Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, відповідно до якої просить суд: -Стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі за січень-грудень 2014 року у розмірі 16892,74 грн.; січень-липень 2015 року 18\~858,72 грн.. - Суму заборгованості за час затримки виплати; - Суму оплати за додаткові\~ роботи за січень-грудень 2014 року в розмірі\~ 9600 грн., а також суму оплати за додаткові роботи за січень-лютий 2015 року в розмірі 4350 грн.; - Стягнути суму моральної\~ шкоди в розмірі 9500 грн.. Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не зявився, надавши до канцелярії суду письмову заяву, по якій просить суд позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Відповідач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не зявився. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши\~та проаналізувавши\~матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та такими, що випливають з трудових відносин, у звязку з чим урегульовані положеннями ЦК України та КЗпП України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 03.05.2007 року відповідно до наказу № 37-К від 03.05.2007 року позивача, [PERSON], прийнято на роботу в ДП « [PERSON] Зорі» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України « Укрпрофздоровниця» на посаду інженера зі спостерігання за будівництвом, що підтверджується записом в трудовій книжці. 22.07.2015 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що відповідач ДП « [PERSON] Зорі» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України « Укрпрофздоровниця» в усній формі зобовязався доплачувати позивачу 25 % окладу за додаткові роботи. Сума, яку позивач вирахував за додатково виконані ним, на підставі усної домовленості, додаткові роботи на загальну суму 49\~701,46 грн., які відповідачем не були виплачені на день звільнення. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у \~разі \~порушення \~законодавства \~про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Позивачем не надано до суду підтверджень того, що сума, яку він просить суд стягнути з відповідача була йому нарахована, але не виплачена під час звільнення. Усна домовленість про виплату надбавки не є підставою для її нарахування та виплати, тому суд критично ставиться до такого твердження позивача, як до доказу. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду не можу ґрунтуватись на припущеннях. З наведеного вище суд вважає за необхідне в задоволенні позову в частині стягнення заробітної плати відмовити.Також позивач просить суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 9500 грн.. Згідно п.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Як зазначено\~в \~п.\~9\~Постанови від\~31.03.1995\~р.\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди)\~розмір відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди,\~суд визначає\~залежно від\~характеру та\~обсягу страждань\~(фізичних,\~душевних,\~психічних тощо),\~яких зазнав\~позивач,\~характеру немайнових\~втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино - наслідкового звязку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. З наведеного вище суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за необхідне відмовити в задоволені позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed