Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком за адресою: вул. 202 Стрілецької дивізії, 30, с. Комарівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 1995 року є власником вказаного будинку, а відповідач є його донькою, яка після розірвання ним шлюбу з її матірю, з 26.09.2011 року у вказаному будинку не проживає. На даний час відповідач постійно проживає за адресою: [INFO] м. Сімферополь. Жодних речей у його будинку відповідач не зберігає та фактично ним не користується, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та утриманням будинку не несе. Домовленості з відповідачем про збереження за нею права користування вказаним будинком у нього відсутні. Позивач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився. Представник позивача [PERSON], повноваження якої підтверджено довіреністю від 20.04.2018 року, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог, а також відсутність заперечень проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у ній. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації виконавчого комітету Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. Водночас оскільки\~фактично [PERSON]\~за вказаною\~адресою не\~проживає,\~про що\~свідчить зміст\~позовної заяви,\~а її місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України її 07.05.2018 року та 12.06.2018 року повідомлено про розгляд Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області вказаної справи шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Корсунь-Шевченківського районного суду. Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи у Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області, у розумінні ч. 11 ст.\~128 ЦПК України, у судові засідання, призначені на 12.06.2018 року та 26.06.2018 року не зявилась, поважність причин таких неявок суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності та залишення вирішення справи на розсуд суду. З огляду на вказане, судом 26.06.2018 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден з учасників справи у судове засідання не зявились. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: вул. 202 Стрілецької дивізії, 30, с. Комарівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.03.1995 року, посвідченого державним нотаріусом, та зареєстрованого у Корсунь-Шевченківському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до довідки № 77, виданої 29.03.2018 року виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], але з червня 2013 року за даною адресою не проживає. За змістом акту обстеження житлово-побутових умов проживання сімї [PERSON], складеного 05.04.2018 року комісійно, встановлено, що [PERSON] проживає у власному домоволодінні разом з дружиною [PERSON], [INFO], за адресою: вул.\~202\~Стрілецької дивізії, 30, с. Комарівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. У даному будинку зареєстрована [PERSON], [INFO], яка фактично за вказаною адресою не проживає, її власні речі, які б свідчили про її проживання у будинку відсутні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №\~6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», вказано, що у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: вул. 202 Стрілецької дивізії, 30, с. Комарівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, а відповідач, яка є його донькою, понад 1 рік не проживає у вказаному будинку, свої речі у ньому не зберігає і не користується ним, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та його утриманням не несе. Крім того, у відповідача відсутня домовленість з позивачем стосовно збереження за нею права користування цим будинком. З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач не надала відзив на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у житловому будинку позивача, що судом оцінюється як відсутність у неї заперечень щодо викладених у позові обставин та заявленої позовної вимоги, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за ним, суд не стягує їх з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved