Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь 1730,99 грн. заборгованості по заробітній платі; 10000 грн. моральної шкоди; 8500 грн. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 49,74 компенсацію втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією; індексацію заробітної платив розмірі 20,40 грн., а також кошти за невикористану відпустку в сумі 476 грн. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що з 01.08.2013 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Завод-фірма «Ось». У вересні 2013 року звільнений за власним бажанням. Проте на даний час відповідачем не виплачена позивачу заробітна плата в сумі 1730,99 грн. Окрім зазначеного, з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення, а саме з 01.08.2013 року по дату звернення до суду із даними позовними вимогами, тобто до 07.04.2014 року, таким чином спливло 250 днів. Середня заробітна плата згідно довідки про середню заробітну плату становить 34 грн. Тобто з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8500 грн. Також позивачем зазначено, що в зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати йому спричинена моральна шкода в розмірі 10000 грн., оскільки він має на утриманні дружину-пенсіонерку. До початку судового засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Завод-фірма «Ось» на його користь 49,74 компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією; індексацію заробітної платив розмірі 20,40 грн., а також кошти за невикористану відпустку в сумі 476 грн. залишити без розгляду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.05.2014 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Завод-фірма «Ось» про стягнення заборгованості по заробітній платі в частині вимог щодо стягнення з ТОВ «Завод-фірма «Ось» на користь [PERSON] 49,74 компенсацію втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією; індексацію заробітної платив розмірі 20,40 грн., а також кошти за невикористану відпустку в сумі 476 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно та вчасно, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та заперечень не надавав. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Позивач працював слюсарем механоскладальних робіт в ТОВ «Завод-фірма «Ось» (запис № 17 в трудовій книжці). 01.08.2013 року позивача звільнено відповідно ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Станом на 26.03.2014 року підприємство перед [PERSON] має заборгованість по заробітній платі в сумі 1730,99 грн. за період з липня 2013 року по серпень 2013 року, про що свідчить довідка ТОВ «Завод-фірма «Ось» (а.с. 5). Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід), наданої ТОВ «Завод-фірма «Ось», частка середньої заробітної плати [PERSON] становить 34 грн. (а.с. 6). Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача нарахована, але не виплачена заробітна плата, в розмірі 1730 грн. 99 коп. В силу статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач в уточненні до позовної заяви просив провести середній розрахунок на день ухвалення рішення. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абзацом 3 пункту 3 Постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки про середню заробітну плату, виданої ТОВ «Завод-фірма «Ось», середня заробітна плата позивача за серпень 2012 року по липень 2013 року становить 34,00 грн. Судом на підставі листа Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та розпорядження №920-р від 21.11.2013 року визначено, що період затримки розрахунку з позивачем становить 158 робочих днів. Межею позовних вимог по даній вимозі є 07.04.2014 року. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 07.04.2014 року становить: 158 робочих днів х 34,00 = 5372 грн. Згідно ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватись законодавства про працю. Недотримання вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку з працівником при звільненні, свідчить про порушення норм законодавства про працю України та трудових прав позивача. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, з наступних підстав. Відповідно до довідки про склад сім'ї № 38/3 від 31.03.2014 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Червонозорівець», за адресою: [ADDRESS] проживає: [PERSON], та його дружина, [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до посвідчення, серії [NUMBER] від 10.08.2006 року, виданого Управлінням Пенсійного фонду в м. Кіровограді, [PERSON] є пенсіонеркою (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, належних доказів щодо існування зазначених обставин до суду надано не було. На обґрунтування моральної шкоди, крім іншого позивачем зазначено, що відсутність коштів ускладнювала придбання ліків необхідних при цукровому діабеті. Проте, в судовому засіданні позивач не зміг надати медичні документи, що підтверджують наявність хвороби, про яку зазначено у позові. Не були належним чином доведені інші обґрунтування завданої йому відповідачем моральної шкоди. Сам по собі факт наявної заборгованості по виплаті заробітної плати, без сукупних факторів на підтвердження додаткових зусиль для організації свого життя не є підставою до відшкодування моральної шкоди. За наведеного суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме, що стосується стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільняються. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial