Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № ВLaЖГА 00059150 від 04.08.2011 року, [PERSON] - відповідач, 04.08.2011 року отримала кредит у розмірі 14000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних. Термін повернення кредиту - 04.08.2014р., але позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 13.08.2015 року на загальну суму 60496.26 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Позивач просив стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № ВLaЖГА 00059150 від 04.08.2011 року в сумі 60496.26 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Враховуючи подану заяву позивача, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що 04.08.2011 р. між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № № ВLaЖГА 00059150, згідно якого позичальник [PERSON], 04.08.2011 р. отримала кредит у розмірі 14000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних з кінцевою датою повернення коштів - 04.08.2011р.(а.с. 4-11, 12-13). Згідно п. 2.4 загальної частини Договору встановлено обов'язок Позичальника сплачувати проценти , комісію та частину кредитної заборгованості щомісяця, відповідно до графіку погашення заборгованості. Також Договором передбачено, що у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати в неповному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додаткової сплати Банку пеню , що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань , строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання (в п. 9 спеціальної частини Договору для розрахунку пені встановлено - 0,50% ) Позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 14000.00 грн. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Поряд з цим, суд вважає, що розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, нарахованої банком, значно перевищує розмір самих збитків, а тому підлягає зменшенню з огляду на наступне. В позовній заяві позивач заявив про те, що за Договором банківського обслуговування № ВLaЖГА 00059150 від 04.08.2011 року, відповідач станом на 13.08.2015р. має заборгованість на загальну суму - 60496.26 грн., яка складається з наступного: - 8067.26грн. заборгованість за кредитом; - 2159.31 грн. заборгованість за відсотками; - 4655.00 грн. заборгованість по комісії за РО; - 45614.69 грн. плата за пропуск платежів (штраф, пеня), що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи по суті та спростовується: ВИСНОВКОМ № 4 судової економічної експертизи 27 квітня 2016 року, відповідно до якого судом встановлено, що: - фактична заборгованість позичальника [PERSON] перед ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» по договору банківського обслуговування № № ВLaЖГА 00059150 від 04.08.2011, станом на 13.08.2015р. в сумі: 1) заборгованості по основному кредиту, відсоткам та комісії - становить 13889.21 грн., з них: - заборгованість по сплаті основного боргу становить - 7598.16 грн; - заборгованість по сплаті відсотків становить - 1881.05 грн.; - заборгованість по сплаті комісії за РО становить - 4410.00 грн.; 2) заборгованість по пені з урахування спеціальної позовної давності в один рік та встановленої Національним банком межі добової ставки пені (плати за пропуски платежів) за період з 14.08.2014р. по 13.08.2015р. становить - 5681.47 грн.( а.с. 61-70). Суд вважає, що відповідач належним чином не виконав умови зобов'язань за Договором банківського обслуговування № ВLaЖГА 00059150 від 04.08.2011, а тому на користь позивача з нього підлягає стягненню фактична сума заборгованості, згідно висновку експерта. За даних обставин, враховуючи висновки експертизи, суд вважає, що позивач правомірно вимагає з відповідача повернення суми кредиту, а також сплату процентів та комісії у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір, таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволеннюб. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial