Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 20.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Астра Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк») та відповідачем був укладений кредитний договір № 330004022677023, згідно якого [PERSON] надано кредитні кошти у розмірі 30 000,00 гривень зі сплатою 16,90 % річних за користування кредитом на строк до 20 квітня 2015 року. Позивач вважає, що [PERSON] порушив умови кредитного договору і станом на 06.04.2015 року має прострочену заборгованість в сумі 32 522,39 гривень. 25 червня 2015 року представник позивача звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 77 203, 98 гривень Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу без його участі, збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 20.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Астра Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк») та відповідачем був укладений кредитний договір № 330004022677023, згідно якого [PERSON] надано кредитні кошти у розмірі 30 000,00 гривень зі сплатою 16,90 % річних за користування кредитом на строк до 20 квітня 2015 року. 12 грудня 2014 року відповідачу [PERSON] надсилалася досудова вимога №31.4-08/14413/14. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 330004022677023від 20.04.2012 року станом на 26 травня 2015року за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 77 203,98 гривень в тому числі: тіло кредиту - 18 452,60 гривень; відсотки за користування кредитом - 3 488,67 гривень, комісія - 10 643,52 гривень, пеня - 43 897,58 гривень, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 394,35 гривень, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 327,26 гривень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що відповідач не належним чином виконує свої обов'язки перед кредитором, у зв'язку з чим наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме зменшивши розмір пені з 43 897,58 гривень до 18 450,00 гривень, оскільки розмір пені (неустойки) значно перевищує розмір збитків. На підставі наведеного та

Outcome: partial