Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26.10.2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Худовою Ю.О., відповідно до умов якого відповідачка зобов'язалась щомісячно забезпечувати позивача грошовими коштами в розмірі 800 гривень, сплачувати комунальні послуги згідно з встановленими лімітами та надати одноразову грошову допомогу у розмірі 3 000 гривень при укладенні договору, а позивач передає у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що, знаходячись у пригніченому стані після смерті колишньої дружини, з якою мав намір роз'їхатись, за порадою знайомих він вирішив укласти договір довічного утримання. Крім того, у [PERSON] було виявлене тяжке захворювання, лікування якого потребувало на той час значних матеріальних витрат. В кінці березня 2015 року позивачеві було зроблено операцію. Укладаючи договір, позивач виходив з того, що він є людиною похилого віку, страждає тяжким захворюванням, потребує значних матеріальних витрат, з рідних і близьких в м. Києві у нього нікого немає. Син позивача [PERSON] проживав і проживає в м. Кузнецьку Пензенської області Російській Федерації. На час укладення договору позивач не повідомляв сину про стан свого здоров'я. До 2015 року син працював вахтовим методом в м. Хабаровську, до 2016 року в нього вирішувалось питання про продовження контракту. З початку 2016 року син влаштувався на роботу в м. Кузнецьку. Після укладення договору довічного утримання син дізнався про стан здоров'я позивача і став наполягати на переїзді до нього на постійне проживання, з чим погодився позивач. [PERSON] вважає, що на сьогодні істотно змінились обставини, якими він керувався при укладенні договору довічного утримання, вважає, що переїзд до сина сприятливо позначиться на стані його здоров'я та благополуччі. З 05.01.2016 року позивач відмовився від отримання грошових коштів від відповідачки. Позивач просить розірвати укладений 26.10.2015 року між ним та [PERSON] договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Худовою Ю.О., реєстраційний номер 800. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з тих же підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2010 року належала на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с.6-копія рішення). 26.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за №800 (а.с.4-5-копія договору). Згідно з пунктом 1 договору [PERSON] передає у власність, а [PERSON] отримує у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS], та взамін чого [PERSON] зобов'язується забезпечувати [PERSON] утриманням довічно на умовах цього договору. 26.10.2015 року право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.44-витяг з реєстру). Пунктом 7 договору визначено, що [PERSON] зобов'язується довічно утримувати [PERSON], забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечуватися харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовились, що утримання оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 800 гривень на місяць, які будуть щомісяця надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розпис. Крім вищезазначеної суми набувач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за частину квартири у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені «набувачем» чи «відчужувачем»... Набувач зобов'язується здійснити поховання відчужувача частини квартири після його смерті або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувачем самостійно через поважні причини. В пункті 8 договору вказано, що одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 30 000 гривень, які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням цього договору. Як пояснив в судовому засіданні позивач, укладаючи договір довічного утримання, він виходив з того, що є одиноким, мав тяжке захворювання і переніс операцію, потребував значних коштів на лікування. Єдиний син проживає в Росії, працював вахтовим методом, про стан свого здоров'я позивач його не повідомляв. Після укладення договору довічного утримання син дізнався про стан здоров'я позивача і наполягає на переїзді до нього на постійне проживання. На час укладання договору домовленості щодо переїзду позивача до сину не було. [PERSON] вважає, що на сьогодні істотно змінились обставини, якими він керувався при укладенні договору. Переїзд його до сина сприятливо позначиться на його стані здоров'я і благополуччі. З 05.01.2016 року позивач відмовився від отримання грошових коштів від [PERSON] За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України). Статтею 755 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Положеннями ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Судом встановлено, що позивач сам відмовився від виконання відповідачем договору довічного утримання. Одностороння відмова відчужувача від договору довічного утримання в силу положень ст.ст. 652, 755 ЦК України не є підставою для його розірвання. Також судом встановлено, що сторони не досягли згоди щодо розірвання договору довічного утримання. Позивач істотною зміною обставин зазначає те, що він погодився на пропозицію сина переїхати до нього на постійне місце проживання в Росію. Ця обставина, на думку суду, не є непередбачуваною обставиною, що виникла після укладення договору, а тому, на думку суду, не є істотною зміною обставин. На час укладення договору довічного утримання позивач знав, що син проживає в Росії, міг вирішити питання щодо переїзду до сина, але його не піднімав, й взагалі не повідомляв сина про стан свого здоров'я. При цьому про наявність сина він власноручно написав у паспорті до договору довічного утримання (а.с.48-51), де також зазначив, що він укладає договір довічного утримання для забезпечення нормального життя, своєї старості і одинокості. Крім того, переїзд до сина на постійне місце проживання в Росію є бажанням самого позивача. Виконання договору довічного утримання не позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. З урахуванням наведеного, суд вважає, що підстав для розірвання договору довічного утримання немає. З огляду на викладене, суд вважає, що позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не може бути задоволений. На підставі наведеного, ст.ст. 652, 744, 755 ЦК України,

Outcome: dismissed