Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що він є власником Ѕ квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.07.2005. Власником іншої Ѕ квартири є його колишня дружина. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/19824/19 від 08.04.2020 встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] , зокрема йому виділено у користування кімнату площею 16.7 кв.м., а відповідачу кімнату площею 11.8 кв.м., у спільному користуванні залишено кухню, ванну, вбиральню, коридор, кладову, лоджію. Зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні належним майном у встановленому за рішенням суду порядку, через, що він позбавлений права на вільне користування та розпорядження належної йому Ѕ частки квартири. На підставі наведеного позивач просить суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні власністю, а саме Ѕ квартири [ADDRESS] та вселити його в квартиру. Ухвалою судді від 28.08.2021 відкрито спрощене провадження у справі. Відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою строк до суду не надходило. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася про причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, крім того шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача на адресу суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/19824/19 від 08.04.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020 співвласниками квартири [ADDRESS] є сторони у справі (а.с.05-06). Вказаним рішенням встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] , зокрема [PERSON] виділено у користування кімнату площею 16.7 кв.м., а [PERSON] кімнату площею 11.8 кв.м., у спільному користуванні залишено підсобні приміщення - кухню, ванну, вбиральню, коридор, кладову, лоджію Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як передбачено статтею 358 ЦК України, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Отже, усі співвласники квартири мають рівні права на користування і володіння, тобто вселення інших осіб має відбувались за взаємною згодою. Реалізація права власності однією особою не може шкодити праву власності іншої особи. Право спільної власності обмежено спеціальними нормами закону, унаслідок чого кожен із співвласників зобов`язаний реалізувати своє право власності з урахуванням прав та інтересів інших співвласників та за взаємною згодою. Судом встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартири [ADDRESS] . З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат.

Outcome: approved