Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 06 травня 2011 року він працював на посаді інженера другої категорії котельного цеху в Державному Донбаському підприємстві з пуску, налагоджування, вдосконалення технології та експлуатації електростанцій та мереж «ДОНОРГРЕС». 01 квітня 2014 року його було переведено на посаду інженера першої категорії котельного цеху вказаного підприємства. Наказом № 21к від 22 травня 2020 року його звільнено з вказаного підприємства за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. На час його звільнення у підприємства перед ним існувала заборгованість з невиплаченої заробітної плати, так за період з січня 2016 року по травень 2020 рік сума невиплаченої заробітної плати складає 25000 гривень, та до теперішнього часу вона відповідачем не виплачена. Вказує, що середньомісячна заробітна плата за останній рік його роботи складала 4500 гривень. Зазначив, що відповідачем на його вимогу не надано копії наказу про його звільнення, довідки про заборгованість по заробітній платі, довідки про середню заробітну плату. Крім того, у зв`язку з відмовою відповідача у належних йому виплат, його родина залишилась без засобів існування, він втратив душевний спокій, нервував та переживав, оскільки має на утриманні малолітню дитину, яку необхідно матеріально забезпечувати. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з невиплаченої заробітної плати за період з січня 2016 року по травень 2020 рік у сумі 25000 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 22 травня 2020 року по день винесення судом рішення, а також моральну шкоду у сумі 10000 гривень. Позивач будучи повідомленими належним чином про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~приходить до\~переконання,\~що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] заповненої 09.10.1995 року слідує, що [PERSON] з 06 травня 2011 року працював на посаді інженера другої категорії котельного цеху в Державному Донбаському підприємстві з пуску, налагоджування, вдосконалення технології та експлуатації електростанцій та мереж «ДОНОРГРЕС». 01 квітня 2014 року його було переведено на посаду інженера першої категорії котельного цеху вказаного підприємства. Наказом № 21к від 22 травня 2020 року його звільнено з вказаного підприємства за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. З інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17 червня 2020 року, долученою позивачем до матеріалів позову слідує, що Державне Донбаське підприємство з пуску, налагоджування, вдосконалення технології та експлуатації електростанцій та мереж «ДОНОРГРЕС», ідентифікаційний код юридичної особи 04624513, зареєстровано як юридична особа та розташоване за адресою: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Батюка, буд. 22. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.\~2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 43 Конституції України\~передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи вищенаведене, та оскільки відповідач на вимогу позивача щодо надання копії наказу про його звільнення, довідки про заборгованість по заробітній платі, та довідки про середню заробітну плату не надав вказані документи, а також відповідачем не виконано й ухвалу суду від 29 липня 2020 року в частині надання зазначених документів, та оскільки відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, та не спростував докази надані позивачем, щодо заявлених позовних вимог, а тому суд погоджується та вважає достовірною суму заборгованості із заробітної плати, що зазначена [PERSON] за період з січня 2016 року по травень 2020 рік у розмірі 25000,00 гривень, та приходить до переконання, що саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується слідуючим. Приписами статті 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Під час розгляду справи встановлено, що середньомісячна заробітна плата за останній рік роботи позивача складала 4500,00 гривень, а тому слідує, що середньоденна заробітна плата складає 214,28 гривень (4500 х 2 = 9000 - заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні/ 42 - число відпрацьованих робочих днів). Так як, позивач був звільнений з роботи 22 травня 2020 року, то кількість робочих днів в період з 23 травня 2020 року по день винесення судом рішення, а саме 17 грудня 2020 року склала 145 робочих днів. Отже розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні позивача складає 31070,60 гривень (214,28 гривень/день х 145 робочих днів). Таким чином, суд приходить до висновку, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 23 травня 2020 року по день винесення судом рішення складає 31070,60 гривень, та оскільки відповідачем позивачу не виплачена заборгованість із заробітної плати в установлені чинним законодавством строки, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у тому, що його родина залишилась без засобів існування, він втратив душевний спокій, нервував та переживав, оскільки має на утриманні малолітню дитину, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження долученим позивачем до матеріалів справи, яку необхідно матеріально забезпечувати, зазначене зумовило зміну способу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило його, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення\~Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 10000,00 гривень. Оскільки позивач за вимоги про стягнення заробітної плати звільнений від сплати судового збору на підставі\~Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 840,80 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий\~збір в\~сумі 1681,60\~гривень за\~вимоги про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при звільненні та моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved