Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. На обґрунтування позову зазначив, що [INFO] року померла його мати, та після її смерті відкрилась спадщина, однак в отриманні свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки ним було пропущено встановлений законом шестимісячний строк. Позивач в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, від нього надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 травня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ). З листа нотаріальної контори вбачається, що нотаріус саме відмовив у відкритті спадщини за законом по причині пропуску шестимісячного строку. Окрім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Позивачем було надано відповідь на відзив на позовну заяву відповідно до якої позивач прийняв у спадщину побутові речі та хатнє майно, що належали його матері і відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вступив в фактичне володіння майном. Відповідно до ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкодавців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Оскільки необхідність в оформленні спадщини в нього виникла тільки зараз, до цього він вважав, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, то і до нотаріуса звернувся тільки в 2017 році. Також, відповідач помилково посилається на лист ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, оскільки цим листом роз'яснено, що спадщина переходить до держави у випадку, якщо ніхто із спадкоємців не прийняв спадщину, в тому числі і шляхом у володіння та управління спадковим майном. Суд, вислухавши доводи позивача на обґрунтування позовної заяви, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року народився позивач, та його батьками в свідоцтві про народження, серії [NUMBER], зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] /а.с.11/. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом по смерть, серії [NUMBER] /а.с.10/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS], яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 липня 1995 року, № 584-Р /а.с.12/. Вказана обставина також підтверджується копією технічного паспорту на вищевказану квартиру /а.с.13-15/. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері. Згідно листа № 439/01-16 від 23 квітня 2018 року приватного нотаріуса [PERSON] у відкритті спадщини [PERSON] було відмовлено в зв'язку із пропуском [PERSON] шестимісячного строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, на прийняття спадщини та не наданням документів, підтверджуючих факту фактичного прийняття спадщини /а.с.47/. Як зазначив у позові позивач, він на момент смерті матері і по теперішній час мешкає за адресою: [ADDRESS], однак зареєстрований за іншою адресою. Вказані обставини також були підтверджені поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], наданих в судовому засіданні. При цьому, пояснення свідка [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки вони не містять відомостей щодо обставин справи. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) позивач є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З матеріалів справи та наданої копії паспорту свідчить, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак весь час до та після смерті матері позивач проживав та продовжує проживати в квартирі матері, користується нею. Фактично втупив в управління та володіння спадковим майном /а.с.8/. Судом встановлено, що позивач не відмовлявся він спадщини після смерті своєї матері. А, отже, вважається таким, що прийняв її. Так, відповідно до наданих позивачем документів після смерті матері він займався утриманням квартири та сплачував комунальні послуги за утримання квартири /а.с.20-29/. Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, суд виходить з наступного: Якщо спадщина відкрилася у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач, як син, інших спадкоємців першої черги немає, у 6-місячний строк з заявами про прийняття спадщини інші особи не зверталися. Як спадкоємець першої черги спадщину після смерті [PERSON] прийняв у порядку, визначеному п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред.1963р.) [PERSON] як син, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, він фактично мешкав разом зі спадкодавцем на час її смерті та продовжує проживати в квартирі після її смерті. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, крім того слід наголосити, що посилання відповідача в частині обрання позивачем невірного способу захисту свого порушеного права, зокрема необхідністю звернення з заявою в порядку окремого провадження, є некоректним, оскільки з даного позову вбачається спір про право, що унеможливлює його розгляд в порядку окремого провадження. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, на момент її смерті і по теперішній час він мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала його матері, утримує цю квартиру, робить поточний ремонт, тобто вступив у фактичне управління майном, тому за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті його матері [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved