Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 4348. Відповідно до умов договору, позичальник отримав у ПАТ «Полтава -банк» кредит в сумі 370000 грн., на період з 11.11.2014 року по 10.11.2015 року зі сплатою 25% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту - на поповнення обігових коштів. Згідно п.2.1.2 умов кредитного договору сплата процентів проводиться позичальником щомісячно в день нарахування, а при недостатності коштів на поточному рахунку в день нарахування заборгованість сплачується в наступні дні , але не пізніше останнього робочого дня розрахункового місяця в порядку, передбаченому п. 3.2.2 «б» кредитного договору. Посилається на те, що ним свої зобов'язання по кредитному договору виконано у повному обсязі,позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитних договорів, однак, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання. Починаючи з середини 2015 року відповідач перестав виконувати свої зобов'язання щодо місячної сплати процентів, що є грубим порушення умов кредитного договору №4348 від 11.141.2014 року та чинного законодавства. Зазначає , що відповідно до п. .3.1.2 кредитного договору банк має право стягнути з позичальника суму кредиту та а(або) нарахованих процентів та комісій у разі несвоєчасного повернення кредиту або несвоєчасної сплати процентів чи комісій з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів пеню в розмірі, що розраховується, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, та суми боргу, штрафу у разі невиконання обов'язків, передбачених п.п.3.2.1, 3.2.3, 5.1.2, 5.1.3, 5.4 кредитного договору, збитків, у тому числі витрат, пов'язаних з одержанням виконання. Відповідно до п. .3.1.2 «г» кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути наданий кредит, зазначений в п. 1.1 договору, в повному обсязі в строк встановлений вимогою банку, в тому числі вимогою пред'явленою згідно п. 5.2.3, а при відсутності такої вимоги - повернути кредит частинами згідно графіка, зазначеного в п. 1.2, до 10 листопада 2015 року. Станом на теперішній час позичальником не вчинено дій, спрямованих на повне погашення заборгованості по кредиту. У зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором становить 226704,18 грн. Мотивує вимоги тим, що для забезпечення виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором 11.11.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 4348/2. Згідно п. 1.1 договору поруки та ст. 553 ЦК України - Поручитель зобов'язується перед кредитором боржника відповідати за невиконання до [PERSON] своїх зобов'язань за відповідними кредитними договорами, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, поручителем може бути одна особа або кілька осіб. На виконання п. 2.3. Договору поруки 13 липня 2015 року ними направлялися вимоги до поручителя про сплату боргу, однак останній не вчинив дій, спрямованих на погашення заборгованості. Відповідно до п. 2.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредитного регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. Відповідно до договору поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. В зв'язку з вищевикладеним звертається до суду та просить стягнути, солідарно, з [PERSON], [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № 4348 від 11 листопада 2014 року в сумі 226704,18 грн. а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день , час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву відповідно до якої просив провести розгляд у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини поважності неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що 11 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Полтава-банк» до [PERSON] було укладено кредитний договір № 4348 (а.с. 9-13). Відповідно до умов договору кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 370000,00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 25% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Встановлено, що позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав. У порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконаа, в результаті чого має заборгованість за кредитним договором року в сумі 226704,18 грн., а саме: - 9987,06 грн. - по несплаченим відсоткам; - 170418,61 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 43600,04 грн. - пеня та індекс інфляції за порушення строків повернення основної суми боргу; - 2698, 47 грн. - пеня та індекс інфляції за порушення строків повернення відсотків; Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості. (а.с. 7-8). 29.04.2014 року позивач направив відповідачу вимогу дострокового погашення кредиту (а.с. 23). Суд проаналізувавши зміст відносин, які виникли між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 1054-1056-1 ЦК України (Кредит). Так частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, а відповідачами в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що ТОВ «Сінто-94» в особі директора [PERSON],який являється поручителем останнього, згідно укладеного договору поруки №4348/2 від 11.11.2014 року, скористався наданими Банком послугами, а саме отримав у вигляді відновлювальної (револьверної) кредитної лінії з цільовим призначенням: поповнення обігових коштів в сумі 370 000 грн., на період з 11 листопада 2014 року по 10 листопада 2015 року під 25% річних процентів, що об'єктивно підтверджується наданими суду доказами, які суд визнає достовірними та правильними, оскільки вони не оскаржені та не спростовані відповідачами, та приймає їх до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за укладеним кредитним Договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку ( штраф, пеня). 11 листопада 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 4348/3 (а.с. 14). Згідно п. 1.1 договору поруки та ст. 553 ЦК України - Поручитель зобов'язується перед кредитором боржника відповідати за невиконання ним своїх зобов'язань за відповідними кредитними договорами, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, поручителем може бути одна особа або кілька осіб. На виконання п. 2.3. Договору поруки 13 липня 2015 року позивачем направлялися вимоги до поручителя про сплату боргу. Однак останній не вчинив дій, спрямованих на погашення заборгованості. Відповідно до п. 2.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредитного регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання ) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку . Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь - кого з них окремо. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Договором поруки субсидіарної відповідальності поручителів не передбачено. Таким чином, за невиконання відповідачем його зобов'язань за договором, поручитель несе відповідальність з відповідачем перед позивачем щодо зобов'язань відповідача за договором. 13 липня 2015 року позивач направив поручителю вимогу про погашення заборгованості ( а.с. 34). Статті 526, 525, 610 ЦК України, визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Оскільки відповідачами заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не погашена, вона підлягає стягненню за рішенням суду. Загальна заборгованість відповідачів складає суму - 226704,18 грн. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України також на його користь з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1700,28 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 525, 526, 533, 541, 543, 546, 548, 549, 550, 551, 553, 554, 610, 611, 612, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,

Outcome: approved