Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати Наказ НААН України №305-к від 06.08.2021 року «Про переведення [PERSON] », яким переведено позивача з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України» на посаду заступника директора ДП ДГ «Іванівка» ІСГПС НААН; поновити позивача на вказаній посаді, в тому числі, але не виключно, шляхом поновлення/внесення змін до відомостей до ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань ( в т.ч. шляхом внесення судового рішення (що потребує зміни атрибутів), та/або реєстраційної дії пов`язаної з внесенням змін) щодо особи керівника, що здійснюється на підставі рішення суду; та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивача на підставі наказу НААН України №294-к від 14.11.2017 року «Про призначення [PERSON] » було призначено виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України до призначення керівника у встановленому законом порядку. ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України підпорядковане Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, та директор підприємства призначається на посаду та звільняється з неї президентом НААН України. Відповідно до наказу НААН України №305-к від 06.08.2021 «Про переведення [PERSON] » було переведено з посади виконуючого обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України на посаду заступника директора ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України з 09.08.2021 року. Підставою для переведення була заява позивача від 04.08.2021 року, яка була написана шляхом психологічного тиску на позивача, та відкликана ним же 05.08.2021 року. Згідно наказу НААН України №306-к від 06.08.2021 року «Про призначення [PERSON] », [PERSON] було призначено на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України з 10.08.2021 року, з подальшим внесенням змін до відомостей щодо керівника підприємства до ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, чим порушено права позивача щодо переведення його на іншу посаду без його згоди. Згоду на переведення на іншу посаду позивач не надавав. Дане переведення відбулось з порушенням норм чинного законодавства. Також поновлення порушеного права позивача має відбутись шляхом вчинення реєстраційної дії щодо внесення змін до відомостей про «ДП «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України, які містяться в ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань пов`язані із зміною керівника ДП «ДГ «Іванівка». Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача Пожидаєв Г.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити з підстав, які зазначені в позові, та в письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи. Представник відповідача НААН України в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується зворотнім повідомлення, відповідно до якого судовий виклик отриманий представником відповідача 24.09.2021 року. Від представника третьої особи Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України надійшла на електронну адресу суду заява про розгляд справи за відсутності представника, та при вирішенні питання покладався на розсуд суду. Представник третьої особи ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідача та третіх осіб, та за наявними в справі доказами. 31.08.2021 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 08.09.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 07.09.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява про забезпечення позову від представника позивача, яка розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою суду від 08.09.2021 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. 20.09.2021 року до суду надійшла заява про забезпечення позову від позивача, яка розподілена судді Зуб Г.А., в задоволенні якої ухвалою суду від 20.09.2021 року відмовлено. 21.09.2021 року до суду надійшла заява про забезпечення позову від представника позивача, яка розподілена судді Зуб Г.А., яка ухвалою суду від 21.09.2021 року задоволена частково. Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема з трудових правовідносин. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, відповідно до якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд зобов`язаний сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про переведення, та поновлення на посаді стосуються захисту порушених його трудових прав внаслідок незаконного переведення (звільнення), тому вони врегульовані нормами КЗпП України і підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є верховенство права. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. До цього ж спір має бути вирішений у найбільш раціональний спосіб. А отже, принцип верховенства права необхідно розглядати як інструмент несправедливому застосуванню законів, оскільки верховенство закону в здійсненні правосуддя гарантує режим законності судочинстві, але в деяких випадках, може створювати перешкоди в захисті прав та інтересів особи, порушення яких підтверджується належними та допустимими доказами. Процесуальним законом на суд покладено обов`язок надати оцінку доказам, наданим сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також здобувати докази шляхом постановлення відповідних ухвал. Тобто, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Встановлено, що наказом НААН від 14 листопада 2017 року № 294-к [PERSON] з 15.11.2017 року призначено виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН» до призначення керівника у встановленому законом порядку. 04.08.2021 року позивач звернувся із заявою про його переведення на іншу посаду. 05.08.2021 року позивач звернувся до президента НААН України із заявою про залишення поданої ним заяви від 04.08.2021 без розгляду, та просив вважати її не поданою, та вказав, що дана заява написана під здійсненням психологічного тиску, та наміру її подавати позивач не мав. Вказана заява була отримана НААН України відповідно до штампу - 05.08.2021. Наказом НААН від 06 серпня 2021 року № 305-к «Про переведення [PERSON] » [PERSON] переведено на посаду заступника директора ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН» з 09.08.2021 року. Підставою для його переведення стала заява [PERSON] від 04.08.2021 р. Згідно наказу НААН України №306-к від 06.08.2021 року «Про призначення [PERSON] », [PERSON] було призначено на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України з 10.08.2021 року. Відповідно до наданої до суду роздруківки, на офіційному сайті НААН 28 серпня 2021 року оприлюднено оголошення про конкурс на заміщення вакантної посади директора дослідного господарства «Іванівка». Згідно з вимогами частини другої статті 8 та пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Національна академія наук України, галузеві академії наук, зокрема призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. Згідно з абзацом другим пункту 2 Порядку № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки» до оголошення конкурсного відбору або на період проведення конкурсного відбору суб`єкт управління на строк, який не може перевищувати трьох місяців, тимчасово покладає виконання обов`язків або призначає виконуючого обов`язки керівника підприємства. Кандидатури осіб, на яких тимчасово покладається виконання обов`язків керівників зазначених підприємств, або осіб, які призначаються виконуючими обов`язки керівників зазначених підприємств, погоджуються Кабінетом Міністрів України. До проекту рішення Кабінету Міністрів України про погодження кандидатури додається, зокрема згода кандидата на посаду щодо покладення на нього виконання обов`язків або призначення його виконуючим обов`язки керівника підприємства. Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно з пунктами 2, 3 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Отже, у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певної події, зокрема до прийняттям відповідного рішення конкурсною комісією уповноваженого органу управління про призначення на посаду директора підприємства, такий договір вважається укладеним на певний строк, підпадає під частину другу статті 23 КЗпП України тому настання обумовленої події є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку його дії та виключає застосування статті 39-1 КЗпП України. Правове регулювання призначення працівника виконуючим обов`язки здійснюється на підставі КЗпП України, роз`яснень Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 (у редакції від 11 грудня 1986 року), що діє в частині, яка не суперечить КЗпП України, КАС України та іншим нормативно-правовим актам України. За змістом зазначених норм у їх системному зв`язку призначення працівника виконуючим обов`язки на вакантну посаду, як правило, не допускається. Це можливо лише за посадою, на яку призначення здійснюється вищим органом управління. Судом встановлено, що наказом НААН від 14 листопада 2017 року № 294-к [PERSON] з 15.11.2017 року призначено виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН» до призначення керівника у встановленому законом порядку. Таким чином, між НААН та [PERSON] був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого визначався настанням юридичного факту - прийняттям відповідного рішення уповноваженим органом управління. Відповідно до оспорюваного наказу підставою для переведення позивача стала його заява від 04.08.2021 року, яка була ним же відкликана 05.08.2021, тобто до дати видачі оспорюваного наказу «Про переведення [PERSON] » від 06.08.2021. В матеріалах справи відсутня згода позивача на його переведення на будь-яку іншу посаду. Доказів того, що на разі проведений конкурс відповідно до Порядку №777, який був проголошений на сайті НААН, обраний переможець конкурсу, та виданий наказ про призначення директора ДП «ДГ «Іванівка» матеріали справи також не містять. Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом». Тлумачення статті 5-1, частини першої статті 235 КЗпП України свідчить, що на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі й можливість захисту від незаконного звільнення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17 (провадження № 61-576сво18), та у постанові Верховного суду від 27 січня 2021 року по справі №686/21123/19 (провадження №61-22928св19). Відповідно до ч.1 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оскільки призначення директора державного підприємства за конкурсом відповідно до положень, викладених у Порядку № 777 на момент видачі оспорюваного наказу не відбулось, у зв`язку з цим строк трудового договору з позивачем не можна вважати таким, що закінчився, та його переведення без згоди за таких підстав є незаконним і, відбулося з порушенням вимог ст. 32 КЗпП України, так як заява про переведення від 04.08.2021 року була відкликана позивачем 05.08.2021, а від так позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування наказу №305-к від 06.08.2021 року «Про переведення [PERSON] », та поновлення на посаді підлягають задоволенню за наведених вище підстав, а в частині позовних вимог щодо поновлення позивача в т.ч., але не виключно, шляхом поновлення/внесення змін до відомостей до ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань ( в т.ч. шляхом внесення судового рішення (що потребує зміни атрибутів), та/або реєстраційної дії пов`язаної з внесенням змін) щодо особи керівника, що здійснюється на підставі рішення суду, то в даній частині позову слід відмовити, оскільки обов`язок проведення реєстраційної дії виникне у державного реєстратора після винесення судового рішення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У відповідності зі ст.430 п.4 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1362,00 грн. 00 коп. відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial