Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду із позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належним йому на праві власності будинком, а саме визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Восточна, 33, с. Можняківка, Новопсковський район, Луганська область та зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: вул. Восточна, 33, с.Можняківка, Новопсковський район, Луганська область. За даною адресою також зареєстрований його син - відповідач по справі [PERSON], який фактично не проживає за даною адресою з червня 2014 року, речей його в будинку не має, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим перешкоджає позивачу в користуванні будинком. Відповідач фактично проживає в м. Луганськ. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації, у позивача виникають проблеми з оформленням субсидії по газопостачанню, чим обєктивно порушуються його права, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяви про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі суду не надавав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти вимог позивача не заперечує. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Новопсковського нотаріального округу [PERSON] 28.01.2012, [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: вул. Восточна, 33, с. Можняківка, Новопсковський район, Луганська область, що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Новопсковського районного бюро технічної інвентаризації від 09.02.2012, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від25.01.2016. Як вбачається з інформації, наданої адресно-довідковим підрозділом УДМС Луганської області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], з 29.12.2012. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.10.2015, складеного виконавчим комітетом Можняківської сільської ради, особистих речей [PERSON] в будинку за адресою: вул. Восточна, 33, с. Можняківка, Новопсковський район, Луганська область не має. Відповідно до довідки №909 від 02.11.2015, довідки №\~121 та акту обстеження матеріально побутових умов №121, виданих виконавчим комітетом Можняківської сільської ради 05.02.2016, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично не проживає за даною адресою з червня 2014 року, що також підтверджується показаннями свідка [PERSON], допитаного в судовому засіданні 26.01.2016. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з позовної заяви, відповідач [PERSON] з червня 2014 року і по теперішній час в житловому будинку за адресою: вул. Восточна, 33, с. Можняківка, Новопсковський район, Луганська область не проживає та не зявляється. Його фактичне місце проживання позивачу не відоме. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи намір позивача щодо усунення перешкод у здійсненні ним права розпоряджатися своїм майном, оскільки відповідач не проживає в будинку за адресою вул. Восточна, 33, с. Можняківка, Новопсковський район, Луганська область, з червня 2014 року, речей його в будинку не має, був відсутній за даною адресою понад 1 рік, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надав, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, який просить усунути перешкоди в користуванні належним йому на праві власності будинком, а саме визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Восточна, 33, с.Можняківка, Новопсковський район, Луганська область та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved