Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 2219 Серії БЦЕ він отримав кімнату [ADDRESS] . В даному житловому приміщенні з 2013 року зареєстровані позивач, та члени його сім`ї, дружина - [PERSON] , малолітня донька - [PERSON] . Позивач вказує на те, що з січня 2013 року відповідачі у вказаній кімнаті гуртожитку не проживають, і місце проживання відповідачів позивачу невідоме, відповідачі не проводить оплату за комунальні послуги за вищевказану кімнату в гуртожитку, житлом не цікавиться. Позивач просив в судовому порядку, на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені за зареєстрованою адресою проживання рекомендованими листами, а також, був викликані через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, жодних клопотань, відзиву чи заперечень суду не подали та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи. 3-я особа - Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в судове засідання не направили свого представника, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань суду не подали. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що виконавчимм комітетом Білоцерківської міської ради 12.11.2013 року №384 було видано [PERSON] Ордер на житлове приміщення №2219 Серії БЦЕ на зайняття житлового приміщення житловою площею 17,3 кв.м в гуртожитку з однієї кімнати [ADDRESS] . (а.с.12). Як вбачається з довідки, наданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про місце проживання та склад сім`ї № 1389 від 01.04.2019 року, в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: [PERSON] , та зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] На підставі заяв позивача, працівниками КП БМР МОЗ було складено акти непроживання від 07.11.2018 року №47 та 02.04.2019 року №49 в присутності позивача та сусідів, які проживають в будинку під [ADDRESS] , за підписом начальника КП БМР МОЗ. З даних Актів вбачається, що відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в кімнаті [ADDRESS] , фактично, не проживають з 11.01.2013 року по теперішній час, також у вказаній кімнаті проживають без реєстрації з 28.06.2014 року дружина позивача [PERSON] , [INFO] , малолітня дочка позивача [PERSON] , [INFO] . Позивач суду пояснив, що на підставі ордеру на житлове приміщення від 12.11.2013 року він проживає в гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] , також, в даному житловому приміщенні з 2013 року постійно проживають члени його сім`ї, дружина - [PERSON] , [INFO] та малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Проте з довідки про місце проживання та склад сім`ї позивачу стало відомо, що в даній кімнаті зареєстровані відповідачі по справі, які не проживають, не сплачують комунальні послуги, особистих речей відповідачів в кімнаті не було, реєстрація відповідачів в кімнаті створює ряд незручностей для позивача та членів його сім`ї, спричиняє додаткові витрати зі сплати комунальних послуг. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , яка є сусідкою позивача, з 1994 року проживає в гуртожитку в кімнаті [NUMBER], суду показала, що в кімнаті [NUMBER] проживає позивач зі своєю сім`єю. Свідок [PERSON] , який з 1983 року проживає в даному гуртожитку, суду показав, що близько 6 років в кімнаті [NUMBER] проживає сім`я [PERSON] . Свідку відомо, що 20 років тому в даній кімнаті проживала інша сім`я, потім в кімнаті була пожежа, довгий час в кімнаті ніхто не жив, після чого позивач зробив в кімнаті ремонт та вселився з сім`єю. При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. У ст. 130 ЖК України передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Гуртожиток по [ADDRESS] є об`єктом права комунальної власності. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Аналіз судової практики про застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 01.08.2013 року роз`яснено, що для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права на користування житлом у ньому. У такому разі суд має застосовувати положення житлового законодавства, а саме: статей 128, 129 ЖК України та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Але оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. За ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В Листі Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ /Житлове право/» передбачено, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та можливо визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування в гуртожитку кімнатою [ADDRESS] , оскільки відповідачі добровільно залишили житло, не мають ордеру чи будь якої цивільно-правової угоди, якими є договори оренди чи найму особами житлових приміщень у гуртожитку, на проживання в гуртожитку, що дає підстави зробити висновок про втрату інтересу відповідачів до вказаного житла. Доказів того, що відповідачам чинилися перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, суду не надано, а тому суд вважає за можливе визнати відповідачів такими, що втратили право на користування зазначеним житлом. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом тягне за собою і зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні. Позивач не ставить вимоги по стягнення судових витрат по справі. На підставі ст.ст. 71,72,130 ЖК України,

Outcome: approved