Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS], після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки розміром 2,899 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району; земельної ділянки розміром 2,8988 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району; грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться у Білоцерківському відділенні № 211 ВАТ «Державний Ощадний банк України»; житлового будинку [ADDRESS], спадкоємцями першої черги є позивач та його брат [PERSON], який відмовився від спадщини у визначеному законом порядку. Позивачу нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані вище земельні ділянки та грошові вклади, але 21.07.2015 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки не проведено державної реєстрації права власності та відсутні правовстановлюючі документи на будинок на ім'я спадкодавця, вказаний будинок належав батькові позивача [PERSON], який помер [INFO], спадщину після нього фактично прийняла мати позивача, але не оформила своїх спадкових прав. А тому позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON], яка померла [INFO], після померлого [INFO] [PERSON]; визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Київської області в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON]. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та про визнання позову. 3-я особа [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надіслав письмове клопотання щодо розгляду справи без його участі, в якому вказав на те, що проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть. З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2005 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області відкрито спадкову справу № 487/2005 після смерті [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини від сина померлої [PERSON], що стверджується копією вказаної спадкової справи. 29.10.2005 року син спадкодавця [PERSON] подав заяву про відмову від належної йому частки у спадщині після смерті матері на користь свого брата [PERSON], що слідує з копії цієї заяви у спадковій справі. Документи, які підтверджують родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцями, знаходяться в матеріалах спадкової справи. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України 2004 року право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, позивач прийняв у визначеному законом порядку спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом, його рідний брат, який також належить до спадкоємців першої черги за законом, у встановлений строк відмовився від прийняття спадщини. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивачу 21.12.2005 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,899 га, яка розташована на території Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; із земельної ділянки площею 2,8988 га, яка розташована на території Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; з грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться у Білоцерківському відділенні № 211 ВАТ «Державний Ощадний банк України». Але постановою нотаріуса від 21.07.2015 року № 2175/02-31 позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки не проведено державної реєстрації права власності та за відсутності правовстановлюючих документів на дане майно, що слідує з копії вказаної постанови нотаріуса. З матеріалів справи вбачається, що згідно погосподарської книги № 1 за 1958-1960 роки за батьком позивача [PERSON] рахувалась земельна ділянка розміром 0,31 га, на якій у 1959 році був побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що стверджується довідкою Фесюрівської сільської ради від 16.07.2015 року № 214. Згідно копії технічного паспорта МБТІ станом на 25.11.1988 року, який було виготовлено на вказаний житловий будинок, його власником значиться [PERSON], рік побудови житлового будинку -1959, загальна площа будинку 70,3 кв.м, жила площа -42,0 кв.м. Як вбачається з довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 15.07.2015 року № 1486, право власності на даний житловий будинок не було зареєстровано, станом на останню дату технічної інвентаризації 07.07.2015 року загальна площа будинку становить 70,30 кв.м, жила -42,00 кв.м; самочинне будівництво та перепланування відсутні. Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. В п.п. 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], мають застосовуватися положення ЦК України 1963 року. За ст.524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно приписів ст. ст.527, 529 ЦК України 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців Відповідно до ст. 549 даного Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту N 18/5 від 18.06.94 року, зареєстровано в Міністерстві 07.07.1994 року за № 152/361 ( Наказ втратив чинність на підставі Наказу Мінюсту N 20/5 від 03.03.2004 ), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно ст. 560 ЦК 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. За ст.561 цього Кодексу свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. А п. 112 вищенаведеної Інструкції було передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно довідки Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району від 02.10.2015 року № 286, на день смерті [PERSON] за адресою : [ADDRESS], була зареєстрована та проживала [PERSON]. Отже, згідно приписів вищенаведених правових норм, [PERSON], як дружина спадкодавця, прийняла спадщину після його смерті. З копії спадкової справи № 17/2004 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що [PERSON] 03.02.2004 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області видано свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті її чоловіка, яке складається із земельної ділянки площею 2,899 га та грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями у відділенні Ощадного банку України в селі Фесюри на відповідних рахунках. Щодо права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], то суд виходить з наступного. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту Української РСР від 19.01.1976 року № 1/5, яка була діючою на час виникнення спірних правовідносин, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства 31.01.1966 року, яка втратила чинність з 13.12.1995 року, передбачала обов'язкову реєстрацію /інвентаризацію/ будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Судом було встановлено і вказано вище в рішенні, що згідно записів в погосподарській книзі Фесюрівської сільської ради зазначений вище житловий будинок рахувався за [PERSON]. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, як встановлено судом і вказано вище, [PERSON] набув права власності на житловий будинок по [ADDRESS] згідно норм діючого на той час законодавства, його дружина [PERSON] фактично прийняла спадщину після його смерті. Згідно ст.256 ЦПК України у судоовму порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 15 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень ст.549 ЦК, згідно з якими діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. З врахуванням того, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після сменті свого чоловіка, на що вказано вище в рішенні, суд вважає за можливе встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Оскільки позивач прийняв спадщину після смерті матері, то до нього перейшло право на спадкування зазначеного житлового будинку, який належав [PERSON], позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на будинок у нотаріальному порядку. А тому суд вважає за можливе визнати за ним право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON].

Outcome: approved