Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2013 року, від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , на даний час сім`я розпалася, через непорозуміння та конфліктні ситуації, подружжя проживає окремо з березня 2020 року, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому позивач просив розірвати шлюб. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, направили суду заяви-клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач позов підтримав. Відповідач позов визнала в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, за умови, що вони належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Крім того, сторони подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 28.08.2013 року зареєстрували шлюб. Сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони втратили повагу та почуття один до одного, в сім`ї виникали непорозуміння. Сторони з березня 2020 року проживають окремо, відновлювати стосунки не бажають. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1 СК України, завданням Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб. Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 1 цього Кодексу, завданням Сімейного кодексу України є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію сторін щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. Відповідач не подала клопотання про зміну прізвища. На підставі викладеного,

Outcome: approved