Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 26.09.1998 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають неповнолітню доньку Катерину [INFO] та малолітнього сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними в останній час постійно виникали сварки. Позивач також вказував на те, що вони проживають разом, однак з лютого 2017 року припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. За таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач до суду не зявився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, а також в своїй заяві позивач вказав на те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 26.09.1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку Катерину [INFO] та малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про одруження та копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, наміру зберігати сімю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що відповідачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище [PERSON]. Понесені судові витрати позивач залишає за собою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved