Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про виділ часток із складу земельних ділянок в натурі, що є у спільній частковій власності сторін по зазначеній цивільній справі, зазначивши, що за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2014 року було визнано право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, площею 0,2350 га (цільове призначення для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства), що розташована на території [ADDRESS], за [PERSON] у розмірі 0,08 га; [PERSON] у розмірі 0,08 га; [PERSON] у розмірі 0,075 га та [PERSON] у розмірі 0,15 га, з правом виготовлення, на кожного окремо, правовстановлюючих документів. Судовим рішенням також було визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,75 га., кадастровий № [NUMBER], цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мархалівської сільської ради Васильківського району Київської області за [PERSON]; площею 2,41 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мархалівської сільської ради Васильківського району Київської області; за [PERSON] у розмірі 0,75 га; [PERSON] у розмірі 0,75 га; [PERSON] у розмірі 0,76 га; [PERSON] у розмірі 0,15 га, з правом виготовлення, на кожного окремо, правовстановлюючих документів. В судове засідання сторони не з'явилися, від них надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняти його судом. Таким чином, з урахуванням всіх викладених обставин суд вважає, що позивач має право на виділення часток із складу земельних ділянок в натурі, що є у спільній частковій власності, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачів по зазначеній справі. На підставі та

Outcome: approved