Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до укладеного договору № 11246908000 від 06 листопада 2007 року, відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 71700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,90 %, в обмін на зобовязання повернути кредит, сплатити проценти. Разом з тим, скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконує умови договору, вказані кошти та проценти за користування ними не повертає, у звязку з чим, станом на 11 лютого 2016 року виникла заборгованість в сумі 39750,79 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 35153,06 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 4597,73 доларів США, а також заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів 22412,13 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 610-612, 629,651, 1054 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по договору кредиту 39\~750,79 доларів США, пеню 22412,13 грн. та судовий збір 15803,92 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив стягнути з відповідача вказані кошти. \~ Представник відповідача за довіреністю в судовому засіданні, яке мало місце 13 квітня 2016 року, позов не визнав, подав заперечення, в яких зазначив, що у банку не було законних підстав надавати відповідачу кредит у валюті, у звязку з чим, вважав договір укладений між сторонами недійсним. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобовязана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено і вказане сторонами не оспорюється, що 06 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк» ), та [PERSON] укладено кредитний договір № 11246908000. На підставі вказаного договору, відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 71700 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 6 листопада 2036 року. Відповідно до п. 4.1 Договору позичальник зобовязувався погашати кредит та сплатити проценти та інші платежі в порядку та в терміни встановлені Договором. Пунктом 1.3.1 Договору сторони узгодили, що за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку відсотки у розмірі 12,90 %. Відповідно до Додатку №1, який є невідємною частиною Договору, та п.1.3.4. Договору, відповідач зобовязувалась щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку та сплачувати проценти з 1 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Разом з тим, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 11 лютого 2016 року відповідач порушила умови кредитного договору, і має прострочену заборгованість в сумі 39750,79 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 35153,06 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 4597,73 доларів США. Зі змісту ч.2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно ст. 1048 цього Кодексу. Аналогічні положення містяться в п.5.10, 7.3. Договору. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] свої зобов'язання, щодо повернення кредиту, процентів за його користування не виконує, на момент розгляду справи позивач має генеральну довіреність Національного банку України на здійснення валютних операцій, суд приходить до висновку, що вимога ПАТ «УкрСиббанк», про стягнення з відповідача вище вказаних сум у іноземній валюті, є обґрунтованою. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Зі змісту ч. 1 ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пунктом 7.1. Договору про надання споживчого кредиту передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів, по будь-якому з грошових зобовязань, сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. Враховуючи, що відповідач порушила встановлені строки платежів як за кредитом так і за процентами, з неї, відповідно до п. 7.1. Договору, має бути стягнена пеня, відповідно до заявлених вимог, за період з 11 квітня 2015 року по11 лютого 2016 року в сумі 22412,13 грн. (863,96 дол. США) Доводи представника позивача, з посиланням на ч.2 ст.215 ЦК України, про те, що кредитний договір між сторонами є недійсним, оскільки позивач не мав права видавати кредит у валюті, суд вважає безпідставними, оскільки на момент укладення договору заборони надання споживчого кредиту в іноземній валюті не було, договір укладено в письмовій формі і він відповідає вимогам законодавства, крім того,з матеріалів справи вбачається, що позивач мав відповідний дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, який згідно з Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженої постановою Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року (діючого на момент укладення договору) є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням викладено, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 15803,92 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved