Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Форвард Банк», АТ «Ощадбанк», та просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Олени Олександрівнивід 26.02.2020 року зареєстрований в реєстрі за номером 1370, таким, що не підлягає виконанню, та зобов`язати АТ «Ощадбанк» надіслати повідомлення приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. про цільове призначення рахунку та повернути постанову № 62293732 від 09.06.2020 р. без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] , зняти арешт з рахунку. Позовні вимоги позивача обґрунтовуються тим, що на момент звернення стягувача до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису між сторонами існував невирішений по суті спір щодо заборгованості та її розміру, а тому, як вважає позивач, заборгованість не була безспірною.Вказує, що жодного письмового повідомлення від приватного нотаріуса про наявність вимоги про стягнення з нього заборгованості на його адресу не надходили. Також позивач зазначає про відсутність укладеного між сторонами кредитного договору. Позивач вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівноювід 26.02.2020 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1370 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений всупереч вимогам чинного законодавства України. Крім того, позивач в обґрунтування свого позову посилається на неправомірність дій АТ «Ощадбанк», в частині накладення арешту на рахунок, відкритий ним в Банку із спеціальним режимом призначення для отримання соціальної допомоги на неповнолітніх дітей, оскільки, в даному випадку, на думку позивача Банк повинен був повідомити приватного виконавця про спеціальний режим використання коштів та повернути постанову без виконання. Одночасно, позивачем подано до Оболонського районного суду міста Києва клопотання про забезпечення позову, яким останній просить зупинити стягнення на підставі виконавчого провадження №62293732 від 09.06.2020. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08.09.2020 року справу скеровано за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.10.2020 року справу скеровано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020 року справу було передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. 03.12.2020 року ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 25 січня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від АТ «Державний ощадний банк України» у якому відповідач позовні вимоги до АТ «Державний ощадний банк України» не визнає, вважає їх безпідставними та не доведеними, а тому просить відмовити в їх задоволенні, оскільки [PERSON] 22.07.2020 р. подав до Банку заяву про приєднання /№ 287465911 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу і відкритий рахунок не є рахунком із спеціальним режимом використання. На момент розгляду справи відповідач - АТ «Банк Форвард» не скористався своїм правом на подання відзиву, а треті особи на подання письмових пояснень. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідачів, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов _не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.06.2018 року між ПАТ «Банк Форвард» та [PERSON] укладено договір №200151421, відповідно до умов якого останньому надано кредит у сумі 19 000,00 грн з 13.06.2018 по 13.06.2020. (а.с.20) Відповідно до додатку до договору №200151421 від 13.06.2018 ПАТ «Банк Форвард» [PERSON] надано кредит у сумі 19 000,00 грн строком на 24 місяці. Тип кредиту: відновлювальна кредитна лінія з лімітом до 50 000,00 грн. (а.с.22) Відповідно до паспорту споживчого кредиту від 12.10.2018, що підписаний сторонами, загальні витрати за кредитом становлять 26 733,78 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 76 733,78 грн., загальна річна процентна ставка - 61,75%. (а.с.26). Як вбачається з листа АТ «Банк Форвард» №14/1-08-2199 від 01.07.2019, сторони 13.06.2018 року уклали кредитний договір №200151421, відкрито рахунок № [NUMBER] та надано позивачу кредит у розмірі 19 000,00 грн (а.с.52) Починаючи з дев`ятого платежу по договору, з 13.03.2019 позивачем систематично порушувались строки оплати чергових платежів, в зв`язку з чим по договору були нараховані плати за пропуски платежів.Станом на 25.06.2019 заборгованість не погашена. 12 жовтня 2018 року сторони уклали договір про надання та використання платіжної картки №200169470, відкрито рахунок № [NUMBER] . Станом на 11.12.2018 кредитний ліміт по вищевказаному договору становив 30 000,00 грн. 11 грудня 2018 року позивачем були здійснені операції на суму 51 500,00 грн., які були здійснені через технічний збій в програмному забезпеченні Банку. У звязку з чим виникла понадлімітна заборгованість на суму 22 990,00 грн. На підставі заяви позивача від 23.01.2019 кредитний ліміт по вищевказаному договору було збільшено до 57 200,00 грн. В період з січня 2019 по червень 2019 року позивачем систематично порушувались строки оплати обовязкових мінімальних платежів по даному договору, у звязку з чим були нараховані плати за пропуски платежів. Станом на 25.06.2019 заборгованість не погашена. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що 26.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу кравець О.О. був вчинений виконавчий напис № 1370 за заявою АТ «Банк Форвард» про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі якого в подальшому приватним виконавцем Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження в межах якого арештовано рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст.80 ЦПК України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З боку позивача суду не надано жодного доказу на підтвердження вчинення приватним нотаріусом Кравець О.О. виконавчого напису 26.02.2020 р. За № 1370 саме за заявою АТ «Банк Форвард», відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. виконавчого провадження № 62293732 на підставі виконавчого напису № 1370 від 26.02.2020 р. Рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. У відсутність зазначених доказів суд позбавлений можливості прийти до обгрунтованого висновку про вчинення такого виконавчого напису, правомірність його вчинення, правомірність дій щодо арешту коштів на рахунках в межах виконавчого провадження, що пов`язано з виконанням сааме виконавчого напису. В силу положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ненадання позивачем доказів на підтвердження обгрунтованості заявлених вимог унеможливлює надання судом оцінки обставин, на які посилається позивач. З будь-якими клопотаннями щодо витребування доказів позивач не звертався. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в зв`язку з його необгрунтованістю та відсутністю доказів, на підтвердження обставин, на які посилається позивач. Оскільки вимоги щодо правомірності дій АТ «Ощадбанку» є взаємопов`язаними з вимогами щодо правомірності вчинення виконавчого напису та арешту майна в ході виконавчого правоадження при виконанні виконавчого напису, такі вимоги також не можуть бути задоволені. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову та відсутністю підстав для звільнення позивача від сплати судового збору з огляду на недоведеність тяжкого матеріального стану та відсутності доходів, суд вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід держави судовий збір, що не був сплачений при зверненні до суду в розмірі 1681 гривень 60 копійок.

Outcome: approved