Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 21.10.1988 року між ним та відповідачем [PERSON] на Товарній біржі «Альтер-Его» був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці площею 1 151,0 кв.м. 21.10.1998 року зазначений договір був зареєстрований в Херсонському ДБТІ за реєстраційним номером № 2477. На момент укладення зазначеного договору купівлі-продажу нотаріальному посвідченню він не підлягав, про що і було зазначено у договорі. Просить суд визнати дійсними: договір купівлі - продажу від 21.10.1998 року №2885 домоволодіння [ADDRESS] , визнати за ним право власності на вказане домоволодіння. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області 03.02.2021 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦКУРСР (в редакції 1963 р.), яка діяла на день виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до положень ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом установлено, що 21.10.1998 року між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності від 24.07.1997 року за р. № 1-1072 діяла [PERSON] , та [PERSON] на Товарній біржі «Альтр-Его» був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , згідно до якого позивач сплатив відповідачу вартість домоволодіння відповідно до договору у розмірі 5 598 грн. У свою чергу відповідачем були передані правові документи на зазначене домоволодіння. Згідно до п. 13 договору купівлі-продажу в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 21.10.1998 року, реєстраційний номер № 2477. З моменту укладення договору [PERSON] повністю прийняв спірне домоволодіння у власність, несе усі необхідні витрати по його утриманню та проводить необхідні поточні ремонти. Однак, на теперішній час позивач не має можливості реалізувати своє право як власника, а саме здійснити реєстрацію права власності на вказаний будинок, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Згідно до статті 47 ЦК України (в чинній редакції 1963року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право укладати договори купівлі продажу і реєструвати їх на товарній біржі, передбачено ст.15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХП від 10.12.1991року. Однак, реєстрація договору на товарній біржі не може замінити його нотаріального посвідчення, проте нотаріально посвідчити угоду сторони не можуть, оскільки біржовий договір вже зареєстрований в органах технічної інвентаризації. Враховуючи, що при укладенні договорів купівлі продажу домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що ними визнається і не заперечується, а після укладення договору, домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами було передано покупцю [PERSON] , яким він користується до теперішнього часу, однак укладення договору, посвідченого біржою не є належним документом, що підтверджує право власності покупця на нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що порушене права позивача підлягає поновленню, шляхом визнання укладеного договору дійсним. Щодо позовних вимог про визнання права власності на домоволодіння, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право власності позивача не оспорюється, правовстановлюючий документ на домоволодіння не втрачений. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 128, 153, 224, 227 ЦК України (в редакції 1963року, чинного на час виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про товарну біржу»,

Outcome: partial