Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новоархангельського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою 12 листопада 2005 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Новоархангелського районного управління юстиції у Кіровоградській області був зареєстрований шлюб за актовим записом №60. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними відсутні, спільне господарство не ведеться, вважає, що збереження шлюбу не можливе. Просить розірвати шлюоб, укладений між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, на примирення не згоден. В разі неявки відповідачки, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду відзив на позов та заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення не згодна. У відзиві на позовну заяву про розірвання шлюбу зазначила, що сторони доклали максимум зусиль, щоб зберегти сім`ю, щоб у дитини була повноцінна сім`я, однак відносини між ними тільки погіршувались, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, в зв`язку з чим не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його у даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги можливо задовольнити в повному обсязі з наступних підстав: Ч.ч.3 та 4 ст. 200 ЦПК України передбачається, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови позивач від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями вказаної статті також визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо розірвання шлюбу, які регулюються СК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 12 листопада 2005 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №60 (а.с. 6). Однак спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносинивичерпали себе, спільне господарство не ведеться. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 листопада 2006 року (а.с. 7). Згідно відзиву на позовну заяву, наданому відповідачкою, сторони доклали максимум зусиль, щоб зберегти сім`ю, та щоб у дитини була повноцінна сім`я, однак відносини між ними тільки погіршувались, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, в зв`язку з чим відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу (а.с. 22-23). У відповідності зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії мають право одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає і також на примирення не погоджується, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що на думку суду є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сімейні відносини не можливо відновити, підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі чоловіка (позивача у справі) та жінки (відповідача у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи те, що відповідачка по справі визнала позов у повному обсязі, судом встановлено, що визнання відповідачем позову є добровільним, не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому суд приймає визнання позову та приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Зважаючи на те, що на підставі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Зважаючи на те, що на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у своєму рішенні в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тому понесені витрати підлягають відшкодуванню позивачу в розмірі 50 відсотків сплаченого ним судового збору з державного бюджету. Підстав для допущення до негайного виконання судового рішення немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved