Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про зобов'язання повернути кошти. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 січня 2013 року було укладено Договір доручення №1 з [PERSON] Згідно п.1.1 цього договору відповідач повинен був здійснити комплекс заходів з питань забезпечення отримання у власність [PERSON] права власності на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Для виконання вищевказаних умов, було сплачено згідно п.1.2 Договору двадцять вісім тисяч гривень, що є еквівалентом трьом тисячам п'ятсот доларів США. Зобов'язання,згідно договору відповідач повинен був виконати в строк до 30.01.2013року. Згідно п.4.2 Договору у разі невиконання, або несвоєчасного виконання доручення відповідач зобов'язаний повернути суму, що була передана для виконання доручення, та суму штрафу. Також згідно п.1.3 Договору [PERSON] повинен повернути отриману за виконання умов Договору винагороду у розмірі 4000 грн. Прострочка виконання зобов'язання складає 182 дні, сума простроченого грошового зобов'язання складає 32 000 грн., таким чином 3% річних складає 465,92 грн., та індекс інфляції за цей період 32 грн. Таким чином, позивач просить стягнути борг у розмірі 28 000 гривень, штраф за невиконання зобов'язання - 28 000 грн., 3% річних-465,92 грн., сума з урахуванням індексу інфляції - 32 гривні, 4000 грн. винагороди, 7000 грн. за адвокатські послуги та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з'явився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 11 січня 2013 року [PERSON], що діє від імені та інтересах [PERSON] уклав з [PERSON] договір доручення № 1, за умовами якого відповідач зобов'язувався від імені та за рахунок довірителя здійснювати наступні юридичні дії а саме: здійснити комплекс заходів з питань забезпечення отримання у власність [PERSON], право власності на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а також відміни правовстановлюючих документів всіх співвласників вищевказаного домоволодіння та визнання [PERSON] єдиною власницею домоволодіння в цілому в термін до 30.01.2013 року (а.с. 6). На виконання п. 1.1. договору Довіритель зобов'язаний сплатити Повіреному двадцять вісім тисяч гривень, що є еквівалентом 3500 доларів США. Сплата вищевказаних коштів здійснюється шляхом перерахування на розрахунковий рахунок повіреного, або іншим способом не забороненим законодавством України. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України). За змістом ст.ст.1000, 1001 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Положеннями ст.1003 ЦК України встановлено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно ст.1007 ч.1 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. За змістом ст.ст.244, 247, 248 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, якою є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Строк довіреності встановлюється у довіреності, а його закінчення зумовлює припинення представництва за довіреністю. Частиною 2 ст.1007 ЦК України передбачено, що довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором, зокрема відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] витрат за виконання умов договору, вказаних в пункті 1,1 у розмірі 28 000,00 грн., не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем не було надано належних доказів у підтвердження сплати вищевказаних коштів у розмірі 28 000,00грн., які відповідно до п. 1,2 договору доручення №1 від 11 січня 2013 року перераховуються на розрахунковий номер Повіреного, або іншим способом не забороненим законодавством. Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 28 000,00 грн., за невиконання або не належне виконання своїх зобов'язань за договором доручення №1 від 11 січня 2013 року та 3% річних з урахуванням індексу інфляції , оскільки позивачем не надано суду доказів у підтвердження неналежного виконання умов договору доручення №1 від 11 січня 2013 року відповідачем [PERSON]. Згідно п. 1.3 договору Доручення №1 від 11 січня 2013 року, винагорода за виконання робіт становить 4000,00 грн., які «Довіритель» повинен сплатити «Повіреному» за умови своєчасного та якісного виконання покладених на «Повіреного» обов'язків. Разом з тим позивачем не було надано доказів суду у підтвердження отримання відповідачем [PERSON] винагороди у розмірі 4000,00 грн., а отже позовні вимоги в частині стягнення винагороди в розмірі 4000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та недоведеними. Розглядаючи позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн., враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог, оскільки такі не знайшли свого обґрунтування та підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволені в цій частині також слід відмовити. Суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини, дослідивши матеріали справи , вважає, що позовні вимоги не підлягать задоволенню в повному обсязі, оскільки є необґрунтованими та недоведеними. Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із даним позовом до суду, враховуючи результат його розгляду, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed