Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.10.2017 року він придбав зимову шкіряну куртку у модулі № 286, який знаходиться на ДП «Центральний ринок» м. Сєвєродонецька. Продавцем та власником вищевказаного модуля був [PERSON] , який здійснив продаж куртки та написав пр. це чек-розписку, запевнивши, що у разі виникнення проблем з виробом, поверне кошти. Приїхавши додому після вказаної покупки, позивач зателефонував відповідачу та повідомив, що його мати поверне куртку, оскільки він не впевнений, чи дійсно вона є шкіряною, а він самостійно з`явитися не може, оскільки їде на навчання, однак відповідач запевнив, що товар належної якості. Вказану куртку позивач носив чотири місяця, але в січня 2018 року матеріал на виробі почав відшаровуватись від речі, що вказувало на те, що дана річ виготовлена зі шкірозамінника, у зв`язку з чим він був вимушений передати куртку у м. Рубіжне. За фактом недобросовісної торгівлі, мати позивача - [PERSON] , звернулася до відділу захисту прав споживачів Сєвєродонецької міської ради, та згодом разом з їх представниками вони прийшли до вищевказаного модулю № 286, де відповідач повідомив, що забере куртку та поверне гроші, однак в подальшому відмовився спілкуватися, товар не забрав, а гроші не повернув. У зв`язку з порушенням прав як споживача, враховуючи уточнені позовні вимоги, позивач просив суд: 1. запросити до суду спеціаліста-товарознавця задля встановлення матеріалу куртку чи призначити судову товарознавчу експертизу; 2. розірвати договір купівлі-продажу шкіряної куртки, укладений 15.10.2017 року між ним та відповідачем; 3. стягнути з відповідача на його користь сплачені грошові кошти за куртку в розмірі 3 300 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., завдану продажем товару неналежної якості. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, раніше надав в судовому засідання заяву, згідно якої від запрошення до суду спеціаліста-товарознавця задля встановлення матеріалу куртку чи призначення судової товарознавчої експертизу відмовився. Відповідач до судового засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та відзив на позовну заяву, відповідно до якого не погодився із вимогами, оскільки відповідно до наданих матеріалів справи відповідач нібито продав позивачу куртку за ціною 3330 грн., на підтвердження чого позивач надає копію аркушу паперу, на якому вказано, що [PERSON] продав куртку вартістю 3330 грн. 15.10.2017 року, однак жодних характеристик, які могли б свідчити про якість куртки, матеріал з якої вона могли бути зроблена не вказано та взагалі не можливо встановити факту здійснення купівлі вказаної куртки. Аналогічна справа з тим самим предметом, але з іншим позивачем розглядалась Сєвєродонецьким міським судом Луганської області, який свої рішенням, яке набрало законної сили, відмовив в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення сплаченої за товар грошової суми та відшкодування матеріальної шкоди. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.06.2015 року № 917007482 (а.с.5-6,23-24). [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецька Луганської області від 04.01.2021 року № 9-ЦНАП (а.с.47,55). Відповіддю Сєвєродонецької міської ради від 14.11.2018 року № 4837/Б-7817, адресованою [PERSON] зазначено, що звернення від 29.10.2018 року № Б-7817, відносно товару неналежної якості (куртка зимова кожана, вартістю 3300 грн.) придбаного 15.10.2017 року на Центральному ринку м. Сєвєродонецька в контейнері № 286 у ФОП [PERSON] розглянуто, та повідомлено, що на запрошення (в телефонній розмові) до відділу торгівлі та з захисту прав споживачів Сєвєродонецької міської ради для врегулювання спірної ситуації, ні вона ні ФОП [PERSON] не з`явилися (а.с.8,26). Згідно копії аркушу, датованого начебто 15.10.2017, міститься інформація щодо того, що [PERSON] продав куртку вартістю 3300 грн., номер контейнера 286 та зазначено номер телефону: [NUMBER] (а.с.7, 25) На фотознімку міститься куртка чорного кольору з міховим коміром, на рукаві якої почав відшаровуватися матеріал (а.с.9,27). Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.03.2020 року, справа № 428/14158/19, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, відмовлено в задоволенні позовних вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення сплаченої за товар грошової суми та відшкодування матеріальної шкоди внаслідок чого, що на підтвердження факту придбання позивачем куртки у відповідача надано лише аркуш паперу, на якому зазначено, що 15.10.2017 [PERSON] продав куртку вартістю 3300 грн. З вказаного доказу неможливо встановити яку саме куртку було придбано, з якого матеріалу її виготовлено згідно із умовами договору та хто саме був покупцем куртки. В судовому засіданні позивач вказала, що куртку вона придбавала разом із сином, в той час як відповідач вказував, що куртку придбавав лише молодий хлопець. Позивачем не було надано доказів того, що певні, конкретно визначені дефекти у матеріалі куртки з`явилися протягом двох років з часу її придбання і поява цих дефектів не пов`язана із звичайним використанням куртки. В судовому засіданні позивач визнала, що фотографії дефектів куртки, які додані до позовної заяви, зроблені нею в листопаді 2019 року, тобто після спливу дворічного гарантійного терміну. Отже, суд вважає, що позивачем не надано до суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів порушення її прав як споживача (а.с.28-31,59-62,86-90). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 698 ЦК України передбачено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частинами 1, 2 ст. 678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Згідно з ч. 2 ст. 680 ЦК України передбачено, що якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що: продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації (пункт 18); споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); реалізація - діяльність суб`єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг) (пункт 20); договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Частиною 9 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Однак позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що саме цю картку він придбав у відповідача та розрахувався з ним, що вказана куртка була продана йому як шкіряна, також не надано ані договору купівлі-продажу ані розрахункової квитанції, які підтверджували договірні відносини позивача та відповідача, як продавця - суб`єкта господарювання та споживача, покупця який придбав вказаний товар. Окрім того, суд зазначає що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.03.2020 року, справа № 428/14158/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення сплаченої за товар грошової суми та відшкодування матеріальної шкоди, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, в задоволенні позовних вимог було відмовлено, та встановлено, що визначені дефекти у матеріалі куртки з`явилися протягом двох років з часу її придбання і поява цих дефектів не пов`язана із звичайним використанням куртки, а також в судовому засіданні при розгляді вищевказаної справи позивач визнала, що фотографії дефектів куртки, було зроблені нею в листопаді 2019 року, тобто після спливу дворічного гарантійного терміну. Частина 5 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Позивач, обставини, зазначені в рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.03.2020 року, не спростував, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору купівлі-продажу шкіряної куртки, укладеного 15.10.2017 року між позивачем та відповідачем, а також стягненні з відповідача на його користь сплачених грошових коштів за куртку в розмірі 3 300 грн. Стосовно вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди завданої продажем товару неналежної якості, суд зазначає наступне. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Абзацом першим п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 21.03.1995 з подальшими змінами та доповненнями, визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 №4). Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач у вказаних вимогах посилається на те, що внаслідок дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягала в тому, що він не мав можливості носити нормальну куртку, в тому що його одурили як покупця щодо матеріалу куртки, що його мати змушена була неодноразово їздити до м. Сєвєродонецька, витрачаючи час, нерви та гроші, задля захисту права споживача. При цьому, вимоги позивача як споживача суд не задовольняє, а з боку позивача, не надано суду жодних доказів, які б свідчили у своїй сукупності про те, що позивач зазнав моральної шкоди, а тому в цій частині вимог суд також відмовляє. Таким чином суд, заслухавши позивача, дослідивши надані матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, якими мотивує позивач позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що вимоги позивача щодо захисту його права як споживача не є обґрунтованими, оскільки на підтвердження факту придбання ним шкіряної куртки у відповідача, не надає належних та допустимих доказів, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed