Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після якого відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки для виробництва товарної сільськогосподарської продукції площею 8,8 га, розташована на території Вишнівської сільради, яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту. Позивач спадщину прийняв, інші спадкоємці на неї не претендують, але нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через помилку в прізвищі спадкодавця у Державному акті, у якому зазначено «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]» і відсутності витягу з державного земельного кадастру та рекомендовано звернутись до суду. 06 червня 2017 року [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач також надав заяву про розгляд справи у відсутності представника Вишнівської сільради, можливих доповнень і заперечень по суті вимог не зазначили. Враховуючи надані учасниками процесу заяви, згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. Суд, з'ясувавши позиції сторін та перевіривши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог статей 57, 60 ч.1, 63 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, показань свідків, тобто повідомлення про відомі їм обставини, які мають значення для справи, та інших доказів. [INFO] року помер батько позивача [PERSON], [INFO], уродженець с. Вишнівка Купянського району Харківської області, що підтверджується копіями свідоцтва про народження позивача, паспорту спадкодавця та свідоцтва про смерть ( а.с.6,8,10). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 19 липня 1999 року Куп'янською РДА Ради народних депутатів на ім'я гр-на [PERSON], який мешкає в с. Вишнівка Куп'янського району Харківської області, на підставі рішення Куп'янської райдержадміністрації від 07.12.1998 року № 557 йому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 8,8 гектарів в межах згідно з планом на території Вишнівської сільської ради для виробництва товарної сільськогосподарської продукції. Цей акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1999 № 1422 ( а.с. 9). Ринкова вартість земельної ділянки станом на 10.05.2017 року складає 127563 грн. ( а.с. 14). Згідно листа Міськрайоного управління у Куп'янському районі та м. Куп'янську ГУ Держгеокадастру у Харківській області за номером 29-20-0.23,031-660/123-17 від 21.04.2017 року земельна ділянка, належна [PERSON] на підставі вищезазначеного Державного акту не пройшла процедуру реєстрації відповідно чинного законодавства, тому відсутні відомості про цю земельну ділянку у Державному земельному кадастрі ( а.с. 11). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця ) до інших осіб ( спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив та діти. Спадщину після батька [PERSON] прийняв його син і позивач по справі [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. Але як вбачається з постанови державного нотаріуса Куп'янської держнотконтори Колосовської С.О. від 08.04.2017 року видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, оскільки ним не подані необхідні документи, а саме : витяг з державного земельного кадастру, що підтверджує внесення цієї ділянки до Держземкадастру, а також не встановлений факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, тобто Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 19 липня 1999 року Куп'янською РДА на ім'я [PERSON] У зв'язку з чим нотаріус рекомендувала звернутися до суду з позовом про визнання за позивачем права власності на землю в порядку спадкування та із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу ( а.с.7,12). У відповідності до вимог ч.1 і 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Законом не передбачено іншого порядку встановлення таких фактів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач є сином [PERSON], а отже і спадкоємцем першої черги по закону. Спадщину прийняв та бажає реалізувати свої спадкові права, але через помилкове зазначення прізвища спадкодавця у правовстановлюючому документі на землю - Державному акті, у позасудовому порядку він не має можливості реалізувати свої спадкові права за законом повною мірою. Інші спадкоємці по закону відмовилися від спадщини на його користь. Крім того, відомостей про спадкоємців, які мали право на спадщину у порядку ст. 1261 ЦК України немає. Статті 125, 131 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як було з'ясовано судом у ході розгляду справи позивач, як спадкоємець за законом першої черги після [PERSON], спадщину прийняв та не відмовляється від неї, що підтверджується постановою держнотаріуса, має намір оформити належним чином документи на це спадкове майно, але у позасудовому порядку зробити це не має можливості. Надані суду копії документів про особу спадкодавця свідчать про помилкове зазначення у Державному акті на право приватної власності на землю його прізвища як «[PERSON]», що не збігається з даним його паспорта і свідоцтвом про смерть. Зважаючи на викладене вище, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved