Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до укладеного договору від 05 лютого 2013 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з тим, скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконує умови договору, вказані кошти не повертає, у звязку з чим, станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість в сумі 13565,82 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 289,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 9053,94 грн., заборгованості за пенею та комісією 3100,00 грн., а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована складова), та 622,18 (процентна складова). На підставі ст.ст. 526, 530, 610-612, 629,651, 1054 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13565,82 грн. та судові витрати за сплачений судовий збір 1600,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечував. \~ Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи \~за його відсутності не надав. Разом з цим, надав заперечення, в яких зазначив, що позов не визнає, оскільки договір з банком не укладав, кредиту не отримував. Крім того, заявив клопотання про застосування позовної давності, у звязку з чим, просив відмовити у позові. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи \~за його відсутності або якщо \~повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобовязана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 05 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається з анкети-заяви, довідки про умови кредитування, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умов та Правил). На підставі вказаного договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил передбачено, що банк має право в односторонньому порядку змінити тарифи. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію відповідно до умов договору. З умов кредитування вбачається, що позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами, до 25 числа місяця, що слідує за обліковим, у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн.. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Разом з тим, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 31 жовтня 2016 року відповідач порушив умови кредитного договору, має прострочену заборгованість за кредитом 289,70 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9053,94 грн., заборгованість за комісією та пенею 3100 грн.. Відповідно до ч. 1 ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та Правил передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів, по будь-якому з грошових зобовязань, сплатити банку штраф 500 грн. + 5 % від заборгованості. Враховуючи, що відповідача порушив встановлені строки платежів, банк підставно нарахував неустойку у виді штрафів, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил. Твердження відповідача про те, що кредитний договір він не підписував, суд в певній мірі вважає необґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.2 ст.207 правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний\~\~стороною (сторонами). Із заяви позивальника вбачається, що вона підписана відповідачем. Відповідно до змісту заяви, крім самої заяви, договір складається, з довідки про умови кредитування, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність\~\~ прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаний кредитний договір судом недійсним не визнавався. Згідно до виписки по картковому рахунку відповідача, за період з 5 лютого 2013 року по 26 березня 2017 року, останній користувався кредитом та виконував за ним обовязки, зокрема знімав кошти з карткового рахунку та поповнював картковий рахунок. За таких обставини, доводи відповідача, що кредитний договір він не укладав, кредит не отримував, суд вважає голослівними. Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (частина четверта статті 267 ЦК України). Зі змісту ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). З пункту 1.1.7.31 Умов та Правил вбачається, що строк позовної давності за вимогою банку по поверненню кредиту, оплати процентів, винагороди, неустойки, становить 50 років. Виходячи з правового аналізу ст.ст.207, 259 ЦК України, пункт 1.1.7.31 Умов та Правил не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови та Правила не містять підпису позичальника. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила розумів [PERSON], підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови та Правила, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались, позивачем не надано. У заяві ж позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. За таких обставин, суд вважає, що застосуванню підлягає норма, яка встановлює загальний строк позовної давності. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 11 березня 2015 року у справі 6-16цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, суд вважає, що початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником цього зобовязання. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-154 цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З розрахунку заборгованості та довідка по рахунку вбачається, що останній платіж відповідач зробив 30 грудня 2013 року. Враховуючи умови договору, наступний платіж він мав зробити до 25 січня 2014 року, проте, зобовязання не виконав, у звязку з чим, початок позовної давності, для стягнення платежу за грудень місяць 2013 року, необхідно відраховувати з дня невиконання [PERSON] цього зобовязання 25 січня 2014 року. Таким чином, останній день строку, в межах якого позивач може звернутися до суду за захистом свої прав, 25 січня 2017 року. Разом з цим, відповідно до поштової відомості, позивач звернувся до суду 26 січня 2017 року, тобто із пропуском строку загальної позовної давності, враховуючи вище викладене, а також клопотання відповідача про застосування позовної давності, в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed