Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: Зобов'язати ліквідаційну комісію ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вимоги [PERSON] про виплату на його користь: сум, належних до виплати при звільненні, у розмірі 180660,65 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на день ухвалення рішення у справі; Зобов'язати ліквідаційну комісію ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України виплатити [PERSON]: суми, належні до виплати при звільненні, у розмірі 180660,65 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, на день ухвалення рішення у справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.04.2000 р. [PERSON] прийнято на роботу до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на посаду фінансового директора на підставі наказу №41-к від 05.04.2000р. 02.01.2003 р. позивач був переведений на посаду заступника генерального директора підприємства на підставі наказу №366-к від 29.12.2002 р. 28.10.2013 р. позивачем на ім'я генерального директора підприємства Богданова Л.В. була подана заява про звільнення з роботи з 29.10.2013 р. за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу, зважаючи на необхідність догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного вікута просив здійснити з ним розрахунок. На підставі наказу №339-к від 19.12.2013 р. позивача було звільнено з 29.10.2013 р. за ч. 1 ст. 38 КЗпП. Під час звільнення позивачеві не були нараховані та не були виплачені кошти, належні до сплати при звільненні, не зважаючи на наявність у заяву про звільнення відповідної вимоги. Листом №75 від 27.01.2016 р. відповідач відмовив позивачу у виплаті, посилаючись на лист Головного слідчого управління МВС України від 18.12.2013 р. №13/9/1-11701д. Позивач зазначає, що законодавством України не передбачено такої підстави для не проведення розрахунку при звільнені як лист будь-якого правоохоронного органу та зазначений лист не носить зобов'язального характеру. У зв'язку з чим, на користь позивача підлягають виплаті як грошові кошти, які мали бути нараховані та виплачені під час звільнення, так і середній заробіток за час прострочення виплати цих коштів, а відповідні вимоги мають бути включені до проміжного ліквідаційного балансу відповідача. Ухвалою суду від 04.12.2017 р. була задоволена заява представника позивача про забезпечення доказів у справі, та витребувано у ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України інформацію та копії відповідних документів щодо суми грошових коштів, що підлягали до нарахування та виплати на користь [PERSON] під час його звільнення з посади першого заступника генерального директора державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ згідно з наказом №339-к від 19.12.2013 р. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомило, свого відзиву на позовну заяву не надало. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 05.04.2000 р. [PERSON] прийнято на роботу до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на посаду фінансового директора за переведенням з ЗАО «Інерко-Івест» на підставі наказу №41-к від 05.04.2000р. Наказом №100-к від 01.06.2000 р. [PERSON] переведено на посаду заступника генерального директора з фінансових питань. Наказом №366-К від 29.12.2002 р. позивача переведено на посаду першого заступника генерального директора. 28.10.2013 р. позивачем на ім'я т.в.о. генерального директора ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Богданову Л.В. поштою була направлена заява про звільнення з роботи з 29.10.2013 р. за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу, зважаючи на необхідність догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного вікута просив здійснити з ним розрахунок, що підтверджується копією опису вкладання та копія чеків про відправку. Наказом №339-К від 19.12.2013 р. [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, службової записки заступника генерального директора з правових питань Личова О.В., листа Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2013 р. №13/9/1-11791д. Згідно листа №13/9/1-11701д від 18.12.2013 р., ГСУ МВС України на лист заступника генерального директора з правових питань ДП «Інформаційний центр» Личова О.В. повідомило, що 08.10.2013 р. ГСУ МВС України винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та цього ж дня оголошено розшук [PERSON] в рамках за №42013000000000345 відомості про яке внесені до ЄРДР від 19.09.2013 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 5 ст. 191, та ч. 2 ст. 361 КК України. Щодо надання оцінки правомірності чи неправомірності нарахування заробітної плати [PERSON], а також його звільнення до компетенції досудового розслідування зазначені питання не відносяться. Однак, у зв'язку з підозрою у вчиненні [PERSON] злочину за яким законом передбачена конфіскація майна, а також відшкодування завданих злочином збитків, просили зупинити будь-які виплати останньому до встановлення його фактичного місця знаходження та проживання. На адвокатський запит [PERSON] щодо надання документів та інформації щодо [PERSON], ДП «Інформаційний центр» МЮУ листом №23652/01-09 від 24.09.2015 р. повідомило адвоката, що [PERSON] був звільнений на підставі наказу МЮУ від 20.09.2013 р. №1228/к, на виконання якого був виданий наказ підприємства про припинення трудового договору №139-к від 24.09.2013 р. Середній заробіток останнього за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, складає: 22445,59/36=623,49 грн., де 22445,59 - заробітна плата за 08.2013-09.2013 рр. Середньомісячна заробітна плата за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події складає 13093,29 грн. При звільненні [PERSON] компенсація відпустки не нараховувалась та не виплачувалась у зв'язку з листом ГСУ МВС України від 18.12.2013 р. №13/9/1-11701д. [PERSON] через свого представника [PERSON] надіслав поштою до ДП «Інформаційний центр» МЮУ вимогу від 04.11.2015 р., яка згідно копії рекомендованого повідомлення була отримана 09.11.2015 р., в якій просив сплатити суми, належні йому при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.10.2013 р., вказавши реквізити банківської карти. Листом №75/01-09 від 27.01.2016 р. ДП «Інформаційний центр» МЮУ повідомило [PERSON], що Ліквідаційною комісією ДП «Інформаційний центр» МЮУ було відхилено вимогу про сплату коштів, з огляду на те, що її було повідомлено, про те, що у відповідача відсутні підстави для виплати сум, належних останньому при звільненні, на підставі листа ГСУ МВС України від 18.12.2013 р. №13/9/1-11701д, а тому і не підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.10.2013 р., оскільки відсутній факт прострочення та вини підприємства в цьому. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Проте, як вбачається з матеріалів справи, з позивачем на момент звільнення, не був проведений розрахунок за невикористані дні основної, додаткової та соціальної відпусток. Враховуючи те, що відповідачем на виконання ухвали суду не було надано відомостей про належні виплати позивачу на момент звільнення, суд виходить з розрахунку позивача, та вважає, що вимога позивача про виплату на його користь сум, належних до виплати при звільненні, у розмірі 180660,65 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету міністрів №100 від 08.02.1995 р. Як встановлено під час розгляду справи, позивачу не було виплачені суми при звільненні. Як на підставу не здійснення виплат, відповідач посилався на лист Головного слідчого управління МВС України від 18.12.2013 р. №13/9/1-11701д, проте вказаний лист не є підставою для не проведення розрахунку з позивачем, такі дії відповідача не ґрунтуються на вимогах закону та є протиправними. Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи те, що відповідачем на виконання ухвали суду не було надано інформацію та копії відповідних документів щодо суми грошових коштів, що підлягали до нарахування та виплати на користь [PERSON] під час його звільнення з посади першого заступника генерального директора державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ згідно з наказом №339-к від 19.12.2013 р., суд здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходить із сум зазначених у листі відповідача №23652/01-09 від 24.09.2015 р. У період затримки проведення розрахунку при звільненні з 29.10.2013 р. по 28.02.2018 р. - робочими були 880 днів. Середній заробіток за останні 2 календарні місяці роботи становить 623,49 грн. 623,49 грн. х 880 днів = 548 671,20 грн. - сума, яка підлягає виплаті за час затримки розрахунку. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Ліквідаційної комісії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити дії підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved