Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором відступлення права вимоги в розмірі 30000,00 грн. та пеню за прострочення виконання зобов`язань за договором в розмірі 61500,00 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 09.10.2019 в м. Дніпро по вул. Л.Стромцова, в районі будинку 3-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mersedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Кіровського районного суд м. Дніпропетровська від 27.10.2019 у справі №203/3752/19 встановлено вину [PERSON] у спричинені вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність вказаного водія, який скоїв ДТП застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно страхового полісу № АМ/8546046. 10 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір відступлення права вимоги відповідно до умов якого відповідач передав позивачу право вимоги до осіб, відповідальних за спричинення матеріального збитку, заподіяного внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.10.2019. Відповідно до п. 5 Договору відповідач втратив право вимагати від страхової компанії ТДВ «СК «Альфа-Гарант», де застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, та від особи, що винна у ДТП, або від будь-якої іншої особи. В свою чергу позивач зобов`язався відремонтувати власними силами та за власний кошт транспортний засіб Mersedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] . Виконуючи свої зобов`язання за договором позивач за власний кошт відремонтував вказаний автомобіль, пошкоджений у ДТП та сплатив за це 79000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт СТО «ФОП [PERSON] » № 59 від 30.11.2019. Однак, в порушення умов договору відповідач після відступлення права вимоги 16.09.2020 самостійно отримав страхове відшкодування в розмірі 30000,00 грн. та до теперішнього часу не передав позивачу вказану суму грошових коштів. Пунктом 8 договору про відступлення права вимоги визначено, що за неналежне виконання кредитором свого зобов`язання по поверненню отриманого відшкодування за спричинені збитки, передбачено сплату пені в розмірі 1% від отриманої суми за кожен день порушення зобов`язання. Викладені обставин слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Не погодившись із вказаним позовом відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 16.09.2020 він дійсно отримав страхове відшкодування в розмірі 30000,00 грн., які за умовами договору про відступлення права вимоги від 10.10.2019 мав передати позивачу протягом двох днів, тобто до 19.09.2020. В подальшому, 03.11.2020, за домовленістю з позивачем він банківським переводом перерахував отримане страхове відшкодування в розмірі 30000,00 грн. на розрахунковий рахунок ФОП « [PERSON] », якою здійснювались ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля, за платіжними реквізитами, наданими йому позивачем. Позивач не надав жодного документу на підтвердження взаєморозрахунків з ФОП « [PERSON] » за актом виконаних робіт № 59 від 30.11.2019. Крім того, у зв`язку з тим, що він сплатив страхове відшкодування 03.11.2020, прострочення з його повернення виникло лише за період часу з 19.09.2020 по 03.11.2020, тобто за 45 календарних днів, і за такий час, відповідно до умов договору відступлення права вимоги, пеня повинна складати 13500,00 грн. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 40-41). В свою чергу представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що згідно умов договору відступлення права вимоги відповідач зобов`язався повернути отримане страхове відшкодування саме позивачу. Жодних інших домовленостей, додаткових угод, або погоджень між сторонами цього договору щодо сплати заборгованості в інший спосіб, сторонами не узгоджувалось. В іншій частині викладено обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. Також, надав суду документи на підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати у розмірі 7000,00 грн. (а.с. 55-56). Крім того, відповідач подав до суду заперечення, в яких зазначив, що саме позивач просив перерахувати його отримане страхове відшкодування на рахунок ФОП « [PERSON] » (а.с. 63-64). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року справу направлено за підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. 14 червня 2021 року справа надійшла до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська та згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючим суддею Малихіну В.В.. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 липня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні та надав суду пояснення, аналогічні обставинам, що викладені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до наступного висновку. 10 жовтня 2019 року між [PERSON] (кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв та набув право вимоги до осіб, відповідальних (винних) за спричинення [PERSON] матеріального збитку (майнової шкоди), заподіяного йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.10.2019 в м. Дніпро на вул. Л.Стромцова, район буд. 3А за участі автомобіля Mersedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с. 8). За цим договором [PERSON] набув право вимагати від страхової компанії ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплати страхового відшкодування за полісом №АО/8546046, а також від особи, що винна у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди вимагати відшкодування матеріального збитку (п.п. 2-3 Договору). Після підписання даного договору та отримання нотаріально посвідченої довіреності від [PERSON] , [PERSON] зобов`язався відремонтувати власними силами та за власний кошт автомобіль Mersedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] , що був пошкоджений внаслідок ДТП (п. 4 Договору). В той же час, [PERSON] втратив право вимагати від страхової компанії та особи, винної у спричиненні ДТП страхового відшкодування та матеріальних збитків (п. 5 Договору). У разі отримання [PERSON] страхового відшкодування або отримання грошової компенсації від винної особи, [PERSON] зобов`язався протягом 2 днів після зазначених подій передати [PERSON] отримане відшкодування (матеріальну компенсацію) та повідомити про скасування довіреності (п. 7 Договору). За неналежне виконання [PERSON] обов`язку по поверненню отриманого відшкодування за спричинені збитки згідно умов п. 7 цього Договору, [PERSON] зобов`язався сплатити [PERSON] пеню в розмірі 1% від отриманої суми за кожен день порушення зобов`язання з його передачі (п. 8 Договору). 15 жовтня 2019 року, засобами поштового зв`язку, [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, заявою про виплату страхового відшкодування автомобіля Mersedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09.10.2019, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] (а.с. 9-11) . Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с. 12). Згідно квитанції № 0.0.1892607854.1 від 03.11.2020 [PERSON] було сплачено на користь ФОП « [PERSON] » грошові кошти у розмірі 30000,00 грн. Призначення платежу - страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль Mersedes, [NUMBER] (а.с. 42). 07 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до судового експерта товарознавця Дроздова Ю.В. із заявою про проведення експертизи з метою встановлення розміру матеріального збитку, заподіяного [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля Mersedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 09.10.2019 (а.с. 14). Згідно висновку експерта № 2011/19/19 від 13 листопада 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Mersedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] складає 146654,59 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінних складових частин - 79488,16 грн. (68787,47 грн. без ПДВ) (а.с. 15-18). Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №59 від 30.11.2019 ФОП [PERSON] (виконавець) на замовлення [PERSON] виконано відновлювальні ремонтні роботи автомобіля Mersedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] , на загальну суму 79000,00 грн. (а.с. 19). 21 листопада 2019 року [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про здійснення оплати вартості послуг експерта у зв`язку із настанням ДТП у розмірі 1600,00 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] (а.с. 9 зворотній бік). Згідно листа начальника управління захисту прав споживачів фінансових послуг Національного банку України від 21 вересня 2020 року [PERSON] було сплачено страхове відшкодування в розмірі 30000,00 грн. за платіжним дорученням № 11463 від 16.09.2020 (а.с. 20). Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що за умовами п.7 Договору відступлення права вимоги від 10 жовтня 2019 року відповідач зобов`язався передати отримане страхове відшкодування по страховому випадку саме позивачу на протязі двох днів, однак до теперішнього часу ці зобов`язання не виконав. Доводи відповідача про належне виконання умов зазначеного договору суд не приймає до уваги, оскільки сплата 03.11.2020 на користь ФОП « [PERSON] » не передбачена умовами договору, позивач у позовній заяві та його представник в судовому засіданні наполягали на тому, що між позивачем та відповідачем не було угод щодо виконання зобов`язань у інший спосіб, аніж передбачено умовами договору, а відповідачем належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме на прохання позивача ним було перераховано кошти на ФОП « [PERSON] », суду надано не було. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 30000,00 грн. Крім того, умовами договору відступлення права вимоги передбачено відповідальність за невиконання зобов`язання по передачі отриманого відповідачем страхового відшкодування у вигляді пені, розмір якої визначено п.8 Договору від 10 жовтня 2019 року. Відповідно до ч. 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). Враховуючи той факт, що відповідач до теперішнього часу не виконав свого обов`язку по сплаті на користь позивача отриманого страхового відшкодування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні норм ЦК України. В той же час, судом встановлено, що сума нарахованої позивачем пені складає 61500,00 грн., що значно перевищує розмір боргу 30000,00 грн.. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Окрім цього, Рішенням КСУ №7-рп/2013 від 11.07.2013 року встановлено, що вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч. 1, 2ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Передбачається, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний суд зауважив, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої позивачем пені до 30000,00 грн., що дорівнюватиме розміру основного зобов`язання договором, застосувавши до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. Така позиція суду також узгоджується і з правовими висновками, викладеними у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі №6-100цс14. Відповідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого умовами договору обов`язку, внаслідок чого у позивача виникло право стягнення заборгованості та пені, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором відступлення права вимоги у розмірі 30000,00 грн., а також пені у розмірі 30000,00 грн. Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 915,00 гривень. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до чч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, на підтвердження здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано суду копію договору про надання професійної правничої допомоги № 15/7 від 15.07.2021, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Радник», детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару по справі № 175/1511/21 (опис судових витрат сторони на професійну правничу допомогу) від 15.07.2021, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 15/7 від 15.07.2021 про сплату позивачем на користь адвокатського об`єднання адвокатського гонорару у розмірі 7000,00 грн., копію наказу про встановлення розміру вартості професійної правничої допомоги, що надається АО «Радник» № 6ОД від 01.10.2020 та додатку № 1 до вказаного наказу - Тарифи з надання професійної правничої допомоги АО «Радник» (а.с. 57-61). Так, розрахунок вартості адвокатського гонорару містить відомості про види наданої позивачу правничої допомоги, а саме комплексне ведення партнером/адвокатом об`єднання цивільної, господарської, адміністративної справи, або справи про адміністративне правопорушення (перша та друга інстанція). Крім того, у вказаному розрахунку міститься позначка, що вказаний вид правничої допомоги включає в собі весь обсяг необхідної ППД до набрання чинності судового рішення по справі (участь у судових засіданнях, підготовка позовних заяв (зустрічного позову), апеляційних, касаційних скарг, інших заяв по суті справи та з процесуальних питань, тощо). Отже, вказаний документ хоча і має назву «Детальний розрахунок», однак сам по собі не має відображення того, які саме послуги з професійної правничої допомоги були надані позивачу та їх вартість. При цьому, умовами договору про надання професійної правничої допомоги № 15/7 від 15.07.2021 не передбачено фіксованої вартості правової допомоги, натомість передбачено, що при розрахунку вартості юридичної (правничої) допомоги враховується складність справи, час, витрачений адвокатським об`єднанням та його партнерами і співробітниками, спеціалізація, галузь права та обсяг необхідних робіт (п. 5.1 Договору). За таких обставин, детальний опис робіт у даному випадку є обов`язковим, отже у зв`язку з ненаданням позивачем та його представником опису виконаних робіт та детального розрахунку витрат на правову допомогу, суд вважає, що заявлена сума витрат на професійну правову допомогу не підлягає стягненню, оскільки її розмір не є доведеним. Таким чином, вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial