Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить встановити факт своєчасного прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO], та визнати за ним право в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO], а саме: на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS], вартістю 62657 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька фактично прийняла його матір [PERSON], так як вона проживала разом з батьком, але на себе не встигла переоформити, так як хворіла і [INFO] померла. З батьками проживав його брат [PERSON], який помер [INFO]. Він є спадкоємцем першої черги за законом, спадкоємців, які мають обов'язкову частку у спадщині, не має. Спадщину у вигляді домоволодіння після смерті матері він фактично прийняв, так як проводив поховання батьків, після смерті матері користується її речами, предметами домашньої обстановки та вжитку, проводить ремонт будинку та господарських споруд, благоустрій двору, до цього часу користується городом. Але за життя батьки не отримали правовстановлюючих документів на будинок, тому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.12.2017 відкрито загальне позовне провадження у зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання. 23 січня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 12 березня 2018 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] Позивач в судовому засіданні наполягав на позовних вимог з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести на розсуд суду. Третя особа в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог, пояснив, що після смерті батька [PERSON] прийняв спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) у колективній власності КСП ім. Ілліча розміром 6,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, майнового паю та нарахованих дивідендів на пайовий фонд майна КСП ім. Ілліча, СПК «Слобожанський». Спадщину після смерті матері [PERSON] він не приймав та приймати не бажає. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Осинове Новопсковського району Луганської області помер батько позивача [PERSON], який проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 28.08.1998 Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 22.06.1964. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з: домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], головою якого він був відповідно до довідки виконавчого комітету Новопсковської селищної ради Новопсковської територіальної об'єднаної громади Луганської області за вих. № 914 від 22.03.2017; права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Ілліча, с. Осинове Новопсковського району Луганської області, розміром 6,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 16.12.1996; майнового паю та нарахованих дивідендів на пайовий фонд майна КСП ім. Ілліча, СПК «Слобожанський», с.Осинове, Новопсковського району Луганської області, що належав йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] від 20.11.2003. З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, суд вважає, що до вимог позивача про визнання права на майно в порядку спадкування за заповітом мають застосовуватися положення ЦК УРСР 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 рок у визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була чинною на час виникнення спірних відносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Судом встановлено, що у відповідності до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON]. Після смерті [PERSON], померлого [INFO], Новопсковською державною нотаріальною конторою 25.11.2003 заведена спадкова справа № 3103918 (номер у нотаріуса 414/04), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №51295984 від 20.03.2018. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51295793 від 20.03.2018, [PERSON] заповіт не складав. Матеріалами справи встановлено, шо на частину спадкового майна після смерті [PERSON], а саме: у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча, с. Осинове Новопсковського району Луганської області, розміром 6,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), майнового паю та нарахованих дивідендів на пайовий фонд майна КСП ім. Ілліча, СПК «Слобожанський», с.Осинове, Новопсковського району Луганської області, державним нотаріусом на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВАР № 642765 від 25.11.2003, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №51295984 від 20.03.2018. В судовому засіданні встановлено, що іншу частину спадкового майна після смерті [PERSON] у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], отримала його дружина [PERSON], оскільки фактично вступила в управління та володіння вказаним спадковим майном. Зазначені обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Новопсковської селищної ради Новопсковської територіальної об'єднаної громади Луганської області за вих. № 914 від 22.03.2017, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що добре знали сім'ю [PERSON], та підтвердили, що [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] вступила в управління та володіння домогосподарством за вказаною адресою, та проживала там до своєї смерті [INFO]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO], стала [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 22.06.1964. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]; права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Ілліча, с. Осинове Новопсковського району Луганської області, розміром 6,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 16.12.1996; майнового паю та нарахованих дивідендів на пайовий фонд майна КСП ім.Ілліча, с.Осинове, Новопсковського району Луганської області, що належав їй на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] від 20.11.2003. Судом встановлено, що у відповідності до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO], є її діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті [PERSON], померлої [INFO], Новопсковською державною нотаріальної конторою 15.12.2003 була заведена спадкова справа №3239337, (номер у нотаріуса 446/03), та на частину спадкового майна позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча, с.Осинове Новопсковського району Луганської області, розміром 6,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), майнового паю та нарахованих дивідендів на пайовий фонд майна КСП ім. Ілліча, с.Осинове, Новопсковського району Луганської області. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом від серії ВВА №449253 від 15.12.2003, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №51295881 від 20.03.2018. Вищезазначене дає суду підстави зробити висновок про те, що позивач відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] За таких підстав, вимоги позивача про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], задоволенню не підлягають. Також в судовому засіданні встановлено, що інші спадкоємці після смерті [PERSON], померлої [INFO], - [PERSON] та [PERSON] спадщину не приймали. Крім того, [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно 27.08.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 561 УРСР 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме домоволодіння, позивач звернувся до Новопсковської державної нотаріальної контори, однак постановою нотаріуса від 21.03.2017 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій по оформленню спадкових прав після померлої [INFO] [PERSON], а саме видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказаний будинок. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 року № 7. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті матері, однак не може цього зробити так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно - житловий будинок. Таким чином, позивач позбавлений права оформлення спадщини в інший спосіб. Вирішуючи питання щодо права власності на спірне домоволодіння, суд виходить з наступного. Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], домоволодіння складається з житлового будинку площею 57,8 м2, ганку, літньої кухні, тамбуру, сараю, уборної, погрібу, огорожі. Згідно звіту про оцінку майна від 17.05.2017 ринкова (оціночна) вартість будинку складає 62657,00 грн. Збудовано будинок у 1961 році Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1961 році, тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відтак виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. 29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998. Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1961 році, тобто до набрання чинності Інструкцією. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Отже, у 1961 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція). Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції). Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах. За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з'ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішенні про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Новопсковської територіальної об'єднаної громади Луганської області 22.03.2017 за вих. №914, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS], згідно запису в погосподарській книзі № 13 Осиніської сільської ради до 1998 був [PERSON], а з 1998 по [INFO] - [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON], а з 1998 - [PERSON], що сторонами не оспорюється, проте останні за життя не провели державної реєстрації права власності на зазначений будинок. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після померлої матері [PERSON], спадкоємці, які мають обов'язкову частку у спадщині, відсутні, позивач має право отримати у спадщину зазначене вище домоволодіння. Таким чином, є всі достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння за позивачем. За таких обставин, враховуючи інтереси позивача, а також те, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Outcome: partial