Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідач зареєстрована у будинку, який перебуває у власності Позивача, за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше п`яти років, тому просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце розгляду справи була повідомленау встановленому законом порядку, надіслала заяву до суду з проханням про розгляд справи без її присутності, проти заявлених вимог не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві просив суд розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Будинок [ADDRESS] перебуває у приватній власності позивача, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2012 р. за реєстровим № 1604 та Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №32229766 від 02.11.2012 р. З довідки про склад сім`ї № 4989, вбачається, що у вказаному будинку з 05.12.1997 зареєстрована відповідач - [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою позивача, що підтверджується свідоцтвом про її народження. Відповідач не проживає у даному житловому приміщенні більше п`яти років, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 07.10.2019.року, згідно якого зі слів сусідів відповідач близько п`яти років не проживає за місцем реєстрації, її особистих речей в будинку не має, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг відповідач не приймає. На теперішній час позивач має намір розпорядитися своїм майном на власний розсуд і реєстрація дочки в цьому перешкоджає. В добровільному порядку вона знятися з реєстрації відмовляється. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав з юдин и і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 1 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування, розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у власності будинок, квартиру, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно вимог ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР и члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача. їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з п.34 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386. 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отримання такого рішення необхідне Позивачу для зняття Відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV. Оскільки судом встановлено факт відсутності Відповідача за місцем проживання понад встановлені законом строки, а також суду не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин такої відсутності, то на підставі ст.71 ЖК України суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved