Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у позивача виникла необхідність у відчуженні належної йому на підставі державного акту земельної ділянки, однак під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості було встановлено що фактична площа земельної ділянки становить 0.1649 га., що суперечить площі зазначеній в державному акті 0.15 га. та є перешкодою для власника у вільному розпорядженні своїм нерухомим майном. В судове засідання позивач не зявився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Полтавського району та області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, зазначивши, що при вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: п.1) визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , зареєстрована в [INFO], фактично проживає у власному будинку в с. Розсошенці, вул. Панаса Мирного, 7 Полтавського району Полтавської області. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії III - ПЛ №008843 виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 28.09.1995р. № 80, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N21548 від 17.02.2000р., встановлено, що [PERSON] за адресою: с. Розсошенці, вул. Панаса Мирного , 7 Полтавського району Полтавської області, належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , загальною площею 0.15 га. на якій розташований житловий будинок. У позивача як власника земельної ділянки за адресою: с. Розсошенці, вул. Панаса Мирного, 7 Полтавського району Полтавської області, в 2016 році виникла необхідність у його відчуженні, і для вчинення вказаної дії їй необхідно було присвоїти кадастровий номер, однак отримала відмову у виготовленні технічної документації з таких підстав: Згідно листа ФОП [PERSON] № 198 від 05.04.2016р., укладений договір 083-15 від 17.08.2015 р. з [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) підчас виконання проектно-вишукувальних робіт було встановлено що фактична площа земельної ділянки становить 0.1649 га., за державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ N9008843 від 17.02.2000р. виданий [PERSON], площа земельної ділянки становить - 0,15 га., що унеможливлює виконання робіт. З матеріалів позову вбачається, що на час приватизації в 2000р. земельна ділянка була огороджена і заміри проводилися по фактичних границях і на час звернення до суду з даним позовом вони не змінювались, але при здійсненні в 2016 році замірі даної ділянки її загальна площа становить 0,1649 га., що вказує на технічну помилку, яка була допущена при обмірі земельної ділянки ще в 2000 році, що виявляється у наступному. Згідно Державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 008848 виданого, [PERSON], земельна ділянка в с. Розсошенці [PERSON] сільської ради, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею - 0,15 га. відповідно до розділу «Кількісної характеристики земель, переданих у приватну власність» земельна ділянка складається з: ріллі 0.11 га., багаторічних насаджень 0.01 га., під будівлями 0.03 га. (а.с. 6) Відпоідно кадастрового плану земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташованої в с. Розсошенці, вул. Панаса Мирного ,7, судом встановлено, що її фактична площа становить 0,1649 га., а не як зазначено в державному акті - 0,15 га. Таким чином, при обмірі землі у 2000 році не вірно було встановлено площу земельної ділянки інженером - землевпорядником, було виявлено через 16 років при виготовленні технічної документації на земельну ділянку. В звязку із зазначеними розбіжностями в розмірах та площах земельної ділянки, позивач позбавлена змоги належним чином присвоїти кадастровий номер своїй земельній ділянці та зареєструвати її у встановленому законом порядку, Відповідно до пункту 2 розділу VII. Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Суд вважає, що за адресою с. Розсошенці, вул. Панаса Мирного, 7, Полтавського району Полтавської області, загальна площа земельної ділянки яка передбачена Державним актом серія ІІІ-ПЛ № 008848, виданого на імя [PERSON], становить - 0,1649 га. Також суд вважає, що існує технічна помилка в Державного акту на право приватної власності на землю серії III - ПЛ №008843 виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 28.09.1995р. № 80, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N21548 від 17.02.2000р. в частині лінійних промірів та площі, а саме за фактичними лінійними промірами земельної ділянки, тобто фактично дана земельна ділянка загальною площею 0.1649 га. була наявною і в 2000 році та не могла складати 0.15 га. Відповідно до ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно п. б, г) ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Враховуючи встановлені обставини та надані докази по справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved