Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу, обґрунтовуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 05.01.2011 року був укладений договір б/н та банк надав їй кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами кредитного договору він повинен був щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами. У результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, у відповідача станом на 30.04.2018 року заборгованість становить 107577,07 грн., з яких: 8118,79 грн. - заборгованість за кредитом, 90320,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3538,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), та 5098,91грн. - штраф (процентна складова), які позивач вимагає стягнути з відповідача разом з судовими витратами. Позовна заява містить заяву представника позивача за довіреністю Кіріченко В. М. про розгляд справи за відсутності позивача та наполяганні на задоволенні позову у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку представник позивача не заперечував. Ухвалою суду від 06.06.2018 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Суворовського районного суду м. Одеси заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 05.12.2018 року у зв`язку з надходженням від представника відповідача клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, судом було відкрито загальне провадження та справу призначено до підготовчого провадження. Представник відповідача надав суду відзив, згідно якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на сплив позовної давності при зверненні позивача з вищеназваним позовом, а також щодо необґрунтованості нарахуванні заборгованості за Кредитним договором у тому числі відсотків, штрафу та пені. На адресу суду 08.11.2018 року надійшла відповідь на відзив, згідно якого заперечення відповідача, викладені у відзиві, представник позивача вважає необґрунтованими, оскільки відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, не має прийматись судом до уваги. Після отримання відповіді на відзив, представник відповідача не наполягав на призначенні експертизи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, відзив на позов, відповідь на відзив, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 05.01.2011року був укладений договір б/н та банк надав їй кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання за вказаним договором відповідач не виконувала належним чином, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2018 року становить 107577,07 грн., з яких: 8118,79 грн. - заборгованість за кредитом, 90320,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3538,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), та 5098,91грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Як встановлено судом та вбачається з виписки розрахунку заборгованості за договором від 30.04.2018 року, останній платіж відповідачем було здійснено 06.07.2015 року. З вимогами до боржника Банк звернувся 15.05.2018 року, тобто до спливу трирічного строку для звернення з вимогами до суду, а тому підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Таким чином, відповідачка не спростувала жодним належним і допустимим доказом зазначені позивачем обставини. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved