Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив та обгрунтовував тим, що він народився [INFO] року. Його батьки: мати - [PERSON] та батько [PERSON] на момент його народження перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] року померла мати, а [INFO] року помер і батько. Внаслідок смерті батьків відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначене домоволодіння було побудовано його батьками власноручно, але оформити право установчі документи за життя їм так і не вдалось. На момент смерті його батьків (далі-спадкодавців) тобто відкриття спадщини, він був спадкоємцем першої черги за законом, який мав право на спадщину та бажав прийняти її. Окрім нього спадкоємцем першої черги за законом була донька померлих [PERSON], тобто відповідач. Інших спадкоємців, які б мали право на спадщину після смерті спадкодавців ані за законом, ані за заповітом - немає. Спадкоємців які б мали право на обов'язкову частку у спадщині також не має. Він вважав себе спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину, у зв'язку з тим, що на момент смерті кожного із спадкодавців проживав разом з ними за адресою [ADDRESS], тобто у будинку який вони власноручно побудували. До того ж, за цією ж адресою і було зареєстровано місце проживання спадкодавців. Тому, після спливу шестимісячного терміну визначеного законом для прийняття спадщини, він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але 06.12.2013 рокудержавний нотаріус першої державної нотаріальної контори Криворізького міського нотаріального округу відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємець на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживав. Але, встановлення вказаного факту не є достатнім для захисту та реалізації його прав на спадщину батьків. Адже, в будь-якому випадку він не зможе оформити свої спадкові права і через те, що спадкодавці за життя не оформили право установчі документи на спадкове майно, що також спором про право. У зв'язку з викладеним, він просить встановити факт про те, що житловий будинок iз господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] до складу якого входять: житловий будинок «А-1» загальною площею 100,5 м.кв. в тому числі із житловою 39,1 м.кв., гараж «Б» площею забудови 25,6 м.кв., сарай «В» площею забудови 16,1 м.кв., вбиральня-літній душ «Г» площею забудови 7,5 м.кв., «№1» огорожа, «№2,3» хвіртки, «І» та «ІІ» замощення - належить померлому [INFO] року [PERSON] на праві власності; встановити факт, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на житловий будинок iз господарськими побудовами та спорудами, розташоване за адресою [ADDRESS], до складу якого входять: житловий будинок «А-1» загальною площею 100,5 м.кв. в тому числі із житловою 39,1 м.кв., гараж «Б» площею забудови 25,6 м.кв., сарай «В» площею забудови 16,1 м.кв., вбиральня-літній душ «Г» площею забудови 7,5 м.кв., «№1» огорожа, «№2,3» хвіртки, «І» та «ІІ» замощення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні вимог позовної заяви. Відповідач - представник виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради міста Кривого Рогу у судовому засіданні надавала пояснення, 19.02.2016 року передала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, у якій просить прийняти рішення згідно чинного законодавства, крім того, до суду були надані письмові заперечення проти позову, в яких представник заперечувала проти позову з наступних причин: по-перше, як виявилося з показань свідків, позивач не єдиний спадкоємець за законом, в сім'ї було четверо дітей, про яких позивач нічого не повідомляє, до розгляду справи ці особи не залучені, і взагалі, невідомо, чи знають вони про спадщину, яку відкрилася та про судовий розгляд справи. По-друге, позивач хоче визнати право власності на самочинно збудоване майно, проте право власності на самочинно збудовані житлові будинки, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. По-третє, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами ст.. 376 Цивільного кодексу України», право на забудову у особи виникає, якщо ця особа є власником земельної ділянки, або землекористувачем на законних підставах, проте, жодного документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку, на якій було збудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS], позивач не надає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову про що також надала суду заяву. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожний окремо в судовому засіданні підтвердили, що позивач дійсно проживав разом з матір'ю [PERSON] та батьком [PERSON], здійснив їх поховання та організував поминальний обід. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідност.256 ч.2 ЦПК Українив судовому порядку можуть бути встановленні інші факти які мають правове значення, при відсутності іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Факт того, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS], підтверджується актом від 20.12.2013 р., поясненнями свідків та відповідачки [PERSON], наданими в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає позовні вимоги у цій частині доведеними і тому необхідно встановити факт, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] року. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 1321 (а.с. 12), [PERSON] записаний батьком позивача. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 659, [PERSON] помер [INFO] (а.с.14). Як вбачається з довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 136294 від 23.10.2014 (а.с. 61),відповідно даних архівної справи, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS], в КП ДОР «Криворізьке БТІ» не зареєстровано. Правовідносини у цій частині регулюються ст.ст.1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, згідно яких у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті. Згідно постанови Першої Криворізької державної нотарільної контори від 06.12.2013 (а.с. 62), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року [PERSON] у зв'язку з пропущенням строку прийняття спадщини, оскільки спадкоємець на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживав. Згідно листа Першої криворізької державної нотаріальної контори від 03.10.2014 за № 2716/01-16 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с. 41-42), після смерті [PERSON] крім позивача з заявами про прийняття спадщини ніхто до нотаріуса не звертався, заповіти не складалися та свідоцтва на право на спадщину на спірне домоволодіння не видавалося. Як вбачається з домової книги [PERSON] та [PERSON] проживали разом з [PERSON] та його дані внесені до вказаної книги. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 03.04.2013 (а.с. 63-93), за результатами проведення технічного обстеження об'єктів житлового будинку «А-1» та господарчих будівель і споруд: гаражу «Б», сараю «В», вбиральні-літнього душу «Г», розташованих на земельній ділянці [ADDRESS], право установчі документи не оформлені, та встановлено, що всі вказані об'єкти відповідають вимогам надійності і можливості його безпечної експлуатації. Крім того, згідно листа архівного відділу Виконкому Криворізької міської ради від 13.11.2015 № 471, в документах архівного фонду «Виконком Центрально-Міської районної Ради народних депутатів» за 1995-1996 роки рішення щодо введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] - відсутнє. Як визначено ВССУ в листі №16.05.2013 № 24-753/0/4-1, та постанові Пленуму ВССУ про судову практику у справах про спадкування - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема в разі відсутності документа, який підтверджує право власності. Відповідно до вимог ст.39 ЗУ «Про градобудівельну діяльність» в Україні заборонено користування (експлуатація) збудованого, але не прийнятого в експлуатацію будинку. Проте, відповідно до листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 01.09.2011 року за N 40-12-2409 «Относительно принятия в эксплуатацию объектов, законченных строительством до 5 августа 1992 года» та листа Державної реєстраційної служби від 12.03.2013 № 95-06-15-13, вбачається, що для оформлення права власності (реєстрації) на збудовані до 05.08.1992 року приватні будинки, гаражі, сараї та інші господарські побудови законодавство не вимагає введення таких об'єктів в експлуатацію та отримання від інспекції державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката відповідності, а для реєстрації права власності на побудови до 05.08.1992 року достатньо технічного паспорту з датою забудови. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] та акту Криворізького бюро технічної інвентаризації, вказаний вище житловий будинок зі спорудами було збудовано у 1957 році та належав йому на праві фактичного користування, що також підтверджується технічним паспортом, виданого на ім'я позивача [PERSON], згідно якого житловий будинок збудовано у 1957 році, гараж та сарай у 1960 році, вбиральню-літній душ у 1990 році. Аналізуючи вище викладене, вбачається, що самочинно побудовані житловий будинок, гараж, сарай та вбиральня-літній душ не підлягають прийняттю в експлуатацію, оскільки вони збудовані до 1992 року. Незважаючи на це, позивач не має змоги отримати правовстановлюючі документи на це майно у позасудовому порядку, оскільки забудовники померли. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності нанерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, суд вважає, що на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], відкрилась спадщина та відповідно до ст. 1264 ЦК України, тому, слід визнати за [PERSON] право власності на дане нерухоме майно як за спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [PERSON]. Враховуючи викладене, на підставі ст.3 СК України, ст.ст. ч. 5 ст. 376, 1222,1223, 1264,1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved