Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що він працював на посаді директора Комунального підприємства «Ритуал» Енергодарської міської ради. Розпорядженням виконувача повноважень Енергодарського міського голови секретаря Енергодарської міської ради [PERSON] від 02.02.2015 року № 3-кп його було звільнено з роботи з 02.02.2015 року. В день звільнення з ним розрахунку за невикористані відпустки в розмірі 52 535, 78 грн. не проведено, в порушення ст. 117 КЗпП України. Згідно до виписки руху коштів на його картковому рахунку № 26152000754741 у АО « Сбербанк Росіі» компенсація за невикористані відпустки була йому перерахована 21.04.2015 року. На дату перерахунку коштів 21.04.2015 року затримка розрахунку КП « Ритуал» склала 54 робочі дні. Середньоденна заробітна плата за останні 2 календарних місяці складала 629,68 грн.. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку склав 629,68 грн. х 54 = 34002,72 грн.. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 34 002,72 грн. В судовому засіданні позивач та його представник, що діє на підставі довіреності [PERSON] (а.с. 15) позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Надали пояснення відповідно до тексту позовних вимог. На запитання учасників процесу позивач пояснив, що 02.02.2015 року він був на роботі, узнав що є наказ про звільнення, отримав трудову книжку з записом про звільнення, але розрахунку з ним не провели. У другій половині дня він пішов на лікарняний у звязку з погіршенням стану здоровя. Він звертався з заявами до роботодавця про виплату йому належних виплат при звільненні, але його заяви залишені без уваги. Належну йому суму в розмірі 52 535,78 грн., за утриманням податків та інших обовязкових платежів, він отримав на банківську карточку тільки 21.04.2015 року. Пояснив, що всі працівники підприємства отримують заробітну плату, інші належні до сплати суми, через банк з нарахуванням на картку, при цьому заява працівника не необхідна. Представник відповідача, що діє на підставі довіреності [PERSON] ( а.с. 14) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Показав, що позивача по справі було звільнено з займаної посади 03.02.2015 року, відповідно до табелю робочого часу. При звільненні йому належало до виплати за невикористані відпустки в розмірі 52 535,78 грн.. В цей день розрахунку не було зроблено у звязку з тим, що позивач по справі був на лікарняному і підприємство було позбавлено можливості з ним розрахуватись. В подальшому позивач не звертався до відповідача з заявами про проведення перерахунку при звільненні. 14.04.2015 року відповідач за власною ініціативою перерахував на картковий рахунок позивача вищезазначену суму, яка належала до виплати. Вважає, що вини підприємства в затримці виплати розрахунку не було, оскільки позивач не звертався з відповідними заявами до відповідача. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідував матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. На підставі ст. 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, яке включає до себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку добровільно дає згоду. Судом встановлено, що Розпорядженням виконувача повноважень Енергодарського міського голови секретаря Енергодарської міської ради [PERSON] від 02.02.2015 року № 3-кп позивача було звільнено з роботи з 02.02.2015 року ( а.с. 3). Дані обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні записами в трудовій книжці позивача ( а.с.27). Відповідно до довідки, наданої відповідачем компенсація за невикористану відпустку становить 52535,78 грн. ( а.с. 5), ця сума не оспорюється сторонами. Відповідно до виписки з карткового рахунку позивач отримав зазначену суму 21.04.2015 року, за відрахуванням податків та інших обовязкових платежів ( а.с. 6-7 звор.). Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що якщо працівник в день звільнення не працював, то всі суми, що належать йому від підприємства, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ст. 83 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. П. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, зазначається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв?язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред?явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Представник відповідача зазначає про відсутність позивача на роботі в день звільнення та відсутність вимог позивача про здійснення з ним розрахунку, тому вважає, що вина підприємства в затримці виплат відсутня. Дані обставини спростовуються записом в трудовій книжці ( а.с. 27), яку позивач отримав на руки в день звільнення 02.02.2015 року, що спростовує дані табелю обліку робочого часу за лютий 2015 року, де дата звільнення зазначена 03.02.2015 року. Відповідно до пояснень позивача по справі, він неодноразово звертався з вимогами про здійснення йому виплат ( а.с. 28,29). Суд дослідив довідку підприємства, за підписом головного бухгалтера підприємства, що міститься в матеріалах справи про наявність невиплачених сум, саме за зверненням позивача по справі ( а.с. 5). Тому суд спростовує твердження представника відповідача, що позивач не звертався з відповідними зверненнями, а сплатив належні суми за власною ініціативою 21.04.2015 року на картковий рахунок. Відповідно до довідки від 14.04.2015 року середньоденна заробітна плата позивача складала 629,68 грн. ( а.с. 4). Час затримки склав 54 робочі дні з 02.02.2015 року по 21.04.2015 рік. Середній заробіток за час затримки розрахунку склав 629,68х54=34 002,72 грн.. Оскільки при подачі позову позивач звільнений від сплати судових витрат, суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved