Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 28.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було складено письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку № 37 по вул. Ленінградській в м. Мелітополі. Позивачем були передані власниці будинку грошові кошти в розмірі 16000,00 грн., про що було складено розписку. [PERSON] в свою чергу передала позивачу оригінали правовстановлюючих документів. За попередньою домовленістю, [PERSON] мала право на проживання в спірному будинку до березня 2010 року. В цей час, як вказує позивач, він неодноразово звертався до попередньої власниці будинку з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак в звязку з відсутністю коштів на оформлення документів отримав відмову. 13.01.2010 року [PERSON] занедужала та померла. Влітку 2010 року позивач переїхав до спірного будинку з дозволу сина померлої відповідача по справі. Відповідач по справі звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Після цього в 2015 році відповідач по справі виїхав на заробітки, однак залишив нотаріально посвідчену довіреність на дружину [PERSON] на оформлення спадщини та розпоряджання майном. В судове засідання сторони не зявилися, однак від позивача та представника відповідача надійшли письмові заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.4 ст.213 ЦК України, якщо за правилами встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами п.2 ст.665 ЦК України у разі невиконання продавцем обов'язку передати майно (товар) покупцеві за договором купівлі-продажу, покупець згідно зі ст.622 ЦК має право вимагати відібрання цього майна (товару) у продавця в примусовому порядку і передання йому майна (товару) зі стягненням з продавця збитків, заподіяних несвоєчасним отриманням товару. [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок № 37 по вул.. Ленінградській в м. Мелітополі Запорізької області. Вищевказане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20.03.1993 року, договором дарування від 23.10.1996 року /а.с. 13-14/ 28.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було складено письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку № 37 по вул. Ленінградській в м. Мелітополі. Позивачем були передані власниці будинку грошові кошти в розмірі 16000,00 грн., про що було складено розписку. [PERSON] в свою чергу передала позивачу оригінали правовстановлюючих документів./а.с.7/ На виконання договору, 28.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] також було складено розписку, згідно якої [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в розмірі 16000,00 грн./а.с.8/ 13.01.2010 року [PERSON] занедужала та померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть./а.с. 9/ Відповідач по справі звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Після цього в 2015 році відповідач по справі виїхав на заробітки, однак залишив нотаріально посвідчену довіреність на дружину [PERSON] на оформлення спадщини та розпоряджання майном./а.с.14/ Вищевказані обставини були визнані представником відповідачем. Справжня воля сторін правочину мала на меті укладання договору купівлі-продажу в майбутньому, при цьому покупець виконав усі покладені на нього обовязки, повністю розрахувався з продавцем та вимагав від продавця належного оформлення цього правочину. Отже, суд приходить до висновку, що сторони насправді вчинили правочин з приводу купівлі-продажу належного відповідачу домоволодіння, який оформили у вигляді простої письмової форми та розписки до неї, а тому до вимог чинного законодавства, їх відносини регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін, визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved