Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить розірвати укладений з відповідачем 29.12.2004 року договір дарування жилого будинку та земельної ділянки розташованих за даресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач фактично не прийняла у дар цей будинок, не проживає в ньому та не дбає про будинок, що створює загрозу безповоротної втрати дарунка, який для позивача має велику немайнову цінність, та є підставою для розірвання договору дарування відповідно до вимог ст. 727 ЦК України, у зв'язку з чим просить визнати за ним право власності на вказаний жилий будинок. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в передбаченому законом порядку, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в передбаченому законом порядку, у відзиві на позов представник відповідача позов не визнав з посиланням на його необгрунтованість та недоведеність й пропуск строку позовної давності за такими вимогами, який просив застосувати. Судом за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості третьої особи залучено ПАТ «Укрсоцбанк». Представник третьої особи: ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в передбаченому законом порядку, у поясненнях на позов представник третьої особи просив у задоволенні вимог позивача відмовити у зв'язку з пропуском останнім строку позовної давності та недоведеності заявлених вимог належними доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають право власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд та його право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст.ст. 626, 629 ЦК України визначають договором домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а також його обов'язковість для сторін договору. Згідно ст.ст. 717, 719, 722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Ст. 727 ЦК України передбачено право дарувальника вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. За ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, згідно ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що 29.12.2004 року між сторонами укладено договір дарування за умовами якого позивач подарував, а відповідач прийняв у дар жилий будинок та земельну ділянку розташовані за даресою: [ADDRESS]. Вказаний договір укладено в письмовій формі, нотаріально посідчено та зареєстровано в передбаченому на той час порядку, що підтверджується самим договором та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно й сторонами не заперечується. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач фактично не прийняла у дар цей будинок, не проживає в ньому та не дбає про будинок, що створює загрозу безповоротної втрати дарунка, який для позивача має велику немайнову цінність. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження заявлених вимог та вказаних обставин позивач та його представник суду не надали. Обгрунтувань поважності причин пропуску строку позовної давності встановленої ст. 728 ЦК України та доказів цього суду також не надано. Відповідач та її представник заперечують вказані позивачем обставини, при цьому також не надають суду доказів на підтвердження своїх заперечень. Разом з тим, з довідки УДМС України в Херсонській області від 10.08.2018 року та копії іпотечного договору від 13.03.2008 року доданого до пояснень третьої особи вбачається, що відповідач тривалий час була зареєстрована в подарованому їй будинку за адресою: [ADDRESS], та передала цей будинок в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 03.03.2008 року. Вказані обставини спростовують доводи позивача, про те, що відповідачем не прийнято в дар нерухоме майно за вказаним договором дарування, а також створення відповідачем загрози втрати дарунка, оскільки уклавши з АТ «Укрсоцбанк» 13.03.2008 року вказаний іпотечний договір відповідачем реалізовано надане їй ст.ст. 6, 317, 319, 627 ЦК України право на укладання передбаченого законом договору та розпорядження належним їй майном. За таких обставин, оскільки позивачем, в порушення вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог та порушення його прав, а досліджені судом докази свідчать про необгрунтованість вимог позивача заявлених фактично з метою уникнути звернення стягнення на майно згідно іпотечного договору укладеного відповідачем, підстав для задоволення вимог позивача суд не вбачає з урахуванням тривалості строку який сплив з моменту укладення спірного договору дарування. При цьому, оскільки позов не підлягає задоволенню заходи забезпечення позову по даній справі відповідно до ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed