Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до укладеного Договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії №8202166834гм/2016-01 від 12 січня 2016 року, АТ «Державний експортно-імпортний банк України» надав [PERSON] кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, з лімітом не більше 4000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 50%, з кінцевим терміном повернення до 31 січня 2019 року. Разом з тим, скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконує умови договору, вказані кошти не повертає, у зв`язку з чим, станом на 29 січня 2019 року виникла заборгованість в сумі 14142,32 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 3741,76 грн., заборгованості по процентам - 5887,93 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 1243,91 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом - 1657,97 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту - 364,74 грн., інфляційних збитків за невиконання зобов`язання - 1246,01 грн.. На підставі ст.ст. 526, 625, 1054 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»заборгованість по договору кредиту в сумі 14142,32 грн. та судовий збір - 2102 грн.. Відзив на позов не подано. 04.03.2020 року відкрито провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з?явився, в поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Враховуючи викладене, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Суд установив, що 12 січня 2016 року між Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі АТ «Укрексімбанк») та [PERSON] укладено договір №8202166834гм/2016-01 «Про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії» (далі Договір). На підставі вказаного договору (п.2.4, 2.6, 2.10) відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 4000,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 50% річних, з кінцевим терміном повернення до 31 січня 2019 року. Згідно до п.7.2.14 договору, позичальник зобов`язалась погасити банку усю заборгованість за кредитом у день припинення кредитної ліні, а при припиненні кредитної лінії з підстав передбачених п.2.8 договору протягом строку зазначеного банком у своєму повідомлені клієнту про припинення кредитної лінії. Боржник зобов`язувалась сплачувати банку проценти, нараховані за користуванням кредитом, щомісяця не пізніше останнього банківського дня місяця, наступного за місяцем, у якому вони були нараховані, а в разі припинення дії кредитної лінії - не пізніше першого банківського дня, наступного за днем в якому клієнт зобов`язаний погасити банку усю існуючу заборгованість (п.7.2.15 кредитного договору). Пунктом 2.8 кредитного договору визначено, що до моменту настання зазначеного у п.2.6 цього договору терміну дія кредитної лінії може бути припинена банком в односторонньому порядку. Про припинення дії кредитної лінії банк повідомляє клієнта шляхом подальшого надіслання йому відповідного письмового повідомлення. Відповідно до пункту 8.1.1 Кредитного договору, у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом, процентами, клієнт сплачує банку за кожний день прострочення пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості повному обсязі, у розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Вказані обставини підтверджуються зазначеним кредитним договором. З поточної виписки по рахунку відповідача вбачається, що остання скористалась кредитними коштами, разом з тим, кредит банку не повернула. 03 жовтня 2016 року банк надіслав відповідачу вимогу за №069-13/133 про повне погашення усієї заборгованості за кредитною лінією в строк до 30 жовтня 2016 року. Відповідно до повідомлення заборгованість складається із простроченої заборгованості за кредитом - 3741 грн. 76 коп., заборгованості за процентами - 718 грн. 36 коп.. Зазначена вимога банку відповідачем не виконана. Відповідно до довідки №069-13/20-11, станом на 29 січня 2020 року прострочена заборгованість за кредитом становить 3741,76 грн., заборгованість по процентам - 5887,93 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за період з 30 січня 2019 р. по 29 січня 2020 р.) - 1243,91 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом (за період з 30 січня 2019 р. по 29 січня 2020 р.) - 1657,97 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту - 364,74 грн., інфляційних збитків за невиконання зобов`язання - 1246,01 грн.. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобов`язана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Враховуючи, що відповідач не повернула кредитні кошти, вимога банку в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з цим, вимога позивача про стягнення процентів підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як установлено судом, сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом, які визначаються на суму залишку заборгованості (п.5.3 договору). 31 січня 2019 року відповідач повинна була повернути всю заборгованість за кредитом, зокрема і проценти. Разом з цим, пред`явивши відповідачу вимогу про дострокове повне погашення кредиту в строк до 30 жовтня 2016 року, банк змінив строк виконання зобов`язання. Згідно правової позиції, викладеної у висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі справа № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, банк безпідставно нараховував проценти за кредитом після 30 жовтня 2016 року, у зв`язку з чим, з відповідача на користь банку мають бути стягнуті проценти за кредитом нараховані виключно в межах строку кредитування, а саме в сумі 718 грн. 36 коп.. Оскільки право позивача нараховувати пеню за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 30 жовтня 2016 року, то вимога позивача про стягнення пені за один рік до його звернення до суду також є безпідставною. Разом з цим, враховуючи, що відповідач не повернула кредит у обумовлений строк, вимога позивача про стягнення з неї коштів відповідно до ст.625 ЦК України є обґрунтованими. Враховуючи, що відповідач прострочила виконання зобов`язання щодо повернення кредиту починаючи з 30 жовтня 2016 року, з останньої підлягають стягненню 3 проценти річних від простроченої суми кредиту за період з 31 жовтня 2016 року по 29 січня 2020 року, в сумі 364 грн. 74 коп. (3741,76 грн. х 3%/365 / 100% х 1186 дн.= 364 грн. 74 коп.) Крім того, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 31 грудня 2016 року по 29 січня 2020 року також підлягає задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача мають бути стягнуто 1246 грн. 01 коп. інфляційних втрат (1,333 ( індекс інфляції за вказаний період) х 3741,76 грн =1246 грн. 01 коп..) За таких обставин позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 грн.. Враховуючи, що позов задоволено частково (42,92 % = 6070,81 грн. (3741,76 грн. + 718,36 грн. + 364, 74 грн. + 1246,01 грн.) х 100% / 14142,32 грн.), з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 902,32 грн.. (902,32 = 2102 грн. х 42,92% /100%)

Outcome: partial