Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 30.01.2014р. між ним та банком було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 313731/1493/370-14, відповідно до якого він вніс на вкладний рахунок [NUMBER], відкритий у відділенні №3 філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», 30 000,00грн. Строк дії даного договору було визначено до 04.02.2015р. за користування коштами Банк зобов'язаний був нараховувати проценти в розмірі 21% річних щомісячно. Оскільки до 04.02.2015р. він не надіслав Банк заяву про розірвання договору, цей договір було пролонговано на той же строк. 05.02.2015р. він подав до Банку заяву про дострокове повернення йому вкладу, однак до теперішнього часу грошові кошти йому не повернуті з посиланням працівників Банку на заборону дострокового розірвання договорів з клієнтами. З приводу повернення вкладу він неодноразово звертався до посадових осіб Банку, але ніякі заходи ними прийнято не було, чим порушені його права. Проценти, нараховані на суму вкладу, він отримував щомісячно, а за період з 05.02.2015р. по теперішній час вони перераховані йому на картковий рахунок, претензій в цій частині до Банку він немає, тому від вимог в цій частині відмовляється. Вважає, що неправомірними діями Банку, що виразились у відмові достроково повернути йому банківський вклад, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що у зв'язку з порушенням своїх прав він зазнав душевні страждання, нервував, хвилювався у зв'язку з неповерненням грошей, сума яких є для нього значною і була необхідною на лікування його матері, він вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, витрачати час на поїздки в Банк та суд. Моральну шкоду оцінюю в 2000,00грн. Просить стягнути з відповідача на його користь банківський вклад в сумі 30 000,00грн., моральну шкоду в сумі 2000,00грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно між сторонами було укладено депозитний договір, який діє до 04.02.2015р. , на суму 30 000,00грн. з нарахуванням процентів за користування грошима в розмірі 21% річних. Оскільки позивач не скористався правом і не подав заяву про повернення йому вкладу до 04.02.2015р., договір було продовжено на той же строк. Проценти Банком нараховувались і виплачувались позивачу щомісячно. Підстав для дострокового повернення вкладу немає, оскільки позивач не заявляє вимогу про дострокове розірвання договору банківського вкладу, договір діє, є строковим, тому позивач може отримати свій вклад тільки по закінченню строку дії договору. Крім того, на момент звернення позивача до банку 05.02.2015р. та на даний час діють постанови НБУ № 758 від 03.12.2014р. та №160 від 03.03.2015р., які встановлюють обмеження щодо видачі клієнтам готівкових коштів в іноземній валюті х поточних та депозитних рахунків. Ці постанови є обов'язковими для виконання усіма банками і відповідно до п.7.4 Основних умов, з якими позивач був ознайомлений при укладанні договору і погодився з ними, підставами для звільнення сторони договору від відповідальності за невиконання зобов'язань за договором ( віднесені до обставин непереборної сили). Підстав для видачі коштів на даний час немає. Вимоги позивача щодо моральної шкоди не вмотивовані і нічим не підтверджені, суду не надано жодного доказу, що позивач звертався до Банку, що переживав з цього приводу, лікував мати. Крім того, між сторонами мають місце договірні відносини, порушення яких не передбачає відшкодування моральної шкоди. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Суд встановив, що 30.01.2014р. між сторонами було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 313731/1493/370-14, відповідно до якого позивач вніс, а Банк прийняв на вкладний рахунок [NUMBER], відкритий у відділенні №3 філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», грошові кошти в сумі 30 000,00грн. на строк з 30.01.2014р. до 04.02.2015р. (п.1 договору). За час користування грошовими коштами Банк нараховує та виплачує вкладникові проценти за ставкою 21% річних у порядку (п.2 договору). Відповідно до п.5 договору вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного в п.1 договору у порядку та умовах, визначених п.5.3. Основних умов. Відповідно до п.7 договору строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених п.5.2. Основних умов. Відповідно до п.10 договору цей договір набуває чинності після його підписання сторонами з дня надходження коштів на вкладний рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором банківського вкладу. Згідно квитанції №1 від 30.01.2015р. позивач [PERSON] вніс на визначений в договорі вкладний рахунок грошові кошти в сумі 30 000,00грн. За період дії договору відповідач нараховував та виплачував проценти за користування вкладними грошовими коштами. Спори в цій частині між сторонами немає. Зі спливом строку дії договору, визначеного сторонами при укладанні договору - до 04.02.2015р., відповідно до п.7 договору та п.5.2. Основних умов строк розміщення вкладу було продовжено на той же строк. Вказані обставини сторонами не оспорюють ся, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. 05.02.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове повернення 19.02.2015р. банківського вкладу в сумі 30 000,00грн. Однак до теперішнього часу грошові кошти не виплачені. Та обставина, що вкладні грошові кошти в сумі 30000,00грн. позивачу станом до теперішнього часу не виплачені, представником відповідача в судовому засіданні також не оспорювалось, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено цим кодексом або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч.1); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.2); якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час (ч.1), залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (ч.3). Крім того, на відносини між сторонами по договору банківського вкладу та банківського рахунку, за якими послуги надані для задоволення власних побутових потреб, поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Оцінивши обставини справи і надані сторонами докази в їх сукупності, достатності, належності та взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача вкладних грошових коштів, оскільки між сторонами було укладено договір банківського вкладу, спочатку на строк 370 днів до 04.02.2015р., а потім продовжений на той же строк, позивач скористався своїм правом, передбаченим п.7 договору та п.5.3.Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», на дострокове повернення вкладу, подавши до Банку у визначеному порядку відповідну заяву, але відповідач до теперішнього часу вклад не повернув, чим порушив узяті на себе зобов'язання за вказаним договором і права позивача як споживача вказаних послуг. У зв'язку цим вказані грошові кошти підлягають стягненню в судовому порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності заяви позивача на дострокове розірвання договору і відповідно відсутності підстав для дострокового повернення вкладу суд не приймає до уваги у зв'язку з тим, що ст. 1060,1075 ЦК України, п.5.3.Основних умов передбачено право вкладника подати заяву про дострокове повернення вкладу, що відповідно і є підставою для розірвання договору після виплати вкладних грошових коштів. Подача окремої заяви про дострокове розірвання договору банківського вкладу вказаними нормами та самим договором не передбачена. Суд вважає, що позивач, подавши 05.02.2015р. заяву про дострокове повернення вкладу, діяв у відповідності до умов договору та вимог діючого законодавства, вказана заява була прийнята Банком, але останній в порушення вимог ст. 1060, 1075 ЦК України та умов укладеного договору, порушив своє зобов'язання видати вклад на першу вимогу вкладника. Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо неможливості дострокового повернення вкладу у зв'язку з встановленими постановами НБУ №758 від 03.12.2014р. та №160 від 03.03.2015р. обмеженнями у видачі готівкових коштів, оскільки цими постановами встановлені лише обмеження щодо видачі банками готівкових коштів в національній та іноземній валюті (відповідно до 150000,00грн та 15000,00грн. на одного клієнта на добу), а не заборона дострокового повернення депозитних вкладів. Вказані постанови НБУ не містять положень, які б звільняли відповідача від обов'язку виконання своїх зобов'язань за депозитним договором. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди у зв'язку із порушенням зобов'язань по банківському вкладу умовами відповідного договору від 30.01.2014р. не передбачено. Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, застосування ст. 1167 ЦК України передбачає наявність деліктних, а не договірних відносин. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди із посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки за п.5 ст. 4 цього Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживачі мають право лише на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши на його користь з відповідача грошові кошти в сумі 30000,00грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 300,00грн.

Outcome: partial