Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 18.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 99 900 грн. строком до 18.03.2017 року з оплатою по процентній ставці згідно умов договору- 24 % річних, відповідач зобов'язувався повернути вказані кредитні кошти та нараховані відсотки за користування кредитом, однак відповідачем умови кредитного договору не виконані, загальна сума заборгованості перед банком з нарахуванням процентів, комісії, пені станом на 10.02.2014 року становить 117 232 грн. 51 коп. Оскільки боржником умови договору не виконані, то позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнав. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем 18.03.2013 року було укладено кредитний договір № R53700402449В, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 99 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення -18.03.2017 року, що стверджується копією цього договору. За п.4.2 договору, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. В п.4.3 договору передбачено, що кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 18 числа кожного місяця у відповідності до Графіка, який є невід'ємною частиною цього договору, та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Позичальник зобов'язувався повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором. В суді також було встановлено, що позичальник не виконав умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості, який проведено позивачем. Так, згідно розрахунку за позичальником рахується заборгованість за кредитним договором станом на 10.02.2014 року в сумі 117 232, 51 грн., з них: 94601,69 грн.- заборгованість за кредитом, 5302,30 грн.-заборгованість за відсотками, 145,59 грн.- інфляційні втрати за несвоєчасне повернення тіла кредиту, 86,34 грн.-3% річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту, 48,30 грн.-3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, 85,10 грн.- інфляційні втрати за несвоєчасну сплату відсотків, 8190,16 грн.-пеня, 8773,03 грн.-борг по сплаті комісії за користування кредитом. Відповідно до п.5.1 договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як передбачено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Банком направлено письмову вимогу щодо дострокового повернення кредиту на ім'я позичальника 25.10.2013 року, що стверджується копією листа-вимоги та списком поштових відправлень. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки позичальником порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасного погашення кредиту, сплати відсотків за користування грошовими коштами та щомісячної комісії, то суд вважає за можливе стягнути достроково з відповідача на користь позивача вказану вище суму заборгованості. Позивачем в розрахунок заборгованості включено інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну сплату тіла кредиту та відсотків по кредиту. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. А тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вказаних вище коштів суд вважає обґрунтованими. Судом приймається до уваги наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, оскільки його проведено відповідно до індексів інфляції, встановлених Держкомстатом України, а також розрахунок 3% річних з простроченої суми, який відповідачем не оспорювався. Таким чином, суд вважає за можливе прийняти до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Отже, з відповідача належить стягнути на користь позивача 117 232 грн. 51 коп. заборгованості. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме: сплачений судовий збір в сумі 1173 грн. відповідно до платіжного доручення.

Outcome: approved