Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 04 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 50 000 грн. строком до 04 квітня 2014 року, під 18 % річних за користування сумою позики. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між [PERSON] та ТОВ «Стартокс» 04 лютого 2014 року було укладено договір поруки. Станом на день подання позовної заяви боргові зобов'язання за договором позики не виконанні, тому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів крім основного боргу в сумі 50 000 грн. 3 % річних в сумі 891,78 грн. та інфляційні втрати в сумі 6 389,56 грн., а разом 57 281,34 грн. та судові витрати по справі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі наявних у справі документів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги та просив суд, в зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, надати розстрочку у погашенні боргу до 01 грудня 2015 року. Представник відповідача ТОВ «Стартокс» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 04 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 грн., на потреби родини [PERSON] та [PERSON], строком до 04 квітня 2014 року, під 18 % річних за користування сумою позики. Зазначену суму коштів [PERSON] отримав зі згоди своєї дружини [PERSON], згода якої посвідчується підписанням розписки /а.с.31/. Ця форма договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 04 лютого 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Стартокс» в особі директора [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед кредитором за повне виконання обов'язку [PERSON] /а.с.32-33/. Пунктом 3.2 зазначеного договору встановлено, що у випадку порушення боржником обов'язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідач [PERSON] повідомлявся про необхідність погашення заборгованості шляхом надіслання на адресу останнього вимоги про повернення боргу /а.с.34/. [PERSON] свого зобов'язання щодо повернення грошових коштів у встановлений договором строк не виконав, грошові кошти не повернув. В зв'язку з порушенням строку виконання грошового зобов'язання на 217 днів (з 04 квітня 2014 року по 06 листопада 2014 року) позивач вважає за потрібне стягнути з відповідачів крім основного боргу в сумі 50 000 грн. 3 % річних в сумі 891,78 грн. та індекс інфляції в сумі 6 389,56 грн. (при сукупному індексі інфляції 1,128). Сума заборгованості з урахуванням 3 % річних та інфляційних витрат складає: 50 000 грн. (сума заборгованості) + 6 389,56 грн. (інфляційні втрати) + 891,78 (3 % річних) = 57 281,34 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов'язку боржників частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути солідарно грошові кошти у розмірі 57 281,34 грн., з яких: 50 000 грн. - сума боргу; 891,78 грн. - 3 % річних; 6 389,56 грн. - індекс інфляції; та судові витрати по справі в розмірі 572,84 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved