Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовними вимогами до АТ «УКРСОЦБАНК», третя особа - державний реєстратор Андрусович Олександр Олександрович про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Андрусович Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 45868422 від 07.03.2019, яким проведена державна реєстрація права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» код ЄДРПОУ 30039019 та скасувати запис про право власності № 30612698, за яким право власності на квартиру зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» код ЄДРПОУ 30039019. Суд зазначає, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (пункт58 постанови ВП ВС від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження № 11-377апп18)), а отже належним відповідачем у цій справі є АТ «Укрсоцбанк». Після відкриття провадження у справі до суду звернувся ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та повідомив суду, що ПАТ «АЛЬФА-БАНК» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «УКРСОЦБАНК». Вивчивши надані документи, суд обгрунтовно дійшов висновку про задоволення заяви ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та визнає його належним відповідачем у справі. Також, суд застосовує правовий висновок ВП ВС від 29 серпня 2018 року у справі №686/17779/16-ц де у пункті 51 постанови зазначено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса, прийнятих або вчинених ним під час реалізації функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства приватного (майнового) права у відносинах з іншими особами, нотаріус має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору а отже державний реєстратор у цій справі є третьою особою. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вивчивши матеріали справи, дослідив надані письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступними обставинами. Позивач та третя особа на стороні позивача відповідно до договору купівлі-продажу квартири з [PERSON] від 17 грудня 2007 року стали власниками квартири за адресою [ADDRESS] , що було зареєстровано в Реєстрі права власності на нерухоме майно. В подальшому між Позивачем, третьою особою на стороні позивача та АКБСР «УКРСОЦБАНК» було укладено Іпотечний договір (з майновим поручителем) № 838/4-27/37/8-055 від 16 липня 2009 року. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2012 року у справі № 2029/1254/12 зазначений Іпотечний договір було визнано недійсним. Зазначене судове рішення залишено без змін, згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2013 року та Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року. Відповідно до приписів ст.. 129.1 Конституції України, ст..18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 17 закону «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини недійсності зазначеного Іпотечного договору № 838/4-27/37/8-055 від 16 липня 2009 року та припинення іпотеки, є доведеними у цій справі. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач, не зважаючи на наявність зазначеного судового рішення про яке він був обізнаний, оскільки приймав у справі участь і реалізовував свої процесуальні права, зокрема на оскарження, на підставі недійсного договору, всупереч вимогам закону, задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, що і було зареєстровано державним реєстратором. Відповідно до ч. 1 ст. 2 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 1, 2 і 9 частини другої\~статті 9 Закону № 1952-IV\~державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно і їх обтяженнями;\~приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Держреєстру; здійснює інші повноваження, передбачені цим\~Законом\~та іншими законами України. Відповідно до ст.. 27 зазначеного закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Таким чином, оскільки Іпотечний договір № 838/4-27/37/8-055 від 16 липня 2009 року між Позивачем, [PERSON] та АКБСР «УКРСОЦБАНК» є недійсним і не створює юридичних наслідків, то правомірним буде висновок про неможливість його застосування Відповідачем, в силу приписів ст.. 18, 126 ЦПК України, ст.. 129.1 Конституції України, ст.. 17 закону «Про іпотеку», як підставу для оформлення за собою право власності на квартиру в рахунок виконання основного зобов`язання, а тому суд приходить до висновку, що державний реєстратор не мав юридичних підстав здійснювати державну реєстрацію звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання на нього права власності іпотекодержателю Відповідачу та здійснювати державну реєстрацію права власності на квартиру за Відповідачем. Аналогічний висновок зроблено і в Постанові Великої Палати Верховного суду від 27 березня 2019 року у справі №\~520/17304/15-ц, який підлягає застосуванню в порядку ч. 4 ст. 263 ЦК України. Отже, державна реєстрація права власності на квартиру за АК «Укрсоцбанк», правонаступним якого є ПАТ «АЛЬФА-БАНК» була проведена всупереч чинному законодавству, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищевказане суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved