Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 24.07.1974 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] У 1974 році останні побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Цурень по вул. Зелена, 5, Герцаївського району Чернівецької області, на земельній ділянці виділеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, який відносився до категорії робочого двору, у звязку з чим належав обом на праві спільної сумісної власності подружжя, однак в сільській раді зареєстрований за [PERSON] 28.06.2007 року [PERSON] помер. За життя останній заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та дружина [PERSON], які прийняли спадщину. Так як нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку вищевказаний житловий будинок, а також на ? частку у спільному майні подружжя, позивачі звернулися до суду за захистом невизнаних прав та інтересів з вимогами визнати за [PERSON] право приватної власності як спільне майно подружжя на ? частку, та в порядку спадкування за законом на ? частку житлового будинку №5 по вул. Зелена в с. Цурень Герцаївського району Чернівецької області, а також визнати за [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за законом на ? частку вказаного житлового будинку. В судове засідання сторони не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Однак представник позивачів [PERSON] подав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності та відсутності його довірителів, також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Від представника відповідача також надійшла до суду заява, в якій просили розглянути справи у їхній відсутності, також зазначивши, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 27 липня 1974 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №263476 від 27 липня 1974 року (а.с.6). 28.06.2017 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №134001 від 29.06.2007 року (а.с.15). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №136/2017 щодо спадкового майна [PERSON] судом встановлено, він постійно проживав та був зареєстрований в будинку по вул. Зелена №5 в с. Цурень Герцаївського району Чернівецької області по день смерті (а.с.39). За даними погосподарської книги за 2006-2010 роки, особовий рахунок №165, за спадкодавцем числиться вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (а.с.39). За життя [PERSON] заповіту не складав, у звязку з чим спадкування проводиться за законом (а.с.41). Спадкоємцями першої черги за законом являються дружина [PERSON] та сина [PERSON], які прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~\~від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12,\~є обов'язковою для усіх судів України. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від\~04.10.1991\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з записів облікової картки обєкта погосподарського обліку Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 944 станом на 1983-1985 роки, погосподарської книги особовий рахунок №173 станом на 1991-1995 роки, а також погосподарської книги за 2006-2010 роки, особовий рахунок №165, головою домогосподарства по вул. Зелена №5 в с. Цурень Герцаївського району Чернівецької області записаний спадкодавець [PERSON]. Будинок побудований 1974 року та відносився до суспільної групи робочого двору. Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт набуття права власності на будинок у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім'ю від 20.06.1969 року, який діяв в період побудови спадкового житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи, що спадкове майно побудоване під час проживання спадкодавця [PERSON] у зареєстрованому шлюбі позивачем [PERSON], суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок належав обом на праві спільної сумісної власності подружжя, по ? частці, у звязку з чим до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить ? частка вищевказаного житлового будинку, з яких позивачі успадкували по ? частці. 18.12.2017 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил та згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не є самочинним, так як побудований до 05 серпня 1992 року. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літер «А», загальною площею 74,70 кв.м., у т.ч. житловою площею 49,70 кв.м., та господарських будівель та споруд: літніх кухонь літ. літ. «Б», «В» «И», гаражу літ. «Г», сараїв літ. літ. «Д», «Е», «Є», «Ж», вбиральні літера «К», погребу літ. «Пг», колодязю №1, воріт №2, огорожі №3, 4, загальною вартістю в цінах 2017 року 226824 грн. (а.с.9-12). Нотаріусом 14.03.2018 року винесені постанови №86/02-31 та №87/02-31, якими відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частки спадкового житлового будинку, а також відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя спірного житлового будинку, мотивуючи ненаданням правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №5 по вул. Зелена в с. Цурень побудований під час проживання спадкодавця [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON], належним чином зареєстрований у книгах погосподарського обліку сільської ради, останні належним чином набули право владності на вказане нерухоме майно, який належав обом на праві спільної сумісної власності, однак за життя спадкодавця будинок не зареєстрований у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що повивачі спадщину прийняли, однак не можуть оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON]І, право приватної власності на ? частки спірного житлового будинку, а за [PERSON] на ? частку наведеного нерухомого майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved