Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що з 04.11.2013 р. по 15.09.2014 р. працював на посаді провідного інженера з фізичного захисту ДП «Бар'єр». Починаючи з 01.03.2014 року заробітну плату йому стали виплачувати нерегулярно. Внаслідок чого на 01.09.2014 р. за відповідачем утворилась заборгованість у 22566 грн. 37 коп. Крім заробітної плати мені також не виплачувались відпускні виплати та лікарняні. У зв'язку із цим ним 01.09.2014 р. на адресу ДП «Бар'єр» була направлена заява про звільнення згідно ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України внаслідок порушення власником законодавства про працю, в частині невиплати заробітної плати з 15.09.2014 р. Дана заява була направлена рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. ДП «Бар'єр» даний лист отримали 04.09.2014 р. Йому було вручено наказ № 72/ос від 15 вересня про його звільнення відповідно ч. З ст. 40 КзпП України у зв'язку із систематичним невиконанням правил внутрішнього трудового розпорядку. Діями відповідача йому також було нанесено моральну шкоду, яку він оцінюю в 3000 грн. Просить визнати його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним; скасувати наказ від 15.09.2014 р. № 75/ос про його звільнення; зобов'язати відповідача видати наказ про зміну формулювання причини звільнення на п. 3 ст. 38 КЗпП України з 15.09.2014 р., внести відповідні виправлення до трудової книжки, вказавши: «Звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю»; стягнути нараховану, але не виплачену йому заробітну плату з квітня по вересень у розмірі 22566 грн. 37 коп.; стягнути 8199 грн. 62 коп. компенсації відповідно до ст. 44 КЗпП України при звільненні за ст. 38 КЗпП України; стягнути 1906 грн. 85 коп. компенсації за вимушений прогул з 16.09.2014 р. по 20.10.2014 р. (25 календарних днів) та затримку розрахунку при звільненні; стягнути 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням; стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. У лютому 2015 р. позивач збільшив позовні вимоги в частині компенсації за вимушений прогул та затримку розрахунку при звільненні до 41187,96 грн. В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, відповідач поважність причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 04.11.2013 р. по 15.09.2014 р. позивач працював на посаді провідного інженера з фізичного захисту ДП «Бар'єр». Починаючи з 01.03.2014 року заробітну плату позивачеві стали виплачувати нерегулярно. Внаслідок чого на 01.09.2014 р. за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 22566 грн. 37 коп. Крім заробітної плати позивачеві також не виплачувались відпускні виплати та лікарняні. У зв'язку із цим позивачем 01.09.2014 р. на адресу ДП «Бар'єр» була направлена заява про звільнення згідно ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України внаслідок порушення власником законодавства про працю, в частині невиплати заробітної плати з 15.09.2014 р. Дана заява була направлена рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. ДП «Бар'єр» даний лист отримали 04.09.2014 р. Протягом двох тижнів з 28.08.2014 р. по 12.09.2014 р. позивач знаходився на лікарняному. Частиною 3 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змістом наведеної правової норми працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. 15.09.2014 р. позивачем повторно була зареєстрована заява про звільнення відповідно ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України. Згідно наказу № 72/ос від 15 вересня позивача було звільнено відповідно ч. 3 ст. 40 КзпП України у зв'язку із систематичним невиконанням правил внутрішнього трудового розпорядку. У даному наказі йдеться про те, що причиною звільнення позивача стали: акт комісії ДП «Бар'єр» та доповідні записки заступника директора з науково-технічної діяльності Денисенко В.В. та завідуючого канцелярією Токмакової І.Ю. від 15.09.2014 p. Крім доповідних записок у наказі йдеться про службову записку заступника начальника СБ та АЗ Чорнобривець А.М. від 04.09.2014 p., але не врахувано те, що 04.09.2014 р. позивач знаходився на лікарняному. Щодо наказу № 57/1/ос від 14.07.2014 р. про винесення догани, на який також посилаються у наказі про звільнення, позивачем була подана заява до територіальної інспекції з питань праці для перевірки законності винесення наказу про оголошення догани. Інспекцією була проведена перевірка, встановлені порушення та визнано наказ № 57/1/ос про винесення догани від 14.07.2014 р. незаконним. З 02.04.2014 р. позивач був відсторонений від роботи, його комп'ютер відключений від сервера, йому не давали для виконання жодного документа та йому був заборонений вхід на територію підприємства. Позивачем була написана заява до інспекції з праці - з приводу порушень його трудових прав, у зв'язку із чим інспекцією з праці було визнано протиправним його відсторонення від роботи. По теперішній час повний розрахунок з позивачем не проведений. За змістом ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Станом на 11.02.2015 р. компенсація за вимушений прогул з 16.09.2014 р. по 20.10.2014 р. та затримку розрахунку при звільненні складає 41187,96 грн.. У зв'язку із неправильним формулюванням причини звільнення позивачеві не було виплачено вихідну допомогу, відповідно до звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та ст. 44 КЗпП України, а саме у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку: 8199,62 грн. (розрахунок заборгованості проведений відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати N 100 від 8 лютого 1995 р: (8390,31 грн. (фактична заробітна плата за останні два місяці роботи) : 22 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) х 43 (кількість робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, встановленим відповідно до вимог законодавства) : 2). Крім майнової шкоди, діями відповідача мені також було нанесено моральну шкоду, яку він оцінюю в 3000 грн. Суд приймає таке обґрунтування моральної шкоди та її розміру. Позовні вимоги в частині визнати визнання звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасування наказу від 15.09.2014 р. № 75/ос про його звільнення є зайвими та не підлягають задоволенню В решті позов підлягає задоволенню. При зверненні до суду позивачем сплачено 243,60 грн. судового збору. Вказана сума відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial