Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09.09.2019 він виплачує аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Також судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2020 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що загальний розмір аліментів, який стягується з нього на користь [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частини його заробітку, ставить його у скрутне матеріальне становище. Вказує, що він не має постійної роботи, стабільного заробітку, підробляє неофіційно на різних роботах, на його утриманні знаходяться батьки пенсійного віку: батько [PERSON] , 1947 р. н., який є інвалідом другої групи, та мати [PERSON] , 1955 р. н., його дружина [PERSON] на даний час перебуває в декретній відпустці по догляду за донькою. Позивач зазначає, що його матеріальний стан значно погіршився, тому просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 1 - 2). Представник відповідача на підставі ст. 178 ЦПК України, подав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що позивач не навів будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів (доводів) на підтвердження обставин погіршення його матеріального стану. Зазначає, що позивач повинен довести не лише настання обставин, передбачених ст. 192 СК України, а й те, що такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Також вказує, що згідно матеріалів справи, на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувають два виконавчих документи, боржником за якими є позивач, а саме виконавчий лист про стягнення аліментів на користь відповідачки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку та судовий наказ про стягнення аліментів на користь дружини позивача [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку та за двома виконавчими документами з позивача підлягають до сплати аліменти в сумі, що в загальному складає 50% отриманого ним заробітку. При цьому Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розмір відрахувань із зарплати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно поданого відзиву, представник відповідача наголошує, що позивач проживає разом із дружиною [PERSON] та дитиною [PERSON] , тому вважає відсутніми підстави стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , та звертає увагу на те, що позивачем одночасно не заявлено позову до [PERSON] про зменшення розміру аліментів (а.с. 31 - 39). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2020 закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник адвокат Півнюк А.О. в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилися, надали суду спільну заяву, згідно якої просили справу розглянути у їхню відсутність, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, однак її представник адвокат Голівський В.В. надав суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснити за відсутності відповідачки та її представника, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що ними не заперечується. Постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2020, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 128/1573/19, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 11.01.2020, про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). З копії ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 04.11.2019 про виправлення описки в рішенні, вбачається, що аліменти з позивача стягнуто за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.09.2019 у цивільній справі № 128/1573/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина (а.с. 14). 05.06.2019 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). В новому шлюбі у відповідача народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини Серія [NUMBER] (а.с. 10). З копії судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 28.05.2020, вбачається, що з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2020 в до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). З довідки Квартального комітету «Лівобережний» встановлено, що позивач проживає з дружиною [PERSON] , їхньою донькою [PERSON] , батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 11). Згідно з довідкою, вданою Управління праці та соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціально політики Вінницької міської ради 15.06.2020 за №427, дружина позивача [PERSON] перебуває на обліку у відповідному управлінні та отримує державну соціальну допомогу при народженні дитини на [PERSON] з 01.12.2019 по теперішній час (а.с. 12). Згідно копій пенсійних посвідчень вбачається, що [PERSON] є інвалідом 2 групи та [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію за віком (а.с. 13). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, згідно положень ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У розумінні статті 81 ЦПК України та ст. 192 СК України мається на увазі необхідність саме позивачу доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Суд звертає увагу, що підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі. Так, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом (24.06.2020) є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина (09.09.2019). Визначаючись з наявністю підстав для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, що стягуються з позивача, суд також враховує, що позивач є працездатною особою, не довів належними та допустимими доказами наявність об`єктивних обставин, які перешкоджають йому офіційно працевлаштуватись. Посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають батьки, суд не вважає такими, що дають підстави для зміни розміру аліментів, оскільки доказів того, що позивач сплачує кошти на утримання батьків позивачем не надано, а добровільне надання їм матеріальної допомоги позивачем не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь його власної дитини в розмірі, який би забезпечував найкращі інтереси дитини. Суд враховує, що з часу стягнення з відповідача аліментів за рішенням суду в нього дійсно змінився сімейний стан, оскільки в новому шлюбі у нього народилася ще одна дитина, водночас такі зміни не є достатньою підставою для зміни існуючого розміру аліментів на утримання іншої дитини позивача, оскільки, згідно матеріалів справи, позивач має двох дітей, на кожного з яких з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), та зменшення розміру аліментів на одного з дітей призведе до нерівного становища дітей позивача та порушення гарантованого права одного з дітей на утримання від батька. Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19. Суд при цьому враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно матеріалів справи, розмір аліментів, які позивач сплачує за виконавчими документами на утримання своїх дітей становить 50 відсотків його доходу, тому визначений розмір аліментів відповідає як нормам чинного законодавства, так і встановленим обставинам справи, та не порушує гарантоване право позивача на отримання ним половини його заробітку. Суд звертає увагу, що на час винесення рішення в справі № 128/1573/19, позивач вже був одружений та з огляду на народження дитини [PERSON] 20.11.2019, станом на 09.09.2019 був обізниний з тим, що його дружина перебувала в стані вагітності, та прийняте рішення суду не оскаржував, натомість лише через півроку з часу відкриття виконавчого провадження звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на обставини, які не могли бути невідомими позивачу на час стягнення з нього аліментів. Враховуючи наявні обставини справи, суд вважає існуючий розмір аліментів не завищеним, обґрунтованим та таким, що відповідає ст. 182 СК України, азміна розміру аліментів на утримання дітей в сторону зменшення необґрунтовано та безпідставно погіршить матеріальне становище дитини та унеможливить забезпечення належного рівня життя, необхідного для розвитку дитини. Враховуючи викладене та перш за все інтереси дитини, її право на належний рівень життя, а також враховуючи те, що позивач не довів належними й допустимими доказами погіршення майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, що унеможливлює з об`єктивних причин сплату ним аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а наявні зміни сімейного стану, за умови недоведення майнового стану платника аліментів, не є достатніми підставами для зменшення встановленого рішенням суду аліментів, в задоволенні позову слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed