Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона тимчасово проживає в квартирі №11 в будинку № 18 на вулиці Шкільна (колишня Чекістів) м. Лисичанська, яка належала їй з 2002 року на праві приватної власності, а з 2009 року вона користується сервітутним правом на квартиру. Вищезазначена квартира належить по 1/2 частині в праві загальної часткової власності її дітям\~[PERSON], [PERSON]. Вона зі згоди доньки [PERSON] уклала договір найму з [PERSON], переселенкою з м. Луганська і цей договір не був скасований. Відповідно до п. 3.2.3. вищезазначеного договору найму передбачений обовязок наймача провести ремонт її житла, бо вона не в змозі провести його своїми силами, відновити пошкоджену квартиру, а відповідач відмовляється забезпечити належний стан її житла. Відповідач вже намагався виселити сімю наймача відповідно до рішення суду від 01.04.2015р. в справі № 2/415/70/15, але рішення суду було скасовано рішенням апеляційного суду Луганської області від 14.12.2015р. На підставі викладеного і після збільшення позовних вимог, просила суд: 1) вселити в квартиру №11 в будинку № 18 на вулиці Шкільна (колишня Чекістів) в м. Лисичанську Луганської області [PERSON] з двома малолітніми дітьми; 2) прийняти рішення, яким скасувати виконавчий лист № 2/415/70/15 від 25.05.2015р., виданим на підставі заочного рішення від 01.04.2015 р. № 415/3714/14-ц та 3) зобовязати відділ державної виконавчої служби Лисичанського міського управління скасувати виконавче провадження за виконавчим листом № 2/415/70/15 від 25.05.2015р., виданим на підставі заочного рішення від 01.04.2015 р. № 415/3714/14-ц. Рішенням, що оскаржується,\~ суд відмовив в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~ В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати\~ і ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог, посилаючись на те, що суд дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позову та неправильно застосував до правовідносин\~ сторін норми матеріального права. \~ \~ \~ Сторони та їх представники в судове засідання не з'явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідач заперечень на апеляційну скаргу не надав. Про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені відповідно до порядку, встановленому ч.4 ст.74 ЦПК України. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку правильності застосування судом\~ норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги,\~ апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає\~ частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. В ч. 1\~статті\~\~303 ЦПК України\~зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог\~ ст.ст.11,213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити рішення його без змін,\~ скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або\~ змінити рішення. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України підставами\~ для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин,\~ що мають значення\~ для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповід-ність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими,\~ якщо\~ застосовано\~ закон, який не поширюється на ці правовідносини,\~ або не застосовано закон,\~ який підлягав застосуванню. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~ Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з рішенням Апеляційного суду Луганської області від 14.12.2015р. у справі № 415/3714/14-ц, провадження 22ц/782/795/16, що набрало законної сили та ніким не оскаржувалось, апеляційну скаргу позивача задоволено, а заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01.04.2015 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заявленим вимог. Відповідно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є такими, що не виселені і мають право і надалі проживати у спірній квартирі, а отже їх права як наймачів спірного житла не порушені та не підлягають захисту шляхом подання позовної заяви про їх вселення в спірну квартиру. Право на звернення до суду з позовом про вселення в спірне житло належить саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як користувачам на підставі договору найму і ніяким чином не позивачу, адже шляхом виселення з займаного спірного житла будуть порушуватися права зазначених осіб на право користування спірним житлом, а не право [PERSON] на укладення договору найму. Водночас, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не уповноважували ані [PERSON], ані її представника на захист їх прав та інтересів. На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що право [PERSON] на укладення договору (шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]О.) не порушено, окрім того, обраний спосіб захисту права [PERSON] на укладення договору найму шляхом вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є неналежним. Щодо позовних вимог в частині скасувавання виконавчого листа № 2/415/70/15 від 25.05.2015р., виданого на підставі заочного рішення від 01.04.2015 р. № 415/3714/14-ц, та зобовязання відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління скасувати виконавче провадження за виконавчим листом № 2/415/70/15 від 25.05.2015р., виданим на підставі заочного рішення від 01.04.2015 р. № 415/3714/14-ц, зазначено, що позивачем в порушення вимог\~ст. 60 ЦПК України,\~не надано суду ані копії виконавчого листа\~№ 2/415/70/15 від 25.05.2015р., та не надано\~належних та допустимих доказів щодо відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного виконавчого листа. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані вимоги не є належним способом захисту права на укладення договору найму, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Слід зазначити, що рішення суду першої інстанції не обгрунтоване з нормативної точки зору також суд першої інстанції не врахував всіх обставин по справі. Відповідно до частини другої\~статті 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна, як зазначено у\~статті 391 ЦК України,має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири\~\~№11 в будинку № 18 на вулиці Шкільна (колишня Чекістів) м. Лисичанська, Луганської області.\~\~Згідно договору дарування від 11.06.2009 року [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] 1/2 частку вищевказаної квартири, що підтерджено витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 10.11.2016року.\~\~ Договір найму від 01.10.2014 року укладено між [PERSON], яка діяла із згоди [PERSON], та [PERSON], тобто другий співвласник квартири дав згоду на найм квартири. Позивачем заявлено позов тільки до [PERSON], суд першої інстанції не виконав вимоги передбачені ч.4\~ст.10 ЦПК України\~не вирішив питання щодо залучення до справи в якості відповідача другого співвласника квартири [PERSON]. Суд апеляційної інстанції за своєю ініціативою не може цього зробити. Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в звязку з предявленням позову не до всіх відповідачів. При скасуванні рішення суду з зазначених підстав апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати\~\~предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом до всіх належних відповідачів.

Outcome: partial