Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду за наведеним позовом. В обґрунтування позовний вимог посилається на наступне. 09.01.2004 року померла її мати [PERSON] Вона постійно проживала та була прописана в житлового будинку по вул. [PERSON] за №704 в с. Тернавка Герцаївського району Чернівецької області. По обліку Тернавської сільської ради станом на 1990-1991 роки дане господарство станом на 15.04.1991 року відносилось до категорії дворів колгоспного типу. На той час в даному домоволодінні були прописані вона та її мати як голова двору, а отже майно перебувало у спільній сумісній власності та частки кожного члена колгоспного двору були рівними. Враховуючи наведене, [PERSON] належала ? частка спірного домоволодіння. 16.02.1997 року [PERSON] склала заповіт №05, яким заповіла на випадок своєї смерті на все своє майно на користь позивачки. Остання прийняла спадщину. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, мотивуючи відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Просила визнати право приватної власності на ? частку вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері та на ? частку житлового будинку в порядку набуття. До початку розгляду справи по суті позивач подав до суду заяву в порядку ст. 31 ЦПК України, посилаючись на наступне. Спірне домогосподарство по обліку сільської ради до 1990-91 р.р. відносилось до категорії дворів робочого типу. В даному дворі на той час були прописані позивачка та її мати [PERSON] як голова двору, а отже дворогосподарство належало її матері. Так як вона прийняла спадщину по заповіту після смерті матері, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, у звязку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направляв, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Однак від нього надійшла до суду письмова заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника, також зазначивши що заперечень проти задоволення позову не мають. Суд, дослідивши всебічно та повноцінно матеріали справи, встановив наступні обставини справи. 09.01.2004 року у віці 88 років померла [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з довідок виконкому Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 2923, 2924 від 27.07.2016 року, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] та на момент смерті проживала з донькою [PERSON] та онуком [PERSON], [INFO] Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.55). За життя [PERSON], 16.02.1997 року, склала заповіт на користь [PERSON], яким заповіла їй на випадок своєї смерті все своє майно з чого воно б не складалось і все що буде належати їй по закону на день смерті, який на час відкриття спадщини не змінений та не скасований (а.с.9). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 87/2004 до майна померлої [PERSON] судом встановлено, що позивачка у встановлений законом термін прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою, у звязку з чим спадкування здійснюється по заповіту. Інших осіб які б прийняли спадщину та які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні немає. По даним погосподарської книги Тернавської сільської ради, особовий рахунок №603, станом на 1986-1990 роки, чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON] записаний головою сімї житлового будинку, побудованого 1905 року. Тип двору відносився до суспільної групи господарства «колгоспний». В даному дворі проживали разом з ним його дружина та донька позивачка по справі. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно із частиною першою статті 563 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі смерті члена колгоспного двору спадкування майна двору не відкривається. Так як [PERSON] помер 11.01.1987 року, спадщина на його частку майна у колгоспному дворі не відкрилась. Як вбачається з даних погосподарських книг Тернавської сільської ради станом на 1991-1995 роки, особовий рахунок № 624, тип двору був змінений та віднесений до суспільної групи «робочий». Спадкодавець [PERSON] записана головою двору домогосподарства, що і являється спадковим майном. Згідно даних погосподарської книги станом на 2016 рік, номер обєкта погосподарського обліку 0661-3, дане домоволодіння розташоване по вул. [PERSON], №704, в с. Тернавка Герцаївського району Чернівецької області. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок з господарського будівлями і спорудами, мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.15). Суд, надаючи законну та правову оцінку доказам по справі якими обґрунтовуються підстави позову, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції»). Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) «Погосподарська книга». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Записи [PERSON] в книгах погосподарського обліку в якості голови двору робочого типу станом з 1991 по 2004 роки підтверджує факт належності будинку під № 704 по вул. Емінеску М. в с. Тернавка Герцаївського району Чернівецької області, саме їй (а.с. №19, 20). Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно даних інвентарної справи на будинок спадковий житловий будинок, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 35,90 кв.м., у тому числі житловою площею 18,60 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», криниці №1. Житловий будинок з належними до нього будівлями побудований до 05.08.1992 року, що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не є самочинним, що підтверджується характеристикою будинку, господарських будівель і споруд (а.с.23) та довідкою №56 від 19.07.2016 року фізичної особи підприємця [PERSON] (а.с.24). Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а позивачка в свою чергу прийняла спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved