Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 23.11.2010 року Головою Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політки було видано наказ №811-к про припинення державної служби його (позивача) на посаді заступника начальника Головного Дніпропетровського обласного управління у справах захисту прав споживачів - начальника управління якості послуг та реклами з 23.11.2010 року. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2012 року вказаний наказ було визнано протиправним та скасовано, його поновлено на посаді з 23.11.2010 року та стягнуто з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2010 року по день поновлення на роботі в сумі 114857 грн. 10 коп. Постанову звернуто до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 4616 грн. 76 коп. Кошти в сумі 114857 грн. 10 коп. було стягнуто з відповідача та ним отримано. Проте на посаді його було поновлено лише наказом Голови Держспоживінспекції №370-к від 29.11.2013 року. Наказом Голови Держспоживінспекції №379-к від 03.12.2013 року його було звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. При цьому, відповідач не повідомив його письмово про нараховані при звільненні суми до виплати та 30.12.2013 року перерахував йому 229 грн., а решту (заробітну плату, компенсацію за невикористані відпустки, матеріальну допомогу) так і не виплатив. На підставі цього, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з 02.12.2013 року по 03.12.2013 року в сумі 221 грн. 42 коп.; грошову компенсацію за всі невикористані відпустки за період з 23.11.2010 року по 03.12.2013 року в сумі 32205 грн. 03 коп.; матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціального-побутових питань в сумі 32317 грн. 32 коп.; а також середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення рішення суду, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 225 грн. 21 коп. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні 13.05.2014 оку позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що при звільнені позивачу було виплачено всі належні суми за відпрацьований після поновлення на роботі час. В призначене на 02.06.2014 року судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, враховуючи викладені представником відповідача в судовому засіданні 13.05.2014 року заперечення, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.11.2010 року Головою Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політки було видано наказ №811-к про припинення державної служби [PERSON] на посаді заступника начальника Головного Дніпропетровського обласного управління у справах захисту прав споживачів - начальника управління якості послуг та реклами з 23.11.2010 року. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2012 року, що набрала чинності, вказаний наказ було визнано протиправним та скасовано, [PERSON] поновлено на посаді з 23.11.2010 року та стягнуто з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2010 року по день поновлення на роботі в сумі 114857 грн. 10 коп. Постанову звернуто до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 4616 грн. 76 коп. Разом з тим, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2012 року в частині поновлення [PERSON] на посаді, що підлягала негайному виконанню, своєчасно виконана не була та фактично позивача було поновлено на посаді 29.11.2013 року відповідно до наказу Голови Держспоживінспекції №370-к. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В своєму позові позивач посилався на те, що при звільненні йому не була виплачена заробітна плата за період з 02.12.2013 року по 03.12.2013 року, яка за вказаний період відповідно до розміру його середньоденної заробітної плати в сумі 225 грн. 21 коп., встановленого постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2012 року, повинна складати 221 грн. 42 коп. (225 грн. 21 коп. х 2 дні - 229 грн. виплачених відповідачем 30.12.2013 року). Представник відповідача заперечуючи під час судового засідання 13.05.2014 року проти наявності заборгованості перед позивачем з виплати заробітної плати, будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не надав. В зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині обґрунтованими, погоджується з розрахунком заборгованості наведеним позивачем у своєму позові та приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 02.12.2013 року по 03.12.2013 року в сумі 221 грн. 42 коп. З урахуванням зазначеного є обґрунтованими та відповідно до ст.117 КЗпП України підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, тобто за період з 04.12.2013 року по 02.06.2014 року, в сумі 28601 грн. 67 коп., виходячи із наступного розрахунку 127 х 225 грн. 21 коп., де 127 - кількість робочих днів за вказаний період (20 - в грудні 2013 року, 21 - в січні 2014 року, 20 - в лютому 2014 року, 21 - в березні 2014 року, 22 в квітні 2014 року, 22 - в травні 2014 року, 1 - в червні 2014 року), 225 грн. 21 коп. - середньоденна заробітна плата. Разом з тим, в частині стягнення грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки за період з 23.11.2010 року по 03.12.2013 року та матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2011-2013 роки та 2010-2013 роки, відповідно, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки після звільнення позивача 23.11.2010 року, останнього було поновлено на посаді фактично 29.11.2013 року. Тобто у вказаний період [PERSON] не перебував у трудових відносинах з відповідачем, а тому не набув права на отримання відпустки за вказаний період та, відповідно, на отримання матеріальної допомоги та грошової компенсації за невикористану відпустку. В зв'язку з несвоєчасним поновленням на роботі позивач у відповідності до ст.236 КЗпП України набув права на стягнення середнього заробітку за час затримки та скористався останнім звернувшись з відповідним позовом, який було задоволено постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2014 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 288 грн. 23 коп. Згідно п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 02.12.2013 року по 03.12.2013 року в сумі 221 грн. 42 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial