Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача суму заборгованості, мотивуючи позов тим, що 30.12.2016 року [PERSON] отримала від [PERSON], який є її колишнім чоловіком, безпроцентну позику у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн. Зазначену суму, відповідач зобов'язувалась повернути позивачу до 01.06.2017 року. Повторно, 23.03.2017 року відповідач отримала у позику від відповідача суму позики, що становить 2 200 000 (два міліонна двісті тисяч) грн. Вищезазначене підтверджується відповідною договорам безпроцентної позики, підписаної відповідачем власноручно. На даний час, відповідач позичених коштів не повернула ні повністю, ні частково. Таким чином, відповідач, маючи прострочене зобов'язання по поверненню позивачу коштів, не виконує його. Тому позивач просив стягнути суму заборгованості у розмірі В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача подав до суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову просив задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач в призначене судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку. Причини неявки суду невідомі. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, ягі мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики. За умовами договору від 30.12.2016 року сума позики становить 400 000 грн. і підлягає поверненню до 01.06.2017 року. На підтвердження отриманих коштів [PERSON] надала власноруч написану розписку від 05.01.2017 року. Також, на підтвердження укладення договору безпроцентної позики від 23.03.2017 року укладеного між сторонами, [PERSON], було надано розписку від 02.04.2017 року про отримання від відповідача 2 200 000 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем не спростовано доказів позивача та не повернуто кошти у визначений договором строк, свої зобов'язання не виконав, чим порушив права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення суми боргу в розмірі 2 600 000 грн. за двома договорами позики. Відповідно до ст. 141 ЦК України, судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 625, 1046 ЦК України, та

Outcome: approved