Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги мотивовано тим, що під час перебування в шлюбі, а саме 12 червня 2015 року за рахунок спільних коштів була набута у спільну сумісну власність на ім`я [PERSON] квартира [ADDRESS] . Що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12 червня 2015 року. На підставі права власності Відповідач зареєструвала своє місце проживання у квартира [ADDRESS] , як спільний власник і дружина Позивача. Що підтверджується довідкою Про місце проживання особи №3660 від 24 квітня 2021року. 04 серпня 2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено змішаний цивільно-правовий договір з елементами договору про зміну правового режиму майна та договору дарування. На підставі цього договору відповідач втратила право власності, а Позивач став єдиним власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування від 04 серпня 2016 року. 10 вересня 2016 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Що потверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10 вересня 2016 року. Після розірвання шлюбу Відповідач фактично звільнила квартиру [ADDRESS] однак відмовляється самостійно змінити місце реєстрації, пояснюючи це особистими причинами. На підставі чого, на думку позивача, після укладання Договору дарування та розірвання шлюбу Відповідач втратила всі правові підстави проживати та мати реєстрацію у вище зазначеному приміщенні. 12 травня 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі. 16 листопада 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягали та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою що під час перебування в шлюбі, а саме 12 червня 2015 року за рахунок спільних коштів була набута у спільну сумісну власність на ім`я [PERSON] квартира [ADDRESS] . Що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12 червня 2015 року. На підставі права власності Відповідач зареєструвала своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] , як спільний власник і дружина Позивача. Що підтверджується довідкою Про місце проживання особи №3660 від 24 квітня 2021року. 04 серпня 2016 року між Позивачем та Відповідачем було укладено змішаний цивільно-правовий договір з елементами договору про зміну правового режиму майна та договору дарування. На підставі цього договору відповідач подарувала, а Позивач став єдиним власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування від 04 серпня 2016 року. 10 вересня 2016 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Що потверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10 вересня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Позивач звертаючись до суду з позовом зазначає, що відповідач після розірвання шлюбу у 2016 році не проживає за вказаною адресою, проте будь-яких доказів на підтвердження даного факту позивачем суду надано не було. Крім того, позовна вимога містить вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на проживання у квартирі [ADDRESS] , проте матеріали справи не містять жодного доказу кому і на якій підставі належить на праві власності вказана квартира. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується ; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Надавши оцінку наявним в матеріалах справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачем не доведеного того факту, що відповідач не проживає у квартира [ADDRESS] більше одного року без поважних причин. На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в повному обсязі, у зв`язку із недоведеністю позивачем своїх позовних вимог. Зважаючи на результат розгляду справи, судовий збір покладається на позивача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed