Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

позивач звернувся до суду 16 березня 2015 року з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вказавши, що 10 жовтня 2011 року відповідач отримав від нього в борг в сумі 23 000,00 доларів США, про що свідчить відповідна розписка від 13.11.2012. 05.06.2014 р. та 25.07.2014 р. позивач направив відповідачу вимогу про повернення боргу протягом 7 днів з момент відправлення вимоги, однак відповідач взятих на себе грошових зобов'язань не виконує, борг не сплатив до сих пір. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням 3% річних за період з 07.09.2014 р. по 02.03.2015 р. у розмірі 626483,33 грн. (23332,00 доларів США) та суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 10 жовтня 2011 року взяв у [PERSON] борг в розмірі 23 000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути у повному об'ємі. Вказана обставина підтверджується відповідною розпискою відповідача від 13.11.2012 р. (а.с. 26 - розписка). 05 червня 2015 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про погашення боргу у розмірі 23 000,00 доларів США в період 7 днів з моменту отримання вказаного повідомлення (а.с.7 - копія вимоги, поштової квитанції). 25 липня 2015 року позивачем повторно було направлено відповідачу вимогу про погашення боргу у розмірі 23 000,00 доларів США в період 7 днів з моменту отримання вказаного повідомлення (а.с.6 - копія вимоги, поштової квитанції). Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надав позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. В судове засідання відповідач не з'явився, докази на спростування позовних вимог суд не надав. Спірні правовідносини регулюються статтями 1046-1049 ЦК України, відповідно до положень яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором. Позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Нормами ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобов'язання, тому вимоги позивача щодо стягнення основного боргу з урахуванням 3% річних підлягають задоволенню. Борг відповідача перед позивачем становить 23000,00 доларів США, 3 % річних за період з 07 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року становить 8933,33 коп.: 23000 доларів США * 26,85 грн. (згідно курсу НБУ станом на 02.03.2015 р.) = 617550,00 грн. (сума основного боргу). 617550,00 грн. * 3% / 365 *176 (днів прострочення) = 8933,33 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. (а.с. 14), однак вимоги про стягнення з відповідача суми понесених витрат позивачем не заявлено. Крім того суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання грошового зобов'язання за договором займу.

Outcome: partial