Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його матір [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1864 га, яка розташована [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1087 га, яка розташована [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки, в порядку спадкування за законом, оскільки ці земельні ділянки були власністю спадкодавця [PERSON], а Першою Білоцерківської міською державною конторою йому відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, в зв'язку з тим, що право власності на вказані земельні ділянки зареєстровані за померлою [PERSON] [INFO] року, тобто після її смерті. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Озернянської сільської ради в судове засідання не з'явився, направили суду заяву про визнання позову та клопотання розглядати справу у відсутність представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], останнє місце проживання та реєстрації якої було [ADDRESS]. Встановлено, що 10 листопада 2010 року позивач звернувся до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою під №2208 про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON]. На підставі його заяви було заведено спадкову справу під № 926/2010 щодо майна померлої [INFO] р. [PERSON]. Встановлено, що 30.01.2017 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області за реєстровим №1-58, позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS]. Позивач в позові зазначає, що після смерті [PERSON] залишилась також спадщина, що складається з земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1864 га, яка розташована [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1087 га, яка розташована [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Державні акти на право власності на ці земельні ділянки були видані Озернянською сільською Радою Білоцерківського району Київської області [INFO] року та зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.6,7). Відповідно до постанови Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2017року № 249/02031,позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1864 га, яка розташована: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1087 га, яка розташована: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], після померлої [INFO] року [PERSON], оскільки право власності на вказані земельні ділянки зареєстровані за померлою [PERSON] [INFO] року, тобто після її смерті. Встановленим є те, що відповідно до рішення Озернянської сільської ради від 20.11.2009року померлій [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 1,1087га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], та земельну ділянку площею 0,1864 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується копією державного акту серія [NUMBER], та серія [NUMBER]. Однак, як було встановлено, дані державні акти було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011093601688 та № 011093601689 лише [INFO] року, тобто реєстрація права власності відбулася через один рік і чотири місяці після смерті власника земельних ділянок. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вказано вище, на ім'я [PERSON] Білоцерківською РДА було оформлено державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яким посвідчується право власності на земельну ділянку площею 0,18649 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та Державний акт серії [NUMBER], яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 1,1087га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, земельні ділянки розташовані за адресою [ADDRESS]. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вказані вище земельні ділянки з присвоєними з кадастровими номерами значаться зареєстрованими на праві власності за [PERSON] За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дані земельні ділянки. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,1864га, кадастровий номер [NUMBER] розташованої за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; на земельну ділянку площею 0,1087га, кадастровий номер [NUMBER] розташованої за адресою : [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Outcome: approved