Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 85,9 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., з надвірними спорудами: сараєм, навісом та огорожею, який розташований в с. Василівка по вул. Комарова, 24 Біляївського району Одеської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 14 квітня 2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що 14 квітня 2014 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Василівка по вул. Комарова, 24 Біляївського району Одеської області, а також на земельну ділянку, площею 3,5460 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області. За життя [PERSON] склала на його імя заповіт, посвідчений секретарем Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області. Після смерті матері він, як спадкоємець за заповітом, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, отримавши 17 грудня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,5460 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області. Однак, листом № 3212/02-14 від 16 жовтня 2014 року державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований в с. Василівка по вул. Комарова, 24 Біляївського району Одеської області, і рекомендував звернутися до суду, так як на ньоговідсутні правовстановлюючі документи. У звязку з викладеним він звернувся з позовом до суду. Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 14 квітня 2014 року померла [PERSON] мати позивача та відповідачів, згідно свідоцтва про смерть (а.с.14). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, загальною площею 85,9 кв.м., житловою 43,1 кв.м., з надвірними спорудами: сараєм, навісом та огорожею, що розташований в с. Василівка по вул. Комарова, 24 Біляївського району Одеської області, а також на земельну ділянку, площею 3,5460 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, про що свідчить технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 908351 (а.с.15-19, 69). 07 лютого 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона по закону буде мати право, що посвідчений секретарем Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 05 (а.с.12). Таким чином, відповідно до заповіту від 07 лютого 2008 року, який не змінений і не відмінений, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], згідно ст. 1223 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, отримавши 17 грудня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,5460 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.8). Однак, листом № 3212/02-14 від 16 жовтня 2014 року державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в с. Василівка Біляївського району Одеської області по вул. Комарова, 24 і рекомендував звернутися до суду, так як на нього відсутні правовстановлюючі документи (а.с.7). Відповідно до довідки Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 303 від 26 вересня 2016 року, житловий будинок, що знаходиться по вул. Комарова, 24 в с. Василівка Біляївського району Одеської області згідно погосподарської книги № 6, сторінка № 19 за 2011-2015 роки з 1966 року числиться за померлою [PERSON] (а.с.27). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 24 грудня 2014 року вбачається, що житловий будинок, що розташований в с. Василівка по вул. Комарова, 24 Біляївського району Одеської області побудований у 1952 році та складається з: літ. «А»: 1-1 житлової кімнати площею 18,3 кв.м.; 1-2 житлової кімнати площею 7,5 кв.м.; 1-3 коридору площею 5,6 кв.м., 1-4 житлової кімнати площею 17,3 кв.м., 1-5 кухні площею 8,6 кв.м., 1-6 веранди площею 28,6 кв.м., та надвірні споруди: літ. «Б» - сарай, літ. «В» - навіс, № 1-2 огорожа (а.с.15-19). Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 р. № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору було покладено саме на сільські ради. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 р. та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 р., який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу у порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто запис у погосподарській книзі визнавався в якості актів органів влади, що підтверджує право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право [PERSON] на вказаний житловий будинок на момент її смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними спорудами: сараєм, навісом та огорожею, що розташований по вул. Комарова, 24 в с. Василівка Біляївського району Одеської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 14 квітня 2014 року.

Outcome: approved