Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.07.2015 він виплачує аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що в жовтні 2015 року він вдруге одружився та в новому шлюбі у нього народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що його сімейний стан змінився, на його утриманні на даний час перебувають крім сина [PERSON] ще двоє непрацездатних осіб: дружина [PERSON] , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, та донька [PERSON] , тому просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати набрання рішенням законної сили припинити стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі вказаного рішення суду про стягнення аліментів, а також стягнути з відповідачки на користь позивача всі судові витрати (а.с. 2 - 4). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 23). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.06.2021 закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 58). Позивач та його представник адвокат Гринчук І.В. в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилися, однак представник позивача подала суду заяву, згідно якої просила справу розглянути у відсутність позивача та його представника, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, однак її представник адвокат Білозор О.Л. надав суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснити за відсутності відповідачки та її представника, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно поданої заяви також вказав, що вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що позивачем не надано доказів про те, що дитина [PERSON] та дружина [PERSON] проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні, та що позивач надає будь-яку матеріальну підтримку своїй дочці та сім`ї. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що ними не заперечується. Згідно копії виконавчого листа, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 20.07.2015 на підставі рішення від 02.07.2015, з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, стягувачем зазначено відповідачку [PERSON] (а.с .7). 02.10.2015 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). В новому шлюбі у відповідача народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 9). Згідно розрахунку (акту) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги від 02.07.2021 та квитанції прибуткового касового ордеру №15 від 02.07.2021, позивач поніс витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 9\~080 грн. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У розумінні статті 81 ЦПК України та ст. 192 СК України мається на увазі необхідність саме позивачу доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Суд звертає увагу, що підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі. Так, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом (26.02.2021) є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина ([INFO] ). Визначаючись з наявністю підстав для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, що стягуються з позивача, суд також враховує, що позивач є працездатною особою, не довів належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Та жодного доказу на підтвердження свого дійсного матеріального становища позивач суду взагалі не надав. Тобто чи має позивач доходи, їх розмір, а також майно, яке може приносити прибуток, в тому числі транспортні засоби, нерухоме майно тощо суду не надано. В якому розмірі позивач здійснює утримання своєї дитини він нового шлюбу та дружини позивачем взагалі не обгрунтовано та не доведено жодними доказами. Суд враховує, що з часу стягнення з відповідача аліментів за рішенням суду в нього дійсно змінився сімейний стан, оскільки в новому шлюбі у нього народилася ще одна дитина, водночас такі зміни не є достатньою та безумовною підставою для зміни існуючого розміру аліментів на утримання іншої дитини позивача, оскільки за недоведеності позивачем розміру утримання ним іншої дитини зменшення розміру аліментів на одного з дітей призведе до нерівного становища дітей позивача та порушення гарантованого права одного з дітей на належне утримання від батька, та батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19. Зокрема, зменшення розміру присуджених аліментів у зв`язку зі зміною сімейного становища платника аліментів та появою другої дитини, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини позивача від першого шлюбу, та суперечитиме її інтересам. Суд зауважує, що фактичний розмір аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини позивачем також не доведено. Тобто який розмір аліментів нараховується позивачу до стягнення, чи перевищує він гарантований законом мінімальний розмір аліментів, позивачем не доведено, відповідно судом також не встановлено, що зменшення частки від доходу позивача до стягнення аліментів може призвести до зміни його матеріального становища. Суд при цьому враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Враховуючи наявні\~обставини справи,\~суд вважає,\~що позивачем\~не доведено\~невідповідності його\~матеріальному та\~сімейному становищу\~існуючого розміру\~аліментів та\~що такий\~розмір аліментів\~становить для\~нього надмірний\~тягар,\~азміна розміру аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу в сторону зменшення може необґрунтовано та безпідставно погіршити матеріальне становище дитини та унеможливити забезпечення належного рівня життя, необхідного для розвитку дитини, в тому числі порівняно з дитиною позивача від нового шлюбу. Враховуючи викладене та перш за все інтереси дитини, її право на належний рівень життя, а також враховуючи те, що позивач не довів належними й допустимими доказами погіршення майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, настільки, що унеможливлює з об`єктивних причин сплату ним аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а наявні зміни сімейного стану, за умови недоведення майнового стану платника аліментів, не є достатніми та безумовними підставами для зменшення встановленого рішенням суду розміру аліментів, тому в задоволенні позову слід відмовити. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові втирати позивача, які він просить стягнути з відповідача, слід залишити за позивачем. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed