Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог від 11 червня 2015 року, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 16612,54 грн., а також стягнути понесені ним судові витрати. Позивач вказував, що з відповідачем 26 серпня 2005 року був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримала кредит в сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачем [PERSON] зобовязання за договором порушувались, внаслідок чого станом на 31 березня 2015 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 16612,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7816,28 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6529,00 грн., заборгованості по пені в сумі 1000,00 грн., та штрафів в сумі 500,00 грн. і 767,26 грн., та яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В доповнення до обставин, викладених у позові, [PERSON] пояснив, що з усіма умовами користування кредитом [PERSON] ознайомився в момент підписання 26 серпня 2005 року заяви. Строк дії договору подовжувався кожного року, відповідач користувався кредитними коштами, тому й відбувалось підвищення кредитного ліміту. Оскільки [PERSON] до березня 2014 року здійснював повернення кредиту частинами, то його поведінка свідчить про згоду зі змінами тарифів на користування кредитом, які відбувались протягом минулий років, в тому числі встановлення пені за неналежне виконання кредитних зобовязань. За таких обставин, на думку представника [PERSON], Банк має право на звернення до суду з вимогами до відповідача про стягнення грошових коштів та позовна давність по таких вимогах не сплила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні подав письмові заперечення проти позову, в яких вказував на необґрунтованість вимог позивача та пропуск ним строку позовної давності. Так, [PERSON] посилався на відсутність доказів ознайомлення та підписання відповідачем [PERSON] тексту Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною картою, як складовою частиною Договору, укладеного відповідачем з Банком; та пропущення позивачем строку позовної давності, перебіг якої мав розпочатися з 26 червня 2008 року, тобто від дати закінчення строку дій платіжної картки, виданої відповідачеві 26 серпня 2005 року. Наполягаючи на застосуванні наслідків пропуску позовної давності, представник [PERSON] посилався на відповідні обставини, викладені в Увалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях. Додатково до виступу свого представника [PERSON] пояснив суду, що користувався карткою з моменту її видачі, в подальшому картку використовувала його дружина. Але де зараз знаходиться карта він не знає. Гроші потрібні були на лікування членів сім'ї, а заборгованість він сплачує через касу Банку орієнтовно по 200 грн., виходячи зі своїх фінансових можливостей. В судовому засіданні, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне. 26 серпня 2005 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», з заявою про надання йому кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку та погашенням кредитної заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. В поданій до ЗАТ КБ «ПриватБанк» Заяві [PERSON] від 26 серпня 2005 року міститься посилання на те, що така заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. Згідно з п. 6.5. Умов і правил надання банківських послуг [PERSON] був зобов'язаний проводити погашення заборгованості по кредиту, процентам за його використання та оплачувати комісії на умовах, визначених укладеним договором. Договором (п. 8.6. Умов і правил надання банківських послуг) також встановлено, що у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше ніж на 120 днів, він повинен сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми боргу. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг разом з Правилами користування платіжною карткою, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, підписані головою правління ЗАТ КБ «ПриватБанк», але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невідємності від Заяви [PERSON] від 26 серпня 2005 року. Крім того, у Заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умови і правила надання банківських послуг та/або Правил користування платіжною карткою. Більш того, представник позивача під час розгляду справи не надав доказів того, що такі Умови і Правила діяли на час подання відповідачем Заяви від 26 серпня 2005 року. Іншою складовою частиною договору про надання банківських послуг, укладеного 26 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» Заяві [PERSON], є Тарифи. На підтвердження обставин, викладених в позові, представник позивача [PERSON] подав в судовому засіданні примірник довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Представник позивача стверджував, що на час подання відповідачем Заяви від 26 серпня 2005 року в Банку діяли саме ті тарифи, які зазначені в представленій довідці, як типовому бланку Надаючи оцінку такій довідці, суд звертає увагу, по-перше, на відсутність дати та номеру документу, яким така довідка затверджена, та по-друге, на наявність в ній позначки про ознайомлення з фінансовими умовами, за яких надається кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».Так позначка свідчить про те, що кожна фізична особа, яка виявила бажання укласти з Банком договір про надання банківських послуг має ознайомитися з такими умовами та підтвердити це власним підписом. Але позивачем та його представником не надані суду належні і допустимі докази того, що на час подання Заяви від 26 серпня 2005 року діяли тарифи тих виді та розмірів, які вказані в довідці, та відповідач [PERSON] ознайомився з ними під підпис. Таким чином, немає підстав вважати, що Банком отримана згода [PERSON] на укладення договору про надання банківських послуг з урахуванням вищевказаних Умов, Правил і Тарифів, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються лише Заявою позичальника від 26 серпня 2005 року. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Останній платіж на погашення заборгованості по кредиту та процентам [PERSON] здійснив 24 травня 2014 року. Станом на 31 березня 2015 року з боку відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість за кредитом в сумі 7816,28 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом 6529,00 грн. У відповідності до ст.ст. 625, 1049, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і за кредитним договором зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в якості кредиту, користувався ними, що він не заперечував в судовому засіданні, та сплачував проценти за користування кредитом, суд вважає вимогу позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 7816,28 грн. та заборгованості по процентам в сумі 6529,00 грн. обґрунтованою. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафів суд вважає необґрунтованими з наведених вище обставин. Представником відповідача [PERSON] в письмових запереченнях від 28 травня 2015 року заявлено про застосування позовної давності як підставу для відмови у позові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може зверну-тися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встано-влюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календа-рної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежа-ми, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вказував на те, що відповідач своїми діями визнав суму заборгованості, а отже й перебіг позовної давності переривається. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Ті обставини, що відповідач [PERSON] визнав перед позивачем свій обовязок повернення кредиту та сплати процентів, підтверджуються як поясненнями відповідача, наданими в судовому засідання, так і розрахунком заборгованості, в якому зафіксовано погашення відповідачем кредитної заборгованості щомісячними платежами, останній з яких внесений 24 травня 2014 року. З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 24 квітня 2015 року. При таких обставинах, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 7816,28 грн. та заборгованість по процентам в сумі 6529,00 грн. Одночасно з цим, суд на користь позивача частково стягує з відповідача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 210,35 грн.

Outcome: partial