Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до [PERSON], про визнання права власності на частку в майні подружжя. Позов аргументував тим, що 28 січня 2011 року між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 078874 виданим Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області. За час шлюбу сторони за спільні кошти придбали наступне майно: - 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: пров. Зоряний, 3, с. Горбанівка, Полтавський район, Полтавська область; - квартиру № 15 у житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Перспективна, 2, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область; - земельну ділянку площею 4,3538 га, призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324083900:00:029:0044, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, Микільська сільська рада, придбану згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2015 року. Право власності на спірне майно на даний час зареєстровано за відповідачкою, що підтверджується правовстановлюючими документами на дане майно. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вимоги ст. 70 СК України визначають, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності і часка позивача в якому складає 1/2 частину, в звязку з чим має право на визнання за ним права власності на належну позивачу за законом частину майна. В судове засідання позивач та його адвокат не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча заздалегідь повідомлялась належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи, зокрема копія оголошення на сайті «Судова влада України». Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2011 року між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 078874 виданим Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області. За час шлюбу сторони за спільні кошти придбали наступне майно: - 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: пров. Зоряний, 3, с. Горбанівка, Полтавський район, Полтавська область; - квартиру № 15 у житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Перспективна, 2, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область; - земельну ділянку площею 4,3538 га, призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324083900:00:029:0044, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, Микільська сільська рада, придбану згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2015 року. Право власності на спірне майно на даний час зареєстровано за відповідачкою, що підтверджується правовстановлюючими документами на дане майно. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вимоги ст. 70 СК України визначають, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності і часка позивача в якому складає 1/2 частину, в звязку з чим має право на визнання за ним права власності на належну позивачу за законом частину майна. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на викладені обставини суд вважає позов таким, що підлягає до задовлення.

Outcome: approved