Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.04.2015 року відповідача було прийнято на роботу до ПрАТ «Райз-Максимко» на посаду консультанта за сумісництвом з окладом 1218 грн. та тривалістю робочого дня 4 год., 30.09.2015 року його звільнено за власним бажанням, в результаті проведеного з відповідачем розрахунку при звільненні встановлено, що у нього виникла заборгованість перед позивачем у звязку з виплатою авансу в рахунок заробітної плати в розмірі 47601,61 грн., за період роботи відповідача з його заробітної плати було відраховано частину виплаченого авансу в сумі 29270,17 грн., сума заборгованості становить 18331,44 грн., позивач позбавлений можливості проведення відрахувань для повернення суми авансу, на листи позивача відповідач не реагує. А тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 18 331 грн.44 коп. та судовий збір в сумі 1378 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та з 01.04.2015 року працював на посаді консультанта за сумісництвом, з 30.09.2015 року звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що стверджується копіями наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідача. З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2015 року відповідачу на зарплатний рахунок було перераховано аванс в рахунок заробітної плати за червень-грудень 2015 року в розмірі 47 601 грн.61 коп., що слідує з довідки від 21.04.2016 року № 146 за підписом генерального директора та головного бухгалтера товариства. Наведене також стверджується розрахунковою відомістю за період з квітня по вересень 2015 року. Перерахування суми авансу підтверджується копією витягу з банківської виписки по рахунку від 23.06.2015 року та копіями витягів із відомостей по нарахуванню заробітної плати № № 152-158 від 23.06.2015 року. В судовому засіданні також встановлено, що під час роботи із заробітної плати відповідача було відраховано частину суми виплаченого йому авансу в розмірі 29 270 грн.17 коп., залишок боргу становить 18 331 грн.44 коп. По даний час відповідач вказану суму коштів не повернув. Згідно з пложеннями ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Як розяснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст.127 КЗпП, суди мають враховувати, що вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил ч.2 ст.233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Як вказано вище в рішенні, відповідач звільнився з роботи за власним бажанням, всю суму отриманого ним в рахунок заробітної плати авансу при звільненні з роботи не повернув, позивач позбавлений на даний час можливості провести відрахування із заробітної плати відповідача, залишок боргу становить 18 331 грн.44 коп. Вказану суму коштів суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача. Доказів на спростування вищенаведених висновків до суду надано не було. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1378 грн.00 коп.

Outcome: approved