Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNH4КР24460276 від 29.05.2006 року, яка станом на 18.11.2015року становить 18 791,16 грн. В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що відповідно до укладеного договору № DNH4КР24460276 від 29.05.2006 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2 314,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач, в порушення зобов'язань за кредитним договором станом на 18.11.2015 року має прострочену заборгованість - 26 464,23 грн., яка складається з наступного: 3735,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22 729,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 9 044,08 грн, яка була задоволена судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2009 року з відповідача на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить - 17420,15 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,01 грн. - штраф (процентна складова. Отже заборгованість до стягнення становить 18 791,16 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи попереджався заздалегідь та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити. 21.04.11.2016р. відповідач подав до суду письмову заяву, в якій просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із його спливом. Крім того, надав суду довідку УПФ про те, що він отримує пенсію по інвалідності, за судовим наказом про стягнення на користь Приватбанку з квітня 2011 р. по квітень 2015 р. з нього було стягнуто 9 133, 05 грн. на підставі виконавчого документу. Судом були встановлені наступні обставини справи і визначені відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами кредитного договору, укладеного сторонами та ЦК України. Відповідно до договору № DNH4КР24460276 від 29.05.2006 року, укладеного між позивачем та відповідачем, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 314,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.7-11). У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № DNH4КР24460276 від 29.05.2006 року утворилась заборгованість, яка станом на 18.11.2015 року становить - 26 464,23 грн., яка складається з наступного: 3735,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22 729,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 9 044,08 грн, яка була задоволена судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2009 року з відповідача на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить - 17420,15 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,01 грн. - штраф (процентна складова. Отже заборгованість до стягнення становить 18 791,16 грн.(а.с.5-6). Відповідно довідки про розмір відрахувань за період з 01.04.2011р. по 30.04. 2015 р. з відповідача проводились утримання з пенсії, згідно наказу №2-н-4439/09 від 10.06.2009 р. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк»(а.с. 31). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, вислухавши пояснення сторін, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском строку позовної давності за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з тим, згідно положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо). Судом враховано, що позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, яку було задоволено та 09.03.2010 року видано судовий наказ про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 9 044, 08 грн. До суду з позовом позивач звернувся 15.01.2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, в межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки строк позовної давності обчислюється з моменту коли особа дізналась про порушення свого права, суд вважає, що позивач дізнався про порушення свого права 30.05.2008 року, про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с.5 на звороті), з якого вбачається що відповідач порушив умови договору по оплаті тіла кредиту та не сплачував визначеного розміру відсотків за користування кредитними коштами. Потім строк позовної давності було перервано пред'явленням до суду заяви про видачу судового наказу. Судовий наказ на суму заборгованості було видано 10.06.2009 року. Після переривання строки позовної давності починають рахуватися спочатку. За період з 01.04.2011р. по 30.04. 2015 р. з відповідача проводились утримання з пенсії, за виконавчим провадженням про примусове виконання судового наказу №2-н-4439/09 від 10.06.2009 р. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, суд дійшов висновку, враховуючи заяву відповідача щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, що в позові слід відмовити у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Суд вважає, що строки позовної давності для пред'явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором сплили 10.06.2012 року, тобто через три роки після винесення судом наказу №2-н-4439/09. При цьому суд звертає увагу на те, що примусове виконання судового наказу через відрахування з пенсії боргу на користь ПриватБанку не може бути розцінено судом як визнання нового боргу. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed