Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 148 920 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в зв'язку з втратою здоров'я на виробництві. В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 14 років 9 місяців, з них: - 15.04.1993. р. - 15.01.2008 р., машиністом бульдозера РУ ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». У грудні 2015 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1654 промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання: Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії комбінованої вібрації, синдром вегетативно-сенсорної поліневропатїї верхніх кінцівок в поєднанні з помірно вираженою попереково-крижовою радикулопатією (L5, S1), переважно справа, на фоні ретросподилолістезу L5 (на 0,5 см), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого ст.), остеартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого ступеню). Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 02.09.2014 р. № 2/2-11-3/2425 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював машиністом бульдозера РУ ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». При цьому працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням граничнодопустимого рівня та шкідливих факторів технологічного процесу: по рівню загальної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеню швидкості, по рівню локальної вібрації до 3 класу 4 ступеня шкідливості. По факту професійного захворювання було проведене розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що було складено акт розслідування професійного захворювання від 30.12.2015 року де вказано, що позивач працюючи машиністом бульдозера РУ ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» виконував виробничі операції, пов'язані з впливом загальної та локальної вібрації, показники яких перевищували нормативи. Рівень загальної вібрації: 108-114 дБ при нормі 107 дБ, 118-121 дБ при нормі 116 дБ Рівень локальної вібрації: 122 при нормі 112 дБ. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, він вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати йому моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному - винним у заподіянні позивачу фізичної і моральної шкоди є підприємство - ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Факт провини підприємства підтверджується актом розслідування профзахворювання, висновками Українського НДІ проммедицини №1654 від 17.12.2015 р., копіями виписок з амбулаторної картки позивача. Вказані документи свідчать про зв'язок противоправної поведінки і шкоди, яка завдана позивачу як суб'єкту трудових правовідносин. Оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що воно саме і визнало в акті розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК від 16.02.2016 року серії 12 ААА № 016527 позивачу була встановлена первинно стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% вібраційна хвороба та третя група інвалідності з переоглядом 01.02.2017 року. За висновком МСЕК від 09.02.2017 року серії 12 ААА № 044571 позивачу була встановлена повторно стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% безстроково та третя група інвалідності. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування». Таким чином внаслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо постійно відчуває тягнучий, ниючий біль та обмеження об'єму рухів в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, періодичну скутість рухів в грудному відділі хребта, яка утрудняє дихання, періодично гострий біль у вигляді прострілів в шийному відділі хребта з відданою в потиличну ділянку лівої половини голови, виражений викручуючий біль та обмеження обєму рухів колінних та ліктьових, більше зліва, плечових, більше справа, і суглобах кистей, простріли в променево-запястковому суглобі і лівій кисті, значне посилення больових відчуттів в хребті при знаходженні в положенні стоячи, стійкий тягнучий біль по задньо-боковій поверхні ніг, переважно правої ноги до стопи та в І-ІІ палець правої стопи, іррадіацію болю із шийного відділу в ділянку плечового поясу і руки, оніміння в руках і ногах, більше по зовнішній поверхні правої ноги, утруднену ходу, судоми в мязах рук, гомілок, підвищену мерзлякуватість рук, набряки кистей, напади побіління пальців кистей при охолодженні, загальну слабкість, підвищену втомлюваність,, зниження слуху, шум у вухах, задишку при фізичному навантаженні. Це не просто слова позивача - це висновки лікарів, що підтверджуються виписками з його медичної карти. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сім'ю. 14 років 9 місяців позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей. Фактично він був головним годувальником своєї сім'ї, тепер же за станом здоров'я він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сім'я позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. В зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно, цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. Ці хвороби змінили його життя назавжди, він не зможе няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку, бо навіть підняти їх на руки він не буде здатний. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань позивача, що призводять до значних і постійних моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції позивач дотримувався при визначені розміру моральної компенсації. Для того, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоровя, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоров'я, а також попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань. Хоча вже ніколи не вдасться наблизити стан його здоров'я до норми, але полегшити страждання можливо. Свої моральні і душевні страждання позивач оцінює в 148 920 гривень. Внаслідок винних дій і бездіяльності адміністрації підприємства, позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я через дії шкідливих і небезпечних виробничих факторів при виконанні трудових обов'язків. Як вбачається зі змісту акту розслідування профзахворювання П-4, комісія встановила порушення закону, що призвели до профзахворювання, тобто вину відповідача, який не забезпечив належні умови прані. Розраховуючи суму моральної компенсації позивач виходив з наступних міркувань. Оцінка моральної шкоди є річ глибоко суб'єктивна та позивач сам визначає, яка саме сума може бути достатньою компенсувати шкоду за всі моральні та фізичні страждання. нанесені позивачу відповідачем порушенням його права на безпечні умови праці. В даний час розмірі мінімальної заробітної плати складає 3723 грн. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 40 мінімальних розмірів заробітних плат: 3723 грн. X 40 =148 920 грн., де 3723 грн. - мінімальний розмір заробітної плати. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свій відзив, представник відповідача зазначив, що по-перше недоведена вина відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди, по-друге у санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці за вих. 2/2-11-3/2425 від 02.09.2014 року викладений перелік підприємств, на яких працював позивач та перелік професій. Серед іншого, позивач досить тривалий час працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а саме починаючи з 04.03.2009 року, де підпадав під дію шкідливих умов праці (про що свідчить і вказана санітарно-гігієнічна характеристика умов праці, і акт №38 від 30.12.2015 року). Позивачу було встановлено стійку втрату працездатності за висновком МСЕК від 16.02.2016 року вже після спливу 8 років як позивач припинив трудові відносини із Відповідачем. Матеріали справи не містять жодних доказів стосовно того, що під час праці на ПАТ «ПІВДГЗК» Позивач скаржився на погіршення стану здоровя, або звертався до керівництва з проханням перевести його на іншу менш шкідливу роботу. Отже у ПАТ «ПІВДГЗК» відсутня вина, щодо виникнення у позивача професійного захворювання, наявність якого і призвела до моральних страждань останнього. Із наведених Позивачем обставин не вбачається яким саме чином ПАТ «ПІВДГЗК» порушило законні права та інтереси Позивача і як наслідок він отримав моральні страждання. Позивач не надає жодних аргументованих обґрунтувань розрахунку своїх позовних вимог. З огляду на вищезазначене не вбачається причинного звязку між працею позивача на підприємстві Відповідача та отриманням ним професійного захворювання під час праці у шкідливих умовах. Отже, ПАТ «ПІВДГЗК» вважає вимоги Позивача, щодо сплати йому моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а отже і такими, що не підлягають задоволенню, а сума моральної шкоди, яка заявлена Позивачем не відповідає засадам розумності та не підтверджена жодним доказом. Дослідивши позовну заяву, відзив, матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив наступне: 1. Підставою для подання даного позову до суду з вимогою до відповідача стало професійне захворювання позивача, встановлення у нього з цієї причини третьої групи інвалідності безстроково із зазначенням 50 % втрати професійної працездатності. 