Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON]., [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 29.02.2008 р. загальним розміром 91899,92 гривень та судові витрати по справі. Позов обґрунтований тим, що 7.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10004/0497 філії Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 220301911,на підставі якого банком було надано останній кредит у розмірі 168500,00 грн. строком на 20 років зі сплатою 14,2% річних. Проте відповідачка [PERSON] умови договору кредиту належним чином не виконувала, в результаті чого станом на теперішній час виникла заборгованість у розмірі - 91899,92 гривні, яка складається з: заборгованості по кредиту-73475,91 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 18424,01 грн.. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON], між банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 220301911/2 та між банком та [PERSON] було укладено Договір Поруки № 220301911/1; відповідно до умов яких [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом в сумі 91899,92 гривень, а також стягнути з відповідачів судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмір 1378,00 грн. та витрати за надання оголошення у пресі для виклику відповідачів у розмірі 630,00 гривень. Ухвалою судді від 12.07.2016 року відкрито провадження у справі, на підставі ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує. Крім того, просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі за надання оголошення у пресі за виклик відповідачів у розмірі 848,00 гривень. Відповідачі у судове засідання не з′явилися, належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення у пресі - газеті «Урядовий кур'єр». Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу. Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10004/0497 філії - Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 220301911 на придбання житлового будинку та земельної ділянки про надання кредиту у сумі 168500,00 гривень з процентною ставкою 14,20 % на рік, на 20 років, з кінцевим терміном повернення кредиту до 28.02.2028 року /а.с. 3-7/. Відповідно до умов Договору, а саме п. 1.1. Банк надає [PERSON] грошові кошти, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом; п. 1.5 погашення кредиту здійснюється до щомісячно до останнього числа місяця у розмірі 702,08 грн.. Крім того, 29.02.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 220301911/1 до договору кредиту /а.с. 12-13/, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед позивачем по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору у повному обсязі. Також, 29.02.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 220301911/2 до договору кредиту /а.с. 21-22/, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася відповідати перед позивачем по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору у повному обсязі. Вищезазначені договори були підписані сторонами. Форма і зміст договорів відповідають вимогам ст.ст.1054,1055 ЦК України. Позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши кредит у сумі 168500,00 гривень, в свою чергу відповідачка [PERSON] неналежним чином виконувала умови цього договору, про що свідчать вимоги про повернення суми заборгованості, які надсилалися банком на адресу відповідачів /а.с. 39, 42, 43-а/. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою [PERSON] умов договору, виникла заборгованість у розмірі 91899,92 грн, з якої: сума заборгованості за кредитом - 73475,91 грн; сума заборгованості за відсотками - 18424,01 грн. Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачами надано не було. Таким чином, суд вважає, необхідним стягнути з відповідачів суму заборгованості по кредиту за договором про іпотечний кредит № 220301911 від 29.02.2008 року, а саме: 73475,91 грн. - сума заборгованості за кредитом; 18424,01 грн. - сума заборгованості за відсотками, але не у солідарному порядку, як того просить позивач, оскільки згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зміст вказаної норми вбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст.554 ЦК України) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, проте, в цьому випадку ч.3 ст.554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Тобто, в даному випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення суми заборгованості солідарно із [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] із [PERSON]. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з кожного відповідача судовий збір у сумі по 459,33 грн., що складає 1378 гривень та витрати, пов'язані з надання оголошення у пресі для виклику відповідачів відповідно до ст.79 ЦПК України по 280 гривень, що складає 840 гривень.

Outcome: partial