Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким надати йому додатковий строк для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за законом після смерті дідуся [PERSON] , померлого [INFO] . Його батько [PERSON] , помер [INFO] , та за час свого життя не прийняв спадщину після свого батька, тобто його дідуся на підставі заповіту. На даний час, він позивач не може оформити належним чином право на спадщину, оскільки пропустив строк, встановлений законом на прийняття спадщини, так як вважав, що саме його батько прийняв спадщину після смерті діда шляхом подачі заяви до нотаріуса, тому наразі звертається до суду. Позивач в підготовче засідання не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с.24), подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, наполягав на їх задоволенні, та розгляд позовної заяви просив здійснити у його відсутність (а.с.27). Відповідач - Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області в підготовче засідання не з`явилася, повідомлена належним чином (а.с.24), позов визнав, справу просив розглянути у відсутність представника, про що надав відповідну заяву (а.с.28). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на порушене право, поважні причини, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судовим розглядом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини, а саме між сторонами виник спір із правовідносин, що виникають із спадкових прав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] , виданим 27.11.2013 року на підставі актового запису про смерть №60 від 27.11.2013 року, складеного Виконавчим комітетом Червоноармійської (нині Кубейської) сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.8). За час свого життя [PERSON] склав заповіт на ім`я сина [PERSON] , посвідчений 07.09.2009 року секретарем Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за 65, яким заповів земельну ділянку, яка перебуває в колективній власності ТОВ «Бессарабія-Плюс», належну йому на підставі державного акту (а.с.40 зворотна сторінка). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №154357, виданого 03.01.2006 року спадкодавцю [PERSON] належить земельна ділянка розміром 1.76 га, розташована на території Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12). Померлий [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . Спільно з ним проживали співмешканка - [PERSON] , померла [INFO] , та її донька [PERSON] , 1852 року народження (а.с.14). Тоді як [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Спадкова справа №75-Б/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] була заведена Київської державною нотаріальною конторою у м.Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) за заявою онука [PERSON] від 02.03.2020 року (а.с.29-47). Тобто спадкоємець за заповітом, син померлого [PERSON] - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свіддоцтвом про його смерть [NUMBER] (а.с.9). Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] , що вбачається з матеріалів спадкової справи 248/2017 заведеної Приватним нотаріусом Агбун М.І. Болградського районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.51-116). До складу спадщини не увійшла земельна ділянка, що належала спадкодавцю [PERSON] та не була успадкована за заповітом [PERSON] . Таким чином, спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є онука померлого [PERSON] , оскільки його батько [PERSON] помер [INFO] , а за час свого життя не реалізував свої спадкові права. Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджуються: - свідоцтвом про народження онука [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, зі змісту якого вбачається, що батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7); - свідоцтвом про народження батька позивача [PERSON] - [PERSON] , серії [NUMBER] виданим 04.10.1961 року Червоноармійським бюро РАЦС Болградського району Одеської області, яким підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками померлого [PERSON] (а.с.10). Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса, 16.03.2020 року винесено постанову про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та письмово роз`яснено про порушення строку визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини, та необхідність звернення до суду з питання визначення додаткового строку (а.с.18). Також, з копії спадкової справи № 75Б/2020, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся лише [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно не видавалось. Інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини взагалі не зверталися (а.с.35-47). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Положеннями ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ст.1265 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Стаття 1272 ЦК України встановлює, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4 заяви по спорах про спадкове майно, в тому числі заяви про продовження строку на прийняття спадщини, розглядаються за правилами позовного провадження. Згідно п. 4 вищевказаної постанови, передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області, позов визнав цілком і беззаперечно (а.с.28). Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України (в редакції ЦПК 2004 року) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд приходить до переконання, що строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки позивач був переконаний, що спадщину після смерті діда [PERSON] прийняв його батько - син померлого [PERSON] . І лише при зверненні до державного нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , йому стало відомо і нотаріусом роз`яснено, що батько не прийняв і не оформив спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , та як наслідок рекомендовано позивачу звернутися до суду. Такі обставини, як те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо можливості надання спадкоємцю додаткового строку на подачу заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті діда [PERSON] , спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, необізнаність позивача з приводу не прийняття спадщини його батьком після смерті діда - суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, загальними засадами цивільного законодавства відповідно ст.3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов`язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Пропуск строку на прийняття спадщини хоча і є значним, однак позивач, будучи спадкоємцем за законом п`ятої черги пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки не знав про обставини, які стали відомі йому лише після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , станом на час розгляду справи спадщина відумерлого не визнана, а тому позивач був не взмозі вчинити обов`язкові дії щодо подачі заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття. Інші спадкоємці, які б здійснили дії по прийняттю спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] - відсутні, що, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ст.213 ЦПК України, є підставою для захисту права позивача на спадкування в судовому порядку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved