Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори, однак, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій на підставі того, що спадкодавцем за життя право власності на квартиру не було зареєстроване у встановленому законом порядку. Крім того, згідно вищезазначеної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивача мати - [PERSON] та сестра - [PERSON] своїми заявами відмовилися від прийняття спадщини, тому єдиним спадкоємцем за законом першої черги залишився позивач. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та просить його задовольнити. Відповідачі проти позову не заперечують, суду пояснили, що вони відмовились від спадщини на користь позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню. В ході дослідження доказів по справі, судом було встановлено, що копією свідоцтва про смерть, підтверджується факт смерті спадкодавця і момент відкриття спадщини, [PERSON], [INFO] року (а.с.11); копія свідоцтва про народження свідчить, що [PERSON] дійсно батько позивача(а.с.10); З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, яка заключається у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з причини надання спадкоємцем правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру, що підтверджує право власності на це майно спадкодавця, який не зареєстрований у відповідному Державному реєстраційному органі, що суперечить вимогам п.п. 4.14, 4.15, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. (а.с.8-9) Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Крім того права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, на підставі статті 392 ЦК України, передбачає те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів які посвідчують право власності. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно переліку правовстановлюючих документів на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомості, визначеному статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», таким документом може бути рішення суду. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). На підстави ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ЗУ «Про власність», власність набувається на засадах, які не суперечать закону, відповідно до наказу МЮ № 7/5, 2002 року, документом який посвідчує право власності є рішення суду.

Outcome: approved