Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив визнати незаконним та скасувати Наказ № 63-к від 07.03.2017 року про його звільнення в зв`язку із вступом на військову службу за контрактом п. 3 ст. 36 КЗпП України; поновити його, [PERSON] , на роботі в механічний цех № 33 Дочірнього Підприємства «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб» майстром участка першої групи; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що позивач працював на посаді майстра участка першої групи механічного цеху № 33 Дочірнього Підприємства «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб». З 21.03.2014 року був призваний під час часткової мобілізації на особливий період до Збройних сил України. В подальшому ним було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на шість місяців. Який в свою чергу декілька разів переукладався. 07.03.2017 року на підставі Наказу № 63-к від 07.03.2017 року був звільнений з Дочірнього Підприємства «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб» в зв`язку із вступом на військову службу за контрактом п. 3 ст. 36 КЗпП України. Позивач не погоджується зі звільненням його з роботи, посилаючись на ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Зазначає, що на час укладення ним контракту з Міністерством Оброни України існувала кризова ситуація, що загрожує національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені рішенням Ради національної безпеки та оборони України, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України, який не закінчився на даний час. З цим періодом та наявністю кризової ситуації частиною третьою статті 119 КЗпП України пов`язане його право на збереження за ним на час дії контракту місця роботи та посади на Дочірньому Підприємстві «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб». Укладення контракту в таких умовах не може бути підставою для припинення з ним трудового договору за п. 3 ст. 36 КЗпП України. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти них, просив в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановив наступні правовідносини та відповідні їм обставини. Між сторонами склалися правовідносини з приводу поновлення на роботі, які регулюються нормами КЗпП України та спеціальними Законами. 12.09.2013 року на підставі Наказу № 352-к від 10.09.2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу в механічний цех № 33 Дочірнього Підприємства «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб» майстром участка першої групи. 20.03.2014 року наказом № 63-к від 21.03.2014 року був звільнений з Дочірнього Підприємства «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб» в зв`язку з вступом на військову службу до Збройних сил України, п. 3 ст. 36 КЗпП України. Наказом № 184 від 03.06.2014 року був поновлений в механічний цех № 33 майстром участка першої групи 21.03.2014 року. Наказ № 63-к від 21.03.2014 року був відмінений. З довідки виданої [INFO] № 22 від 11.04.2017 року вбачається, що [PERSON] : - з 21.03.2014 року був призваний під час часткової мобілізації на особливий період до Збройних сил України. - з 24.03.2016 року укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на шість місяців. - з 24.09.2016 року укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на шість місяців. - з 24.03.2017 року укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на шість місяців. 07.03.2017 року на підставі Наказу № 63-к від 07.03.2017 року був звільнений з Дочірнього Підприємства «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб» в зв`язку із вступом на військову службу за контрактом п. 3 ст. 36 КЗпП України. Дочірнім Підприємством «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб» на адресу [ADDRESS] , було направлено лист 79/20/1-145 від 07.03.2017 року в якому повідомлялося про припинення трудового договору з позивачем. Вказаний лист [PERSON] особисто отриманий не був. Згідно ч. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» від 21.01.1993 року з наступними змінами і доповненнями, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Часткова мобілізація також оголошувалась: Указом Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 тривалістю 45 діб; Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, тривалістю 45 діб, Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015, тривалістю 210 діб у три черги. Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15 також постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» від 26 вересня 2016 року № 411/2016 постановлено провести у вересні-жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, після видачі цих Указів, Президент не приймав. Вищий адміністративний суд України в постанові від 16 лютого 2015 року у справі № 800/582/14, виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Тому суд вважає помилковим посилання відповідача на ту обставину, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, закінчення строків, особливий період не діє. Судом також встановлено що фактичного звільнення з лав Збройних сил України [PERSON] не було. Відповідно до ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання наказу про звільнення позивача незаконним та скасування цього наказу, поновлення його на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Під час судового розгляду всі учасники судового засідання - позивач та відповідачі вважали, що середня заробітна плата позивача за день складає 175,84 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню Посилання відповідача на те що відповідно до наказу № 327 від 10 жовтня 2016 року на Дочірньому Підприємстві «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб» встановлено неповний робочий час, але не менше 24 робочих годин в тиждень і тому середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен обраховуватись з урахуванням цього наказу є помилковим. Відповідно до п. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оплату праці » про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Суд вважає, що відповідач всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду безсумнівних доказів стосовно повідомлення позивача про наказ № 327 від 10 жовтня 2016 року. А тому середня заробітна плата [PERSON] зберігається за робочі дні згідно з графіком роботи підприємства, який був на момент початку служби. За таких обставин суд вважає, що з Дочірнього Підприємства «Завод Обважнених бурильних та ведучих труб» на користь позивача слід стягнути середній заробіток під час вимушеного прогулу в сумі 8440,32 гр. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі вимог п.2, 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині присудження працівникові заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі.

Outcome: approved