Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований відділом ЗАГС м. Красний Луч Ворошиловградської області, актовий запис №726 від 01.10.1988. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.10.1988 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітніх дітей не має. Після реєстрації шлюбу спільне життя з відповідачем не склалося з тієї причини, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим шлюбні відносини між ними були припинені. Протягом тривалого часу вони проживають окремо один від одного, шлюбні стосунки не підтримують, не спілкуються, спільне господарство не ведуть. Зазначає, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, примирення між ними не можливе, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв'язку з чим він звертається до суду. Спору з приводу поділу майна не має. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.08.2018. 13 серпня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.09.2018. Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача відзив на позов, заяв чи клопотань до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 01 жовтня 1988 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 01.10.1988 Відділом запису актів громадянського стану м. Красний Луч Ворошиловградської області, про що складено відповідний актовий запис за № 726. Згідно позовної заяви, неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружжя тривалий час проживає окремо один від одного, шлюбні стосунки не підтримує, спільне господарство не веде, тобто шлюб існує формально, зважаючи на те, що позивач наполягав на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач відзив на позов не надала, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про укладення, шлюбу відповідач у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище «[PERSON]» на прізвище «[PERSON]». Відповідач не заявила вимоги про зміну прізвища на дошлюбне, тому суд має підстави залишити їй прізвище «[PERSON]». У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., понесений ним при зверненні до суду.

Outcome: approved