Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив вході судового розгляду та в остаточній редакції просив суд виділити йому в натурі 1/3 частину квартири [ADDRESS] (далі - спірна квартира), з відхиленням від ідеальної долі в бік зменшення його частини згідно другого варіанту виділу, вказаним у висновку судово-будівельної експертизи від 22.12.2014р., а саме: частину ванної кімнати «10» площею 2,4 м.кв., частину житлової кімнати «7» площею 10,8 кв.м., житлову кімнату «9», площею 10,8 кв.м.; стягнути з відповідачів 1342,36 грн. в якості компенсації вартості частини квартири. В обґрунтування позову послався на те, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.13.2008р. [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] загальною площею 97,5 м.кв. З моменту отримання права власності позивач постійно проживає у кімнаті №3 вказаної квартири, однак відповідачі створюють йому перешкоди в користуванні власністю, у зв'язку з чим він просить виділити в натурі належну йому частку. Відповідачі звернулися до [PERSON] з зустрічним позовом, в якому просили припинити право власності [PERSON] на 1\\3 спірної квартири та стягнути на його користь грошову компенсацію за належну йому частку в розмірі 109 066,67 грн.; визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності на 1/6 вказаної квартири за кожним; усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення та зняття його з реєстраційного обліку. В обґрунтування зустрічного позову послалися на те, що вони з відповідачем не є членами однієї сім'ї, він не приймає участі в утримання спільної власності, створює конфліктні ситуації; виділ частки в натурі є технічно неможливим; вартість 1/3 частки спірної квартири була визначена суб'єктом оціночної діяльності та внесена на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, в ньому наведених, порти зустрічного позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] іншого житла не має. Представник відповідачів проти первісного позову заперечував, та просив задовольнити зустрічний позов з підстав, в ньому наведених. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та надані докази, суд приходить наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.13.2008р. [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] загальною площею 97,5 м.кв. (а.с.5). Відповідно до ст. 369, 370 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Для з'ясування технічної можливості визначення виділу належної [PERSON] частки, по справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку експерта № 10776 від 22.12.2014 року, експертом запропоновано два варіанти порядку розподілу квартири з відступом від ідеальних часток співвласників та здійсненням переобладнань (а.с. 87-96). Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Статтею 152 ЖК УРСР передбачено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» судам роз'яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК УРСР). Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З метою реалізації принципу змагальності судом неодноразово роз'яснювалось особам, які беруть участь у справі, положення ст..10 ЦПК України, їх права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Разом з тим, позивачем так і не було не було надано дозволу виконкому місцевої ради на перепланування і переобладнання спірної квартири, у зв'язку з чим суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо заявлених зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного. З наданого суду свідоцтва про право власності на житло від 17.13.2008р., [PERSON] [PERSON] та [PERSON] належить спірна квартира на праві спільної сумісної власності. Звітом незалежної оцінки вартості нерухомого майна суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] від 14.08.2014р. визначено дійсну ринкову вартість спірної квартири, та вона складає - 327 200 грн. (а.с.60-65) Відповідно до частини 2 статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Також суду надано квитанцію №1102 від 01.09.2014р., з якої вбачається, що [PERSON] внесено 109 066, 67 грн. на депозитний рахунок Червонозаводського районного суду м.Харкова (а.с.46б) Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 369, 370 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. В судовому засіданні [PERSON] категорично заперечував проти отримання компенсації за належну йому 1/3 частку спірної квартири, посилаючись на те, що іншого житла він не має. Відповідно до частини 1 статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 4 жовтня 1991 року виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник у будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Статтею 365 ЦК України передбачено, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається крім інших зазначених у ній випадків, також у тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. З наданих суду доказів та пояснень [PERSON] вбачається, що позбавлення його права власності на спірну квартиру спричинить йому істотну шкоду, оскільки іншого житла він не має. Крім цього, відсутні підстави вважати частку [PERSON] незначною. Згідно висновку експерта виділення частки [PERSON] в натурі є можливим за умови здійснення технічних переобладнань. За таких обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають до задоволення. Кошти, внесені [PERSON] згідно квитанції від 11012 від 01.09.2012р. на депозитний рахунок суду в сумі 109 066,67 грн., підлягають поверненню. Долю процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed