Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

позивач звернувся до суду 05 лютого 2014 року з вимогами до [PERSON] вказавши, що у березні 2010 року до нього звернувся відповідач з метою надання йому юридичної допомоги, у зв'язку з чим 30 березня 2010 року між ними був укладений договір про надання юридичних послуг. Відповідно до п. 2 вказаного договору він зобов'язувався з метою захисту інтересів відповідача скласти необхідні документи, а саме позовну заяву про стягнення коштів з Пенсійного фонду, та безпосередньо захищати інтереси клієнта в суді. Згідно п. 3 договору вартість зазначених послуг становить 300 грн., 50 грн. за кожне судове засідання, а також 20% від суми стягнутої із Пенсійного фонду по рішенню суду. Свої обов'язки по договору він виконав, склав позовну заяву від 11.06.2010 року на підставі чого судом 13.08.2010 року було винесено рішення, яким частково задоволено позовні вимоги [PERSON] Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, управління ПФУ було подано апеляційну скаргу, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області було залишено без задоволення апеляційну скаргу управління ПФУ, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.08.2010 року - без змін. На підставі рішення суду [PERSON] у серпні-вересні 2011 року отримав суму недорахованої основної та додаткової пенсії у розмірі 90139,80 грн., але своїх зобов'язань щодо сплати йому 20% від суми стягнутої з управління ПФУ не виконав. Крім того, відповідач неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань спричинив йому моральну шкоду, оскільки він усвідомлював себе ошуканою людиною, що свою чергу завдало йому душевних страждань та вимагало від нього витрачати додаткові сили на організацію свого життя. Позивач просить на підставі ст.ст. 610, 615, 626-629, 638 ЦК України визнати неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору на надання юридичних послуг від 30.03.2010 року та стягнути з відповідача 20% від суми стягнутої з Пенсійного фонду по рішенню суду від 13.08.2010 р. у розмірі 18027,96 грн., компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 7000 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позові, просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Згідно наданих суду заперечень, вважає, що виконав усі домовленості за договором, оскільки сплатив суму в розмірі 200,00 грн., погоджену умовами договору. Однак рішенням суду було лише зобов'язано управління Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії, жодної вимоги про стягнення конкретної суми грошових коштів у рішенні немає. Тобто позовна заява була по суті немайнового характеру, оскільки вимога була про вчинення дій, а не стягнення конкретної суми. До того ж, позивачем пропущено строк позовної давності, так як після винесення рішення першої інстанції [PERSON] самоусунувся від виконання своїх обов'язків, та не склав заперечення на апеляційну скаргу управління ПФУ, не брав у часті в засіданні при розгляді справи в апеляційному суді Дніпропетровської області. Тобто перебіг строку позовної давності повинен починатися з дати винесення рішення суду першої інстанції - з 13.08.2010 року, строк сплив 13.08.2013 р. Моральна шкода, яку нібито він спричинив [PERSON], не підтверджена ніякими письмовими доказами, тому він просить вімовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі. Представник третьої особи управління Пенсійного фонду України в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заяву, відповідно до якої третя особа при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. У судовому засіданні встановлено, що 30 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого [PERSON] як юрист, зобов'язувався надати необхідну юридичну допомогу у представленні інтересів [PERSON] як клієнта, в установах, підприємствах та судах всіх інстанцій з питання перерахунку пенсії як інваліду другої групи 1 категорії у зв'язку з ліквідацією наслідків ЧАЕС. Відповідно до п. 2 договору, [PERSON] зобов'язувався скласти необхідні документи - позовну заяву про правильність перерахунку пенсії як ліквідатора та потерпілого від Чорнобильської катастрофи та предоставляти інтереси клієнта в суді. Вартість вказаних послуг складає 300,00 грн.; 50,00 грн. на кожне судове засідання, а також 20% від суми стягнутої суми з Пенсійного фонду за рішенням суду (п. 3). Вимагаючи стягнути з відповідача послуг за надання правової допомоги, позивач не надав суду доказів того, що він є фахівцем в галузі права і має право на надання платної юридичної допоги. Ним не надано ні диплому про набуття освіти за фахом правознавство, ні свідоцтво на право заняття підприємницькою діяльностю по наданню правової допомоги чи свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, згідно з додатком. Зазначеною постановою не передбачено отримання винагороди за надання правової допомоги у виді відсотків від суми, яку отримує клієнт за рішенням суду.

Outcome: dismissed