Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 квітня 2018 року між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2018552984, відповідно до якого відповідач отримала кошти у розмірі 21497, 80 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повер-нення кредиту виникла заборгованість, яка станом на 15 квітня 2019 року становить 21649,80 грн., що складається з: 21 497 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2,00 грн.- заборго-ваність за відсотками, 150,00 грн. - плата за пропуск платежів (сума заборгованості за комі-сіями). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, відповідно до якої вимоги позову підтримав, наполягав на його задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Розгляд справи просив проводити за відсутністю даного представника. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та місце розгляду справи належним чином сповіщена, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позовну заяву не надходило. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК Украї-ни. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукоза-писувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. 13 квітня 2018 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту у розмірі 21 497,00 грн. ( а.с.10). Як вбачається з специфікації до кредитного договору, рахунка-фатури, відповідач кошти отримала та використала ( а.с. з.с. 15- 17). Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним догово-ром, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір котрої підтверджується наданим позива-чем розрахунком (а.с. 9). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або вико-нання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`я-зується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 499,80 грн., що складається з: 21 497,80 грн.- заборгованість по тілу кредита, 2,00 грн. - заборгованість по процентах. Суд вважає, що позовні вимоги АТ « ОТП Банк» в частині стягнення заборгованості по комісії задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами На-ціонального банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національ-ного банку України від 10.05.2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кре-дитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкли-кання згоди на укладення кредитного договору тощо). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і вико-нання такого договору. За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) спожи-вачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійсню-ється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих по-треб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінан-совою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Суд, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої не можливе встановлення комісії, що також підтверджується графіком платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 11), відповідно до якого, банком не передба-чено стягнення комісійного збору, отже нарахування заборгованості за комісією є незакон-ним. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог АТ «ОТП Банк» щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі 150,00 грн. і відмовляє у задово-ленні позовних вимог в цій частині. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial