Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], колишнього мешканця [INFO] спадкодавця за заповітом від 22 жовтня 1993 року №103. 26 жовтня 1993 року спадкодавець [PERSON] помер. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою с.Черна вул. Шевченка, 21, Виноградівського району. Позивач спадщину прийняв, оскільки для її прийняття звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори. Проте Виноградівська державна нотаріальна контора не може видати позивачу свідоцтво про право власності за заповітом так-як відсутній правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві. За уточненою заявою позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача також в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Розгляд справи проведено відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За матеріалами справи встановлено, що 26 жовтня 1993 року помер [PERSON] (а.с.9-10). Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку 1960 року побудови з надвірними спорудами в с.Черна по вул. Шевченка, 21 Виноградівського району, на який відсутні правовстановлюючі документи, у звязку з чим позивач не може оформити спадщину (а.с.6,26). За життя спадкодавець заповів позивачу все майно що буде йому належати на день смерті (а.с.4). Спадщину позивач прийняв, оскільки звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори (а.с.5). Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 553 ЦК вважається, що спадкоємець відмовився від спадщини, якщо не вчинив жодної з дії, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ст. 1269). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мінюсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та [PERSON] із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте нею шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним нею способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved