Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, сім'я розпалась, в зв'язку з відсутністю спільних інтересів, розбіжностями характерів та різними поглядами на сімейні взаємовідносини. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Шлюбні відносини припинені з 25.09.2016 року, спільне господарство не ведуть, позивач вважає, що збереження сім'ї неможливо, у зв'язку з чим, просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.15). Підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу, просив строк для примирення не надавати та справу розглянути у його відсутність, про що надав заяву (а.с.24). Відповідачка до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася за своїм постійним місцем реєстрації: [ADDRESS] (а.с.8,16,19). Усі повідомлення повернулися до суду без вручення з відмітками, що адресат за зазначеною адресою не проживає, відмовився від одержання, за незатребуваністю (а.с.13,17, 29). На виконання вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідачка була повідомлена через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 69 (5938) від 12.04.2017 року (а.с.28) та газеті «Одеські вісті» № 26 (4652) від 11.04.2017 року (а.с.27). З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідачка вважається повідомленою належним чином про час і місце розгляду справи. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.24). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 20.05.1996 року у Веселокутській сільській раді Арцизького району Одеської області, актовий запис № 6, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від цього шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивач категорично миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу (а.с.24). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved