Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідача. В обґрунтування вимог зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням міського майна Маріупольської міської ради від 21.11.1997 року зареєстрованого за номером №3621п, належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], виданого 14.06.2000 року, Першою Маріупольською нотаріальною конторою, він є власником ще 1/8 частин спадкового майна вказаної квартири. Крім нього, власниками вказаної квартири була мати позивача [PERSON], яка також володіла 3/8 частки зазначеної квартири, та відповідач, яка володіла 1/4 частини спірної квартири. [INFO] мати позивача померла. Вказана квартира складається з 4 кімнат загальною площею 79,4 квадратних метра, жилою площею 56,9 квадратних метра. В квартирі мешкає одна відповідач. Відповідач перешкоджає позивачу вселитися в квартиру. На неодноразові звернення не чинити перешкод по вселенню відповідач вказує, що позивачу треба звертатися до суду. Тому позивач вимушений мешкати в іншій квартирі, нести витрати по її утриманню. Він звертався з заявами з приводу дій відповідача до Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області та до прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя. Відповідними листами із вказаних установ йому було рекомендовано звернутися до суду для вирішення вказаного спірного питання. Після отримання відповідей із правоохоронних органів він знову звернувся до відповідача про вселення в квартиру, проте знову отримав відмову. Зазгначає, що у вказаній квартирі залишились речі позивача якими він не має можливості користуватися. Позивач та його представник в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що позивач сам за власним бажанням виїхав з квартири батьків. Вона безпосередньо мешкала у вказаній квартирі. З позивачем у них склалися неприязні стосунки, та між ними часто виникали сварки. Знаходитись разом в одному помешканні у них не мається можливості. Вказувала, що після вступу у спадщину на майно, яке залишилось від матері вона продасть вказану квартиру та сплатить позивачу кошти співмірно його частці у квартирі. Представниця відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнала надала аналогічні за змістом пояснення що і відповідач. Також зазначила, що позивач тривалий час не мешкав у вказаній квартирі. Відповідач за свої кошти зробила ремонт у квартирі. Позивач ніяких витрат на утримання квартири не несе. Зазначала, при цьому, що позивач не просить встановити порядок користування квартирою, а просто просить суд вселити його. Вважала такі позовні вимоги необґрунтованими. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 3/8 частини квартири [ADDRESS] належать позивачу [PERSON], на підставі свідоцтва про права власності на житло від 21.11.1997 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2000 року. Відповідач є власницею 1/4 частини квартири на підставі свідоцтва про право на житло від 21.11.1997 року, виданого управлінням міського майна Маріупольської міської ради. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Зі змісту ч. 2 ст. 386 ЦК України, вбачається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою , може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням того, що позивач має у власності 3/8 частки спірної квартири, а [PERSON] перешкоджає йому користуватися його власністю, для повного та безперешкодного користування належною йому часткою квартири слід його вселити в спірну квартиру. Проте враховуючи, що позовні вимоги позивача з приводу зобов'язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні жилим приміщенням не конкретизовані, зокрема не зазначено, яким чином повинно здійснюватись саме усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом передачі ключей від квартири, або інше, суд приходить до висновку про необхідності відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. При цьому суд враховує той факт, що на час розгляду справи позивач не ставив питання про встановлення порядок користування спірною квартирою.

Outcome: partial