Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 23.08.2014, посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства припинилося вже більше двох років тому. Позивач стверджує, що у них відсутні спільні інтереси з відповідачем, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони фактично створили нові сім`ї, відповідач, за час який вони з позивачем не проживають разом, має дитину від іншого чоловіка. Позивач вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, носить формальний характер та створює перешкоди в їхньому особистому житті, ( існує лише на папері) - подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим він наполягає на його розірванні. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Дочка постійно проживає з матір`ю. Спору з відповідачем про місце проживання дитини не має. Спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує. Сторони у судове засідання не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати без його участі, позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила, що позов визнає повністю. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved