Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. мотивуючи тим, що між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області, [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони (на той час - Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України) був укладений договір від 03.06.2015 року №406. Відповідно до умов Договору, третя особа зобов'язується провести підготовку відповідача за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в органи внутрішніх справ на посади рядового і начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «Охоронник». Відповідно до п.2.3 Договору, відповідач зобов'язаний був прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при ГУМВС України в Київській області 17.09.2015 року та відпрацювати мінімум три роки. Відповідач був призначений міліціонером взводу охорони об'єктів Білоцерківського міжрайонного відділу, що підтверджується витягом з наказу УДСО при ГУМВС України в Київській області від 18.09.2015 року №120 о/с. Відповідач був звільнений зі служби в поліції п.6. ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» ( у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення), що підтверджується витягом з наказу Управління поліції охорони в Київській області від 12.12.2016 року №168 о/с. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача понесені витрати на його навчання у навчальному закладі в розмірі 15 317,09 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлені, до суду надіслано письмове клопотання позивача щодо розгляду справи без участі їх представника, в якому вказано на те, що позивач позов підтримує. Відповідач до суду також не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов не визнає, вважає що спір між ним та позивачем відсутній на підтвердження чого надав квитанцію про сплату коштів за навчання у навчальному закладі в розмірі 15 317,09 грн. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про місце, час та дату розгляд справи повідомлені належним чином, свого ставлення до позову не висловили. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновків, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС Українив Київській області, [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони (на той час - Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України) був укладений договір від 03.06.2015 року №406. Відповідно до умов Договору, третя особа зобов'язується провести підготовку відповідача за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в органи внутрішніх справ на посади рядового і начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «Охоронник». Відповідно до п.2.3 Договору, відповідач зобов'язаний був прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при ГУМВС України в Київській області 17.09.2015 року та відпрацювати мінімум три роки. Відповідач був призначений міліціонером взводу охорони об'єктів Білоцерківського міжрайонного відділу, що підтверджується витягом з наказу УДСО при ГУМВС України в Київській області від 18.09.2015 року №120 о/с. Відповідач був звільнений зі служби в поліції п.6. ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» ( у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення), що підтверджується витягом з наказу Управління поліції охорони в Київській області від 12.12.2016 року №168 о/с. Таким чином у відповідача виник обов'язок компенсувати витрати на його навчання у навчальному закладі в розмірі 15 317,09 грн. Між [PERSON] та позивачем було складено графік погашення заборгованості за навчання у Вінницькому вищому професійному училищі ДПО відповідно до умов договору від 03.06.2015 року №406, однак відповідач жодної оплати згідно графік не зробив. У той же час, [PERSON] подав до суду квитанцію про сплату ним 08.08.2017 року спірної суми заборгованості. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з такого. Відповідно до ст.56 Закону України «Про вищу освіту», в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником. Керівником вищого навчального закладу та випускником. Відповідно до ч.2 Указу Президента України від 23.01.1996 року №77/96 «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом /ст.611 ЦК/. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вказано вище, між сторонами було укладено відповідний договір на підготовку фахівця, відповідачем договір підписано, що свідчить про те, що з умовами договору він був ознайомлений, які його повністю влаштовували на дату підписання ним договору. Відповідач звільнився з органів внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання у зв'язку з застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, а тому на підставі укладеного між сторонами договору та положень законодавства, на які вказано вище, на відповідача покладено обов'язок компенсувати на користь позивача фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, в розмірі 15 317,09 грн. Відповідачем було надано докази сплати позивачу спірної суми, однак така оплата була здійснена ним 08.08.2017 року, тобто вже після того, як позивач звернувся до суду з даним позовом. Оскільки позивач для захисту свого порушеного права був вимушений понести витрати на сплату судового збору, суд вважає за можливе стягнути ці витрати з відповідача, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1600 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: partial