Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся\~до Корсунь-Шевченківського\~районного суду\~Черкаської області\~з даним\~цивільним позовом\~у якому просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 19.08.2017\~року, право власності на земельну ділянку розміром 1,3707 га, кадастровий номер 7122585800:05:001:0710. Дана позовна заява мотивована тим, що 19.08.2017 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 1,3707\~га, кадастровий номер 7122585800:05:001:0710, розташована на території Нетеребської сільської ради. Померла залишила заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу, який спадщину після смерті [PERSON] прийняв, шляхом подачі нотаріусу в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивач не може, оскільки втрачено оригінал правовстановлюючого документу на неї. Водночас, факт належності померлій [PERSON] земельної ділянки площею 1,3707 га, кадастровий номер 7122585800:05:001:0710, підтверджується даними Державного земельного кадастру. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявилися. Позивач, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд даної справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Фіксування судового процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у засідання не зявився. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову за\~результатами підготовчого\~провадження,\~в порядку,\~встановленому ст.\~207\~ЦПК\~України. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] померла 19.08.2017\~року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР № 306265, виданого 21.08.2017\~року виконавчим комітетом Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. [PERSON]\~за життя,\~відповідно до\~копії державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~І-ЧР\~№ 038138,\~виданого 28.02.2002\~року на\~підставі рішення\~сесії Нетеребської\~сільської ради\~№ 21\~від 20.02.2002\~року,\~належала земельна\~ділянка площею\~1,3707\~га,\~кадастровий номер\~7122585800:00:00:71,\~розташована на\~території Нетеребської\~сільської ради. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~82\~ЦПК України\~суд вважає\~загальновідомим той\~факт,\~що Нетеребська\~сільська радаКорсунь-Шевченківського\~району Черкаської\~областіпісля\~обєднання територіальних\~громад увійшла\~до складу\~Набутівської сільської\~ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Згідно довідки відділу у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10 від 04.08.2017 року кадастровий номер 7122585800:00:00:71 земельної ділянки площею 1,3707 га переведено в статус архівного та присвоєно кадастровий номер 7122585800:05:001:0710. Право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 7122585800:05:001:0710 площею 1,3707 га також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7105842212017 від 02.08.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 98913571 від 29.09.2017 року. Відповідно до копії заповіту від 25.07.2017 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського\~району Черкаської\~області,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 225/2017,\~померла [PERSON]належне їй на день смерті майно заповідала [PERSON] Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернувсь до державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, де заведено спадкову справу № 225/2017, що підтверджується довідкою № 1010/01-16 від 30.10.2018 року. Водночас, постановою вказаного нотаріуса від 30.10.2018 року [PERSON] відмовлено, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 038138, оскільки втрачено оригінал вказаного документу, про що позивачем розміщено оголошення у газеті «Надросся» від 03.08.2017\~року № 45. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Земельного кодексу України (далі ЗК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Положеннями ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно змісту п.п. 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, зокрема земельна ділянка, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином, якщо суть вимоги повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане та враховуючи досліджені судом докази, які подані позивачем, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги, у суду відсутні сумніви про те, що померлій 19.08.2017 року [PERSON] за життя на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1,3707 га, кадастровий номер 7122585800:05:001:0710, яка увійшла до складу її спадщини, та яку, шляхом подачі протягом шести\~місяців з\~дня відкриття\~спадщини заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, що свідчить про наявність підстав для визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного та

Outcome: approved