2. Позивач зазначає, що у звязку із професійним захворюванням, втратою здоровя та працездатності з вини відповідача він відчуває себе неповноцінною людиною, яка тепер за станом здоровя не може повноцінно забезпечувати свою родину матеріально, більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сімю, крім того, сімя позивача тепер несе додаткові витрати на нього, образ позивача та якість життя змінилися позивач не має можливості фізично допомагати своїй дружині у побуті, не зможе няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку бо не здатний підняти їх на руки. Повне одужання позивача не можливе і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. 3. Позивач зазначає, що винним у професійному захворюванні, втраті здоровя та працездатності, що у своєї сукупності привело до спричинення йому моральної шкоди є відповідач - Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». 4. Позивач вважає, що відповідачем грубо порушені вимоги статті 13 Закону України «Про охорону праці» та статті 153 КЗпП України. Позивач зазначає, що право на вимогу до відповідача щодо відшкодування йому моральної шкоди визначені ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23 та ст. 1167 ЦК України. 5. На підставу викладених обставин та заявлених вимог позивач надав суду наступні докази: - Акт № 38 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів [PERSON] 31.12.2015 року (далі Акт розслідування), (а.с. 5, 6); - Довідки МСЕК від 16.02.2016 року та 09.02.2017 року (а.с. 7, 8); - Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці, затверджена головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів [PERSON] 02.09.2014 року (а.с. 26-34); - Медичний висновок лікарсько-експертної комісії Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 17.12.2015 року (а.с. 9,10); - Виписки із медичної карти стаціонарного хворого від вересня 2011 року, жовтня 2012 року, січня-лютого 2013 року, листопада 2014 року, січня-лютого 2015 року, жовтня 2015 року, грудня 2015 року, квітня 2016 року (а.с. 11-20); - Трудова книжка позивача (а.с. 21-23). 6. У свою чергу, відповідач повністю заперечує свою причетність до виникнення у позивача професійного захворювання ушкодження здоровя позивача, вказуючи на те, що матеріали справи не містять жодних доказів стосовно того, що під час праці на ПАТ «ПІВДГЗК» позивач скаржився на погіршення стану здоровя, або звертався до керівництва з проханням перевести його на іншу менш шкідливу роботу. При цьому, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач досить тривалий час працював на інших підприємствах, при цьому тривалий час працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» де підпадав під дію шкідливих умов праці. Отже, відповідач вважає, що причинного звязку між працею позивача на підприємстві відповідача та отриманням ним професійного захворювання під час праці у шкідливих умовах не вбачається. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до правил, викладених в статті 264 ЦПК України , під час ухвалення рішення суд, в числі іншого, вирішує такі питання - чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини, які зазначені сторонами наданими доказами з урахуванням норм діючого законодавства, яке регулює спірні відносини між сторонами, суд знаходить беззаперечним те, що позивач має професійне захворювання, внаслідок якого втратив своє здоровя та працездатність, що, у свою чергу, дійсно вказує на спричинення йому моральної шкоди. Проте, суд не знаходить беззаперечних доказів того, що ушкодження здоровя позивача, про яке йдеться в позові, сталося саме з вини відповідача - ПАТ «ПІВДГЗК». Наступним, суд наводить свої мотивування щодо зазначеного. Так, згідно з трудовою книжкою позивача, а також Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці судом встановлений перелік підприємств на яких працював позивач та перелік його професій: - липень - листопад 1978 року машиніст автоскрепера в Інгулецькому управлінні екскавації тресту «Дніпроекскавація»; - листопад 1978 року травень 1979 року слюсар з ремонту будівельних машин в Інгулецькому управлінні екскавації тресту «Дніпроекскавація»; - травень жовтень 1979 року - машиніст автоскрепера в Інгулецькому управлінні екскавації тресту «Дніпроекскавація»; - січень 1982 року березень 1983 року - машиніст автоскрепера в Інгулецькому управлінні екскавації тресту «Дніпроекскавація»; - березень 1983 року січень 1984 року бульдозерист в Артілі старателів «Юрська» комбінату «Джугджурзолото»; - березень 1984 року квітень 1985 року машиніст бульдозера в старательській артілі «Північ» обєднання «Забайкалзолото»; - травень 1985 року січень 1986 року - машиніст бульдозера в Інгулецькому управлінні екскавації тресту «Дніпроекскавація»; - лютий 1986 року березень 1987 року бульдозерист в Артілі старателів «Юрська» комбінату «Джугджурзолото»; - березень 1987 року квітень 1988 року - бульдозерист в Артілі старателів «Юрська» комбінату «Джугджурзолото», обєднання «Якутзолото» - дільниця «Догор»; - квітень 1988 року липень 1989 року - бульдозерист ДЕТ-250 в Артілі старателів «Юрська» комбінату «Джугджурзолото», обєднання «Якутзолото» - дільниця «Догор»; - липень 1989 року квітень 1990 року - бульдозерист Д-9Н в Артілі старателів «Юрська» комбінату «Джугджурзолото», обєднання «Якутзолото» - дільниця «Догор»; - січень 1990 року грудень 1991 року - машиніст автоскрепера в Інгулецькому управлінні екскавації тресту «Дніпроекскавація»; - грудень 1991 року квітень 1993 року машиніст бульдозера Т-330 в Інгулецькому держпідприємстві тресту «Укрспецекскавація»; - квітень 1993 року січень 2008 року робота на підприємстві відповідача по цій справі машиністом бульдозера в ВАТ «Південний ГЗК»; - червень 2008 року березень 2009 року машиніст скрепера (будівельні та ремонтно-будівельні роботи) (скрепер МОАЗ-6014, 210 к.с. зайнятий захороненням промислових та будівельних відходів) в ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; - березень 2009 року березень 2016 року машиніст бульдозера (ДЭТ-250, 340 к.с., зайнятий на шлакових відвалах та розробки шлаку) в ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Отже, як видно з вищевказаного, позивач до роботи машиністом бульдозера на підприємстві відповідача, тривалий час, майже 10-11 років, працював машиністом автоскрепера та машиністом бульдозера на інших підприємствах а саме з липня 1978 року по квітень 1993 року, за мінусом служби в Радянській армії (10.11.1979 року по 02.11.1981 року). Крім того, суттєвою є і та обставина, що позивач, після роботи машиністом бульдозера на підприємстві відповідача, ще 7 років працював машиніст бульдозера в ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Так, згідно вищевказаного Акту розслідування суд встановив: - дата надходження повідомлення про наявність професійного захворювання закладу державної санітарно-епідеміологічної служби 28.12.2015 року, дата встановлення остаточного діагнозу 17.12.2015 року. Як було встановлено судом, у цей час позивач працював машиністом бульдозера автотранспортного цеху ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; - захворювання виявлено під час медичного огляду в профілактичному відділенні медичної санітарної частини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; - висновок про наявність шкідливих умов праці: - умови праці на робочому місці машиніста бульдозеру автотранспортного цеху згідно Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці за №2/2-11-3/5375 від 11.12.2015 року та карт умов праці, по рівню загальної вібрації відносяться до ІІІ класу 2 ступеню шкідливості, по рівню локальної вібрації до ІІІ класу 4 ступеню шкідливості; - діагноз: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії комбінованої вібрації, синдром вегетативно-сенсорної поліневропатїї верхніх кінцівок в поєднанні з помірно вираженою попереково-крижовою радикулопатією (L5, S1), переважно справа, на фоні ретросподилолістезу L5 (на 0,5 см), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого ст.), остеартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого ступеню) Т75.2. Як видно з вищевказаних пунктів, в Акті розслідування відсутній висновок про наявність шкідливих умов праці ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». Далі, відповідно до пункту 16 вищевказаного Акту розслідування, професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: - позивач, працюючи з 04.03.2009 року по теперішній час (слід розуміти по дату складання цього Акту - 31.12.2015 року) машиністом бульдозера автотранспортного цеху ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», здійснював виконання робіт по плануванню відвалів та промислових майданчиків за допомогою бульдозеру. Протягом зазначеного періоду підпадав під вплив фактору загальної та локальної вібрації, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця; - також, позивач, працюючи з 15.04.1993 року по 15.01.2008 року машиністом бульдозера РУ «Південного ГЗК», виконував на протязі зазначеного періоду виробничі операції, повязані з впливом загальної та локальної вібрації, показники котрих перевищували нормативи (а.с. 5 зворотна сторона). При цьому, зазначені пункти не вказують на те, що професійне захворювання позивача виникло саме під час його роботи машиністом бульдозера РУ «Південного ГЗК». Вказується на сукупність обставин, без чіткого або можливого їх відокремлення. Пункт 17 даного Акту розслідування вказує на причину виникнення професійного захворювання: загальна вібрація, робоча поза, рівень загальної вібрації: 108-114 дБ при нормі 107дБ, 118-121 дБ при нормі 116 дБ, рівень локальної вібрації: 122 дБ при нормі 112 дБ. Знову ж, вказані в цьому Акті розслідування дані, які не піддаються сумніву судом, є загальними і не мають повну або часткову вказівку на їх відношення саме до ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». Суд в даному випадку позбавлений можливості самостійно визнати розмір частки причини виникнення професійного захворювання за місцем роботи позивача саме в ПАТ «Південний ГЗК», оскільки не є експертом в цій області. Крім того, суд звертає увагу на наступні відомості, які містяться в Акті розслідування та в Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, які у своїй сукупності, разом з іншими вищевказаними відомостями не дають можливість беззаперечно і чітко визначити вину відповідача в ушкодженні здоровя позивача, який також працював в шкідливих умовах ЦТА ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»: - згідно з другим абзацом Пункту 19 Акту розслідування, у звязку з тим, що позивач працює і працював в шкідливих умовах 20 років 7 місяців на різних підприємствах, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання неможливо (а.с. 6); - згідно з п. 11.7 Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, хронометраж робочого часу, відповідність його вимогам технологічного процесу Машиніст бульдозера РУ ВАТ «Південний ГЗК» - дані відсутні (а.с. 27); - згідно з п. 12.1 «Визначення шкідливого фактора», Машиніст бульдозера РУ ВАТ «Південний ГЗК» (15.04.1993-15.01.2008), дані про перевищення нормативів вібрації є лише за 1994 рік, 1999 рік та 2009 рік; дані про перевищення нормативів важкості праці є тільки в картах умов праці від 1999 року, 2004 року та 2009 року, в карті умов праці від 1994 року відсутні дані про важкість праці, карта умов праці від 2004 року відсутні дані про Вібрацію (а.с. 27-28). При цьому, в карті умов праці Машиніста бульдозера ЦТА ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (з 04.03.2009 року по 2014 рік) таких недоліків не має, вказані всі дані щодо перевищення нормативів рівня вібрації та важкості праці (а.с. 28-29); - згідно з п. 12.2 «Хронометраж дії шкідливого виробничого фактора», Машиніст бульдозера РУ ВАТ «Південний ГЗК» (15.04.1993-15.01.2008) відсутні дані щодо вібрації в картах умови праці від 1999 року та від 2009 року (а.с. 29 зворотна сторона). Також, згідно довідок з медико-соціальної експертної комісії, інвалідність у позивача була первинно встановлено у 2016 році, після того, як позивач відпрацював в шкідливих умовах машиністом бульдозера ЦТА ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 7). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, визначених п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, обов'язковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на ті обставини, які були встановлені судом та викладені вище позивачем не доведено причинного звязку між його працею на підприємстві Відповідача та отриманням ним професійного захворювання під час цієї праці. Таким чином, з огляду на сукупність всіх вищевказаних доказів суд позбавлений можливості прийти до однозначного висновку, що ті обставини, які стали приводом звернення з цим позовом до суду ушкодження здоровя позивача, що призвело до його фізичних та душевних страждань, сталися саме з вини відповідача у цій справі - ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», оскільки з наданих суду доказів в ушкодженні його здоровя позивача очевидною є також вина ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де позивач працював машиністом бульдозера автотранспортного цеху, здійснював виконання робіт по плануванню відвалів та промислових майданчиків за допомогою бульдозеру і протягом періоду з березень 2009 року березень 2016 року підпадав під вплив фактору загальної та локальної вібрації, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Чинним законодавством встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. З урахуванням вищевикладеного, на думку суду позивач у цій справі не довів, що саме з вини ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а не ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» його здоровя було ушкоджено і що саме ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» повинно відшкодувати йому моральну шкоду. Таку обставину, з урахуванням досліджених доказів, можливо припустити, але саме позивач повинен був довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed