Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 12.05.2011 року [PERSON] було надано кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 31.07.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 32244,63 гривень. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20.11.2017 року передано справу на розгляд Херсонського міського суду Херсонської області. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2018 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського\~суду Херсонської\~області від 05.01.2018 року прийнято до провадження цивільну справу та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду. Відповідач надав до суду відзив та письмові пояснення, згідно яких просив відмовити у задоволенні зняття відсотків, пені та штрафу. Позивач безпідставно нарахував відсотки на відсотки, а також ніде не вказав згідно чого та як розраховується вся заборгованість. Позивач не надав відповідачу можливості самостійно оплатити даний борг в розмірі 1333,96 грн. Про зміни відсоткової ставки з 27,1 % річних на 36,00% відповідача не повідомляв жодним можливим чином. Анкетою-заявою був встановлений кредитний ліміт у 500 грн. Жодних письмових доказів щодо отримання відповідачем кредиту у розмірі 2000 грн. не надано. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо ознайомлення та розуміння відповідачем Умов, правил та тарифів, котрі діяли на момент підписання відповідачем анкети-заяви, відповідач вважає будь-які посилання позивача на них безпідставними, необґрунтованими та такими, котрі не підлягають врахуванню. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписанні та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідач вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Надав до суду клопотання про застосування позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що 12.05.2011 року [PERSON] було надано кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 31.07.2017 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.05.2011 року становить 32244,63 гривень, що складається із наступного: - 942,43 гривень заборгованість за кредитом; - 25511,65 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3778,90 гривень заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень штраф (фіксована частина); - 1511,65 гривень штраф (процентна складова). Згідно з розрахунком заборгованості, відповідач користувався кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за кредитом та процентами за його користування та інші платежі. Проте відповідач має заборгованість за кредитом, яка до теперішнього часу позичальником не погашена, у зв`язку з чим зобов`язання за договором не виконані в повному обсязі. Відповідач позовних вимог не визнав та заявив про застосування строків позовної давності. Відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку відповідача, платіж за кредитним договором здійснений відповідачем 12.06.2014 року, проте, згідно матеріалів справи 12.06.2014 року було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості у розмірі 21,10 грн. Пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до діючих норм цивільного законодавства строк позовної давності застосовується відносно певного зобов`язання, в даному випадку відносно виниклої кредитної заборгованості, а не відносно строку дії картки. Оскільки строк позовної давності це строк, в межах якого банк може звернутися для захисту свого порушеного права у зв`язку з порушенням строків виконання зобов`язань по повернення кредитних коштів. Дійсно, відповідач в своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в АТ КБ Приватбанк від 12.05.2011 року на отримання кредитної картки із встановленим лімітом кредитних коштів, підписав пункт, відповідно до якого він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку які були надані йому в письмовому вигляді. Також, зазначено, що своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Згідно матеріалів справи, долучені до позовної заяви банком Умови підписані лише АТ КБ «Приватбанк», тоді як підпис позичальника на вказаних умовах відсутній, як і зазначення дати їх підписання. Отже, посилання позивача в позові на те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, про що зазначено в особистій заяві позичальника, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. За вимогами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Матеріали справи не містять договору про збільшення строку позовної давності за спірним кредитним договором, в той час як п.п.п 1.1.7.31, згідно якого позовна давність встановлюються в 50 років та стосується вимог банка про повернення кредиту, сплати процентів за використання кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, міститься в умовах, які не підписані відповідачем (позичальником). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в даних правовідносинах необхідно керуватись нормами закону, які визначають загальний строк позовної давності. Так відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно (невизначених) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Згідно з розрахунком заборгованості, відповідач останній раз погасив заборгованість 12.06.2014 року. Згідно з випискою по рахунку [PERSON] , банком 12.06.2014 року було автоматично списано кошти з рахунку на суму 21,10 грн. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта. Виходячи з наведеного, автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчить про визнання ним свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказ того, що таке списання відбулося за згодою останнього позивачем суду не надано. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року в справі №442/5498/16-ц (провадження №61-37554св18). Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 05.09.2017 року, тобто після спливу строку позовної давності звернення до суду. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав спливу строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем у справі. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed