Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 24 692,63 грн. за кредитним договором та понесені судові витрати у розмірі 246,93 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.09.2007 року між сторонами укладено кредитний договір №DNXRRX15580100, відповідно до умов якого позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 2575,19 грн., за умови сплати 12,00 % річних, та на умовах повернення кредиту. Свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав, через що у нього утворилась заборгованість перед банком, внаслідок чого і звернулись до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання надала клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі та заперечення на позов, відповідно яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки досудових вимог він не отримував, докази, надані позивачем не свідчать про порушення ним зобов'язання, умовами договору визначено строк позовної давності в п'ять років, який сплив, з моменту укладення договору, 21.09.2012 року. Розмір його заборгованості законодавчо не обґрунтований, доказів отримання ним, як позичальником кредитних коштів не надано, пеня нарахована не вірно. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.09.2007 року відповідачем [PERSON] складено заяву № DNXRRX15580100 про отримання кредитних коштів, шляхом випуску ПАТ КБ «Приват Банк» та видачі позичальнику кредитної картки «Універсальної» з лімітом в сумі 500 грн. та відсотковою ставкою 3% на місяць, на залишок заборгованості, а також шляхом видачі строкового кредиту в розмірі 2575,20 грн., за умови сплати 1% на місяць, тобто 12 % річних, на суму залишку заборгованості по кредиту, в строк повернення до 21.09.2009 року включно. Факт отримання кредитної картки в той же день підтверджується особистим підписом відповідача з зазначенням номеру кредитної картки. Зазначена заява у сукупності з Умовами та Правилами надання споживчого кредиту фізичним особам складає кредитний договір та за своєю суттю є договором приєднання. Таким чином, суд відхиляє заперечення відповідача стосовно відсутності між сторонами зобов'язальних відносин з причини невиконання позивачем як кредитором свого зобов'язання з видачі кредиту. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та інше. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 вищезазначеного кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з розрахунку позивача, виконаного станом на 26.09.2013 року, позичальником [PERSON] прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором від 21.09.2007 року станом на 22.09.2009 року були виконані частково, а саме: у зв'язку з несвоєчасною сплатою заборгованості по кредиту, як це визначено договором (в період з 5 по 10 число кожного місяця), прострочена сума заборгованості по кредиту облікована як прострочене сальдо в розмірі 1096,40 грн., що відповідає дійсності, оскільки після останнього погашення кредиту на 11.09.2009 року відповідач мав борг по тілу кредиту 141,29 грн. та прострочене сальдо 955,11 грн., що у сумі складає 1096,40 грн. Зазначена сума простроченого боргу по тілу кредиту залишилась не зміною і станом на 26.09.2013 року. Враховуючи, що позичальником [PERSON] зобов'язання в строк, визначений договором виконано не було, позивач продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами на залишок заборгованості, оскільки кредитний договір в силу 559 ЦК України своєї дії не припинив. Доказів оскарження та визнання кредитного договору недійсним у встановленому законом порядку відповідачем на підтвердження своїх заперечень не надано. Станом на 26.09.2013 року розмір заборгованості по відсоткам склала 8797,08 грн. Перевіряючи правильність нарахування відсотків за користуванням кредитом, суд виходить з того, що умовами договору визначено підвищену відсоткову ставку в розмірі 15,17% на місяць, що становить 182,04 % річних, які нараховуються на прострочене тіло кредиту з урахуванням днів прострочки, при цьому банківський рік складає 365 днів. Формула обчислення відсотків на прострочену заборгованість є наступною: кількість днів прострочення*сума простроченої заборгованості за попередній місяць*підвищена відсоткова ставка/кількість банківських днів у році/100. Окрім того, перевіряючи правильність нарахування відсотків, суд встановив, що позивачем до моменту прострочення зобов'язання за кредитним договором, відсотки нараховувались в розмірі 12% річних, що визначено умовами договору між сторонами, тому сума заборгованості за відсотками є накопичувальною, виходячи з двох відсоткових ставок (12% річних та 182,04% річних). Крім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що умовами договору від 21.09.2007 року, який укладений в формі заяви про отримання банківських послуг та приєднання до Умов та Правил надання споживчого кредиту фізичним особам, визначено збільшений термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків, винагороди за користування кредитом, неустойки (пені та штрафів) тривалістю в 5 (п'ять) років, а також встановлено, що при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Згідно з п.5.3 Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3 цих умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Таким чином, правила п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, які встановлюють річний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в даному випадку не застосовуються, оскільки сторонами в договірному порядку збільшено строки позовної давності. У зв'язку з цим, суд відхиляє заперечення відповідача щодо необґрунтованості вимогами законодавства нарахування позивачем заборгованості за кредитним договором, оскільки вказані заперечення спростовані наведеними вище умовами кредитного договору. Таким чином, вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 500 грн. та штрафу у відсотковому співвідношенні в розмірі 1152,03 грн. підлягають задоволенню, як нараховані правомірно, на підставі договору. Окрім того, неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 21.09.2007 року підтверджується випискою по рахунку та копіями меморіальних ордерів, наданих позивачем в якості доказів до справи. Згідно згаданої виписки, останнє погашення заборгованості відповідачем здійснено 10.10.2008 року в розмірі 660 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розглядаючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення пені, суд виходить з того, що строк позовної давності до вимог про стягнення пені визначений умовами договору в п'ять років, проте, за умовами п.5.3 пеня нараховується в межах трирічного строку, при цьому останній платіж відповідачем здійснено 10.10.2008 року, наступний платіж мав бути здійснений до 10.11.2008 року включно, тому пеня нараховується в межах трирічного строку, починаючи з 11.11.2008 року по 11.11.2011 року, що складає 0,15% за кожен день прострочки від суми простроченого платежу, проте позивачем всупереч умовам договору нарахування пені здійснено за більший строк, включно по 26.09.2013 року, в сумі 13027,73 грн., що з урахуванням погашеної відповідачем пені в сумі 913,98 грн. складає в підсумку до стягнення 12113,23 грн. Оскільки заборгованість по тілу кредиту складає 1096,40 грн., заборгованість по відсоткам 8797,08 грн., позивачем крім того пред'явлено до стягнення 500 грн. фіксованого штрафу та 1152,03 грн. штрафу у відсотковому співвідношенні, при цьому отримані відповідачем кошти є споживчим кредитом, суд вважає нарахований позивачем розмір пені не співвмірним реальним збиткам, заподіяним фінансовій установі внаслідок неповного виконання зобов'язання відповідачем. Суд також приймає до уваги й обсяг виконання зобов'язання відповідачем, нерівність прав та обов'язків сторін за укладеним договором, оскільки більшість прав визначено на користь кредитора, з покладенням чисельної кількості обов'язків на боржника, в тому числі обов'язку зі сплати підвищеної відсоткової ставки та трьох видів неустойки за договором. За таких обставин, суд вважає за доцільне та справедливе присудити до стягнення з відповідача на користь позивача пеню в розмірі непогашеного тіла кредиту в сумі 1096,40 грн., оскільки за внутрішнім переконанням суду такого розміру неустойки, яка слугує забезпеченню виконання зобов'язання боржником, буде достатнім для відновлення порушеного права позивача. Крім того, оскільки умовами договору від 21.09.2007 року передбачено обов'язок позичальника з щомісячної сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 93,99 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по комісії в сумі 1033,89 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а судовий збір в силу ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача по справі, пропорційно задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved