Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював на Державному підприємстві «Шахта імені [PERSON]». З 30.11.2014 року його звільнили з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, також просить скасувати наказ про його звільнення. З вини відповідача він відчуває психічні страждання, які полягають в порушенні його звичайного способу життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 5000 грн. В подальшому, відповідною заявою позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду. Позивач в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з урахуванням уточнень. Представник Державного підприємства «Шахта імені [PERSON]» - в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У наданих суду запереченнях відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що у позивача дійсно існує заборгованість по заробітній платі, але вважає, що заборгованість по заробітній платі повинно сплатити Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, оскільки шахта повністю фінансується за рахунок державного бюджету через Міністерство, оскільки не веде своєї комерційної діяльності з метою отримання доходу. Представник співвідповідача - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Державне підприємство «Шахта імені [PERSON]» станом на 10.06.2015 року не ліквідовано, перебуває в стані припинення. У звязку з чим суд вважає, що Державне підприємство «Шахта імені [PERSON]» є належним відповідачем по справі і виплати, які належать позивачу слід стягнути саме з ДП «Шахта імені [PERSON]». Також слід зазначити, що між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Позивач знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством «Шахта імені [PERSON]». З 30.11.2014 року його звільнили з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. Згідно з довідкою ДП «Шахта імені [PERSON]» заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період вересень-листопад 2014 року становить 25805,32 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або \~уповноважений \~ним \~орган \~зобов'язаний \~в \~день звільнення провести \~з працівником розрахунок у строки, \~зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели. Згідно до ст. 116 КЗпП України \~при звільненні працівника виплата всіх сум, \~що належать йому від \~\~підприємства, \~установи, \~організації, \~провадиться \~в \~день звільнення. \~ Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати \~з \~вини \~власника \~або \~уповноваженого \~ним \~органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього \~Кодексу, \~\~при \~відсутності \~спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки \~по \~день \~фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~ \~\~\~ наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум \~за період з 30.11.2014 року по 10.06.2015 року \~у розмірі середнього заробітку. Згідно з довідкою ДП «Шахта імені [PERSON]» заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох місяців (робочі дні) становить 8015,27 грн., число відпрацьованих робочих днів згідно графіку роботи на 2014 рік становить 45 робочих днів, тобто середньоденний заробіток позивача становить 178,11 грн. (8015,27/45). Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також \~встановлені судом фактичні обставини справи, розмір середнього заробітку за період з 30.11.2014 року по 10.06.2015 року складає 130 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 178,11 грн. на загальну суму \~23154,30 грн. ( 130 х 178,11), яка підлягає стягненню на користь позивача. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ \~ Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату \~нормальних життєвих \~зв'язків, що вимагало \~від \~позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, з \~врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial