Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом (а.с.1-9), та уточненнями до нього (а.с.19-20) та просить постановити рішення яким стягнути на його користь з відповідача Державної казначейської служби України відшкодування матеріальної шкоди 5 830 324.20 гривен, моральної шкоди в розмірі 10 000 000 гривен за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку на його позивача користь з єдиного рахунку Державної Казначейської служби України. Свої вимоги мотивує тим, що 04 липня 2002 року слідчим Болградського РВ УМВС України в Одеській області було порушено кримінальну справу за фактом викрадення зерна з Болградського КХП, в рамках якої 21 серпня 2002 року було затримано його батька, [PERSON], пред'явлено обвинувачення та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, де він знаходився до 10.02.2005 року, допоки не був звільнений з під варти з зали суду ухвалою апеляційного суду Одеської області, якою йому було змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд. За наслідками проведеного розслідування, 04 квітня 2011 року слідчим Слідчого управління ГУМВС України в Одеській області було винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині пред'явленого обвинувачення його батьку [PERSON] у зв'язку з недоведеністю його участі у скоєнні злочинів. Позивач вважає, що оскільки в наслідок незаконних рішень і дій органів досудового слідства, прокуратури Болградського району, його батько [PERSON] незаконно був притягнутий до кримінальної відповідальності і незаконного кримінального переслідування протягом 8-ми років 6-ти місяців і 14-ти днів, з яких незаконно утримувався під вартою 2-а роки 5-ть місяців і 20-ть днів, в зв'язку з чим йому, як сину було завдано матеріальної та моральної шкоди, яка відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», згідно положень Конституції України, норм Цивільного Кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має бути йому відшкодована Державною казначейською службою України за рахунок Державного бюджету України. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.44). Подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.47). Представник позивача [PERSON] - [PERSON], діючий за довіреністю від 03.03.2014 року, зареєстрованою в реєстрі № 1296 (а.с.12) підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні у повному обсязі. Пояснив, що з доводів, викладених в позовній заяві однозначно вбачається порушення прав позивача на освіту, на достатній життєвий рівень, право на працю, право на повагу до приватного сімейного життя та інші права. Позивач будучи неповнолітнім, в силу обставин, що склалися в зв'язку з незаконним кримінальним переслідуванням його батька протягом тривалого часу, позбавлений був усіх життєво необхідних умов для нормального співіснування, освіти, батьківської уваги та інш. Незаконними рішеннями та діями органів прокуратури та слідства відносно батька позивача, йому позивачу було спричинено непоправну моральну шкоду. Відповідач Державна Казначейська служба України повідомлений належним чином (а.с.54), в судове засідання представник не прибув. Будь-яких заяв, пояснень, заперечень до суду не надав. Відповідач Болградський РВ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.45). Відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.46). Надіслав до суду письмові заперечення, згідно яких позов не визнав, просив відмовити. Заперечення обґрунтовував тим, що позивач просить відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, нібито спричинену йому неправомірними діями органів слідства та суду. Вказані правовідносини врегульовані спеціальним Законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», яким передбачена спеціальна процедура, яка позивачем не була дотримана, оскільки позивач не звертався до відповідного органу, який провадив слідчі дії з заявою про визначення розміру та відшкодування шкоди. За наслідками розгляду такої заяви відповідний орган дізнання, досудового слідства … виносить постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди, громадянин відповідно до положень ЦПК України може оскаржити постанову до суду. Крім того, позивач вважаючи себе спадкоємцем [PERSON], вважає майно останнього своїм і вимагає компенсувати вартість такого майна. Однак, [PERSON] не набув права на спадщину і ні за якими обставинами не може в даний момент претендувати на майно свого батька. Батько позивача, [PERSON] у своєму позові, що розглядався Болградським районним судом Одеської області, вже висував вимоги щодо відшкодування цього самого майна (грошових коштів) і з цього приводу є в наявності судове рішення від 24.10.2013 року, справа № 497/565/13-ц, яким [PERSON] відмовлено у відшкодуванні цієї шкоди. Тому його син, позивач [PERSON] тим більше не має будь-яких прав на це майно (а.с.49-51). Прокурор прокуратури Болградського району Одеської області позов не визнав. Пояснив, що відсутні будь-які обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження спричиненої йому як моральної шкоди, так і матеріальної шкоди. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали в межах заявлених вимог, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх учасників в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. Судовим розглядом справи встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] (а.с.10, 11). Постановою слідчого Слідчого управління ГУМВС України в Одеській області, старшим лейтенантом міліції Уштван В.С. від 04 квітня 2011 року кримінальну справу № 17200200060 в частині пред'явлення обвинувачення … [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ст.ст. 26, 27, 191 ч.5 КК України - закрито за недоведеністю участі обвинувачених в скоєнні злочинів (а.с.21-23). Відповідно до листа СУ ГУМВС України в Одеській області від 02.09.2012 року № 4/9939, відомості про скасування постанови про закриття кримінальної справи в частині пред'явлення обвинувачення …. [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.26, 27 ч.5, 191 КК України, винесену слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області Уштваном В.С. від 28.03.2011 року по кримінальній справі № 17200200060 - відсутні (а.с.32). Таким чином, [PERSON] незаконно затримувався та утримувався під вартою, стосовно нього незаконно застосовувались запобіжні заходи. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.10.2013 року (справа № 497/656/13-ц) позов [PERSON] до Державної казначейської служби України, прокуратури Болградського району Одеської області, Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області, ГУМВС України в Одеській області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства та прокуратури - задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь [PERSON], [INFO], суму грошової компенсації матеріальної шкоди у розмірі 119 288.00 гривен та моральної шкоди у розмірі 500 000 гривен, а всього у розмірі 619 228.00 гривен (а.с.13-16). Апеляційний суд Одеської області 10.12.2013 року змінив назване рішення в частині визначення розміру стягнутої на користь [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, а саме стягнув в розмірі 33 865.29 гривен (а.с.56-59). З огляду на дані рішення вбачається, що [PERSON] - батько позивача, самостійно звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового слідства. Відповідно до ч.1 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч.2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, а відповідно до ч.7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом. Таким спеціальним Законом, який визначає підстави виникнення права на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, та порядок відшкодування цієї шкоди, є Закон України N 266/94-ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі Закон). Статтею 5 якого передбачено, що у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди, в тому числі і моральної, у випадках, передбачених цим Законом, у встановленому законодавством порядку переходить до його спадкоємців. В інших випадках право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, має громадянин, якому ця шкода завдана. Вважаю за необхідне зазначити, що у разі суперечності правових норм у підзаконних нормативно-правових актах однакової юридичної сили слід керуватися правовим принципом, відомим з часів римського права: «Lex specialis derogat generali» («спеціальний закон відміняє (витісняє) загальний закон»). Суть цього принципу зводиться до того, що у випадку конкуренції норм загального (generalis) і спеціального (specialis) характеру перевага при тлумаченні і застосуванні повинна надаватися спеціальним нормам. При цьому під загальними зазвичай маються на увазі норми, які регулюють певний вид суспільних відносин, а під спеціальними - які регулюють вид цього роду. Принцип «Lex specialis derogat generali» в доктрині розглядається як пріоритетний по відношенню до принципу переваги наступного закону перед попереднім («Lex posterior derogat lex prior»): презюмується, що наступний загальний закон не відміняє більш раннього спеціального закону аналогічної юридичної сили (lex posterior generalis non derogat priori speciali), якщо про це немає особливого застереження у самому законі. Крім того, згідно з Положенням Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 р. N 6/5/3/41 (далі - Положення), право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди мають громадяни, щодо яких незаконні дії, передбачені ч. 1 ст. 1 Закону, були здійснені після набуття ним чинності, тобто після 16.01.1995 року. Відповідно до п.6 Положення, громадянинові, а в разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений в п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону, ч. 2 ст. 23 ЦК України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також згідно прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема рішень Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» та рішенню «Боцано проти Франції» від 2 грудня 1986 року, які в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. З огляду на викладене, шкода, завдана незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду відшкодовуються громадянину, який був незаконно засуджений і лише після повної його реабілітації, тобто був потерпілим від неправомірних дій. Однак, а ні Закон, а ні Положення не передбачають підстав для відшкодування шкоди близьким родичам (дітям) громадянина, який був незаконно засуджений. Разом з тим статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 13 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України також зазначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу - ч. 3 ст. 16 ЦК України. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України встановлюють, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Так, як вбачається з позову та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, підставою звернення позивача до суду стало те, що він вважав, що його права порушені, внаслідок незаконних дій органів досудового слідства і прокуратури відносно його батька [PERSON] Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обрав спосіб захисту. Суд вважає, що обравши зазначений спосіб захисту, позивач [PERSON] в силу ст. 10 ЦПК України, не довів, а ні правову, а ні фактичну підставу вимог. До правовідносин сторін положення ст. 1167, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» не застосовуються, а ст. 23 ЦК України, на яку посилався позивач як на одну з підстав позову, є загальною нормою, яка встановлює право особи на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення його прав та визначає, у чому моральна шкода може полягати. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, повністю не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 15 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними та необґрунтованими, а тому вони не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed