Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником 3/4 частин житлового будинку № 36 по вул. Пролетарській у м. Коростишеві на підставі договору дарування від 15 квітня 2015 року укладеного між ним та дарувальниками [PERSON] (передала у власність 1/2 частину вказаного будинку) і [PERSON] (передала у власність 1/4 частину вказаного будинку. У відповідності до ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, припиняється право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до ч.4 вказаної статті у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, оскільки позивач став власником 3/4 частин житлового будинку, то просить визнати за ним право власності на 3/4 частин земельної ділянки за вказаною адресою, яка була передана у власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 16 липня 1998 року і після смерті якої вступив у спадщину її син [PERSON], який в подальшому заповів своє майно [PERSON] та [PERSON]. В ході розгляду справи залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] міськраду. В ході розгляду справи за заявою позивача позовні вимоги останнього в частині встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою залишені ухвалою суду без розгляду. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним договору дарування частки житлового будинку від 15.04.2015 за яким [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] частину житлового будинку № 36 по вул. Пролетарській в м. Коростишеві і цей договір має бути визнаний недійсним, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а ч.1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а під час укладення оспорюваного договору дарувальники знали про те, що земельна ділянка їм не належить та є неоформленою і приватний нотаріус була зобов»язана перевірити статус земельної ділянки перед посвідченням договору дарування. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним, а дарувальники під час укладення вказаного договору дарування замовчували існування обставин, які могли перешкодити вчиненню правочину, а саме щодо належності земельної ділянки іншій особі, тобто правочин вчинений під впливом обману. В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник свої позовні вимоги підтримали, зустрічні позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що позивач є власником 3/4 частин домоволодіння і відповідно має право на перехід до нього права власності і на частину земельної ділянки. Вчиненим правочином ніякі права відповідача-позивача не порушені, щодо обману то такі обставини має доводити сторона правочину, якою не є відповідач-позивач, а тому просять їх позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити за безпідставністю. Відповідач-позивач позовні вимоги за первісним позовом не визнав, свої зустрічні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що при вчиненні оспорюваного договору дарування не дотримано вимог закону щодо з»ясування статусу земельної ділянки, без чого неможливо було посвідчити такий правочин. Також цей правочин вчинений під впливом обману, оскільки дарувальники не повідомили про статус земельної ділянки і ввели в оману обдарованого. Просить відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнав, зустрічні позовні вимоги не визнає, суду пояснив, що на час укладення договору дарування земельна ділянка не рахувалась за відповідачами, обдарованого вони не вводили в оману. Просить первісні позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Від відповідача [PERSON] міськради та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, а тому суд розглянув справу без участі останніх. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, на засадах змагальності в межах позовних вимог, вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Так, судом встановлено, що позивач-відповідач є власником 3/4 частин житлового будинку № 36 по вул. Пролетарській у м. Коростишеві на підставі договору дарування від 15 квітня 2015 року укладеного між ним та дарувальниками [PERSON] (передала у власність 1/2 частину вказаного будинку) і [PERSON] (передала у власність 1/4 частину вказаного будинку). Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 31 серпня 1998 року земельна ділянка, що розташована в м. Коростишеві по вул. Пролетарській,36 площею 0.1370га на даний час зареєстрована на праві власності за померлою [PERSON], після смерті якої вказана земельна ділянка не була переоформлена і рахується за померлою. Вказана обставина сторонами визнається та не оспорюється. У відповідності до ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, припиняється право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до ч.4 вказаної статті у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, оскільки позивач набув права власності на 3/4 частин житлового будинку за вищевказаною адресою, то відповідно до останнього переходить право власності на 3/4 частин земельної ділянки за вказаною адресою. Зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак відповідачем-позивачем не доведено, що оспорюваним договором дарування порушуються його права чи інтереси, оскільки останній не є стороною договору і так само є спадкоємцем майна після померлого [PERSON], як і дарувальники за вказаним договором, та має можливість оформити свої права на відповідну частину житлового будинку та частину спірної земельної ділянки, які він до цього часу не оформив. Також, відповідно підстав зустрічних позовних вимог щодо вчинення правочину під впливом обману, то як роз»яснено в п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, а відповідач-позивач не є стороною оспорюваного договору дарування і відповідно не має права доводити обставини щодо вчинення правочину під впливом обману. Спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 16 липня 1998 року і після смерті якої вступив у спадщину її син [PERSON], який в подальшому заповів своє майно [PERSON] та [PERSON], тобто вимоги за первісним позовом щодо відповідача [PERSON] міськради задоволенню не підлягають, так як останні не є власниками чи користувачами спірної земельної ділянки. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] по 406 грн. з кожного сплаченого судового збору Враховуючи викладене,

Outcome: partial