитним договором № 014/1101/74/43811 від 15.09.2008 року, а також суму витрат на конвертацію валюти та суму судових витрат по справі з кожного. Постановою державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ Боярського Є.В. від 18.12.2014 року в рамках ВП № 45864416 було накладено арешт на майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. Своїм листом від 25.10.2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило, що у зв'язку з відсутністю у нього (позивача) будь-яких фінансових зобов'язань перед банком, до органів ДВС буде надіслано заяву про повернення вищевказаного виконавчого листа. 13.12.2017 року державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцька виконавчий документ № 2-5929/09 у ВП № 45864416 було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2018 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-5929/09 про солідарне стягнення з нього (позивача), [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитними зобов'язаннями перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». Зазначена ухвала, яка набрала законної сили, була подана ним до Другого ВДВС разом з заявою про зняття арешту та обтяження з майна боржника, на що йому було відмовлено. Просить дії державного виконавця незаконними, а також зняти арешт та заборону відчуження майна, накладені в межах ВП № 45864416. 05.12.2018 року від позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, у якій останній зазначив, що після подачі вищевказаного позову, йому стало відомо про існування відносно нього ще одного ВП № 16491680, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-5929/09, виданого 15.10.2009 року. 28.07.2014 року вказане ВП № 16491680 було завершеним у зв'язку з відсутністю будь-якого майна, на яке можна буде накласти стягнення. Попри завершення виконавчих провадження, накладені арешт та заборона відчуження його майна знятими не були. На підставі викладеного, просить суд визнати дії старшого державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Суса Ю.В. незаконними та скасувати арешти і заборони щодо відчуження майна: номер запису про обтяження 8157666 від 19.12.2014 року; арешт рухомого майна зареєстрованого за № 14695433 від 19.12.2014 року; арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 9893490 від 03.06.2010 року; заборона на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 7915056 від 15.09.2008 року; іпотека реєстраційний номер обтяження 7915118 від 15.09.2008 року. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній та уточненій позовних заявах, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні 10.12.2018 року пояснив, що право вимоги за кредитним договором № 014/1101/74/43811 від 15.09.2008 року було відступлено [PERSON] При вирішенні позовних вимог поклався на думку суду. За таких обставин, суд вважає можливим провести судовий розгляд за відсутності представника відповідача Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 5102, виданого 14.12.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у цивільній справі № 2-5929/09, про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/1101/74/43811 від 15.09.2008 року в розмірі 455637,22 грн., а також суму витрат на конвертацію валюти та суму судових витрат по справі з кожного (а.с. 11), було відкрите виконавче провадження № 45864416. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54912414 вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 45864416, зокрема, постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Боярського Є.В. від 18.12.2014 року у ВП 45864416 було накладено арешт на все рухоме майно [PERSON] Реєстраційний номер обтяження 14695433 (а.с. 13-14). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 110328068 (далі - Інформаційна довідка з Державного реєстру), постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Боярського Є.В. від 18.12.2014 року у ВП 45864416 було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] Реєстраційний номер обтяження 8157666 (а.с. 15). З Інформаційної довідки з Державного реєстру також вбачається, що постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Навроцького Д.В. від 02.06.2010 року у ВП 689937, був накладений арешт нерухомого майна [PERSON] в межах суми 458278,49 грн. на підставі договору іпотеки від 15.09.2008 року. Реєстраційний номер обтяження 9893490 (а.с. 15-зворот). Листом № 114-9-0-7/88 від 25.10.2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило [PERSON] про те, що у зв'язку із підписанням 25.10.2017 року договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/1101/74/43811 від 15.09.2008 року, будь-які фінансові зобов'язання у останнього перед банком відсутні, у зв'язку з чим до органів ВДВС буде надіслано заяви про відкликання щодо боржників за вказаними кредитними зобов'язаннями виконавчого провадження (а.с. 12). Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.12.2017 року, виконавчий лист № 2-5929/09, виданий 14.12.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 10). Разом з тим, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2018 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-5929/09, виданий 14.12.2009 року Луцьким міськрайонним судом про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/1101/74/43811 від 15.09.2008 року. Ухвала суду набрала законної сили 25.07.2018 року (а.с. 7-8). 31.07.2018 року [PERSON] звернувся до Другого ВДВС м. Луцька з заявою у якій просив закінчити виконавче провадження розпочате за виконавчим листом № 2-5929/09, виданий 14.12.2009 року та зняти арешти і заборони щодо відчуження майна, а також інші обмеження накладені в межах відповідного виконавчого документа (а.с. 6). Як вбачається з відповіді старшого державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька Суса Ю.В. (лист № 45864416 від 03.09.2018 року) на вищевказане звернення [PERSON], у зв'язку з відсутністю підстав для зняття арешту з майна боржника передбачених ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», у знятті арешту з майна останньому було відмовлено (а.с. 5). Частинами 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Частиною 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у всіх інших випадках, які не передбачені ч. 4 цієї Статті, арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У відповідності до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Згідно з ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оскільки виконавчий документ, на підставі якого було відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON], було визнано таким, що не підлягає виконанню, тому такі виконавчі провадження підлягають закриттю, арешти, накладені на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника майна, гарантованих йому державою Україна. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відмова старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Суса Ю.В. у закритті виконавчого провадження № 45864416 та скасуванні арештів і заборон щодо відчуження майна боржника [PERSON], які були накладеними при виконанні виконавчого листа № 2-5929/09, виданого 14.12.2009 року Луцьким міськрайонним судом про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/1101/74/43811 від 15.09.2008 року у ВП 45864416 та у ВП 689937 є незаконною, а тому арешти і заборони щодо відчуження майна боржника [PERSON], а саме: арешт рухомого та нерухомого майна, накладений постановами державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Боярського Є.В. від 18.12.2014 року у ВП 45864416, реєстраційні номери обтяжень 8157666, 14695433 та арешт майна, накладений постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Навроцького Д.В. від 02.06.2010 року у ВП 689937, реєстраційний номер обтяження 9893490, слід скасувати. Щодо іншої частини позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з листа Другого ВДВС м. Луцька (старшого державного виконавця Суса Ю.В.) представника позивача було повідомлено, що виконавче провадження № 16491680 було завершено 28.07.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 40). Статтею 47 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV), передбачені підстави повернення виконавчого документа стягувачу. Зокрема, у ч. ч. 2, 5 вказаної статті йдеться про те, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону (ч. ч. 2, 5). Частиною 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, вказано перелік підстав, коли виконавче провадження підлягає закінченню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Частинами 3, 5 ст. 60 Закону № 606-XIV передбачено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно з п.п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МУЮ 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої в МУЮ 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у ст. 47 Закону. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, виконавче провадження не є закінченим. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем та його представником, всупереч вищевказаним положенням цивільно-процесуального законодавства не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що виконавче провадження № 16491680 було закінченим. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 321 ЦК України, Закону України «про виконавче провадження»,

Outcome: partial