Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16 грудня 2014 року о 19:00 год. сталася ДТП, внаслідок якої його автомобіль ЗАЗ ТF968К СПГ ([PERSON]) державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за страховим полісом АІ/3433136. Просив стягнути з відповідача страхове відшкодування з врахуванням індексу інфляції за час прострочки з 02.07.2015 року по 29.04.2016 року в сумі 3918,80 грн., пеню за прострочку виплати страхового відшкодування в сумі 1503,38 грн., 3% річних в розмірі 94,40 грн., проценти за безпідставне збереження чужих грошей в сумі 751,69 грн., а всього 6268,27 грн. та судові витрати сплаченого судового збору в розмірі 551, 20 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не прибули, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутність, на задоволенні позову наполягали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] «УОСК» в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти позову, у яких зазначив, що вимоги ст.625 ЦК України не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами, Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з постановою Жовтнеого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.01.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу\~\~в розмірі 425,00 грн. за те, що він 16.12.2014 року о 19:00 год., керуючи автомобілем [NUMBER], рухався по пр.Будівельників від пр.Леніна в напрямку вул.Апатова навпроти буд.121 в м.Маріуполі, при зміні напрямку руху вліво, не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія Церюта, який рухався ліворуч та належить [PERSON] Відповідно до повідомлення АТ «УОСК» №5189 від 16.06.2015 року прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 3790,63 грн. Стаття 979 ЦК України\~визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.\~\~ В порядку ст.36.2\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі\~Закон № 1961-IV) страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. На цей час відповідач ПАТ «Україниська охоронно-страхова компанія» виплату страхового відшкодування не здійснила. Відповідно до\~статті 12 Закону № 1961-IV\~страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. З урахування наведеного стягненню з ПАТ «Україниська охоронно-страхова компанія» підлягає страхове відшкодування в сумі 3790,63 грн, яке нараховане відповідачем, але належним чином не виплачене. Згідно зі\~статтею 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п.36.5.\~ст. 36 Закону № 1961-IV\~за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пеня за несвоєчасну виплату повинна бути нарахована за період з 02.07.2015 року по 29.04.2016 року з урахуванням розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в цей період. Так, з 02.07.2015 року по 27.08.2015 року була встановлена облікова ставка на рівні 30%, з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року\~27%, з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року\~22%, з 22.04.2016 року по 29.04.2016 року - 19%. Таким чином, розмір пені, яка підлягає стягненню, становить 1503,38 грн. (розмір страхового відшкодування х подвійну облікову ставку, що діяла в кожний з періодів х кількість днів прострочення : 100 = 1503,38 грн.). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2\~ст.625 ЦК України). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення\~статті 625 ЦК\~не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові по справі №6-49цс12 від 06.06.2012р. висловив позицію, що зобовязання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2\~ст.625 ЦК України, так і нормами ст. ст.549,\~550 ЦК України. За правилами\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2\~\~ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3\~ст.549 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.550 ЦК України\~право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Аналогічні положення щодо зобовязання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в\~ст. 992 ЦК України. Тому суд не погоджується із запереченнями відповідача щодо неможливості застосування вимог ст. 625 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення індексу інфляції, 3% річних за 303 дні прострочки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Три відсотки річних складають 94,40 грн. (сума боргу х процентну ставку : 100% : 365 днів х кількість днів). Розмір збитків від інфляції рахується за формулою: сума боргу х індекс інфляції : 100% - сума боргу. Підсумковий розмір інфляційних втрат за період з 02.07.2015 року по 29.04.2016 року складає 3918,80 грн. В частині позовних вимог про стягнення процентів за безпідставне збереження чужих грошей в сумі 751,69 грн. суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Відповідно до наведених вимог законодавства за несвоєчасне виконання зобов'язань передбачено застосовування наслідків відповідно до вимог ч.2\~ст.625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549,\~550 ЦК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем в порушення ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого зобов'язання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тому посилання на вимоги ч.1 ст.1214 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала та на ч. 2 ст. 1214 ЦК України за якою у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу), є безпідставним. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно від задоволених вимог у розмірі 485,06 грн.

Outcome: partial