Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, інших спадкоємців немає, в установлений законом строк він прийняв спадщину, але в оформленні спадщини державним нотаріусом йому відмовлено, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на спадкове майно. Позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник Матюшівської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надано заяву за підписом сільського голови щодо розгляду справи без участі представника відповідача, в заяві вказано на визнання відповідачем позову. 3-я особа в судове засідання також не з'явилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON] -батько позивача, що стверджується копіями свідоцтв про смерть та про народження позивача. Як вбачається з матеріалів справи, на ім'я позивача зареєстровано право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 17.05.1993 року, виданого виконавчим комітетом Матюшівської сільської ради, що слідує з довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» та копії свідоцтва про право власності на жилий будинок; в довідці МБТІ вказано також на те, що право на 1/4 частину цього будинку не зареєстровано. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Матюшівської сільської ради від 13.04.1993 року № 55 затверджено акт добровільного розподілу майна між подружжям [PERSON] і [PERSON], визнано право особистої власності за [PERSON] на 1/4 частину будинку, на 1/4 частину господарських споруд; за [PERSON] визнано право особистої власності на 3/4 частини вказаного майна, що стверджується копією цього рішення. Згідно записів в погосподарській книзі сільської ради власником 3/4 частин будинку по [ADDRESS] є [PERSON], 1/4 частина будинку рахується за покійним [PERSON], що вбачається з довідки Матюшівської сільської ради та виписок з погосподарської книги. З матеріалів справи також вбачається, що 19.09.2007 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області Руденко Н.П. оформлено на ім'я позивача свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька, яке складається з земельної ділянки площею 2,1253 га, розташованої на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району та переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 713060 від 20.12.2006 року, що слідує з копії вказаного свідоцтва та копії державного акту на право власності на земельну ділянку. В оформленні спадкових прав на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] після померлого [PERSON] нотаріусом відмовлено через відсутність державної реєстрації та правовстановлюючого документу, що вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2014 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, заповіту спадкодавець не залишав, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв у визначеному порядку спадщину після смерті батька, відповідно до його заяви від 21.02.2007 року було заведено спадкову справу № 87/2007, інші спадкоємці відсутні, на що вказано в постанові державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори від 23.07.2014 року. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту Української РСР від 19.01.1976 року № 1/5, яка була діючою на час виникнення спірних правовідносин, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства 31.01.1966 року, яка втратила чинність з 13.12.1995 року, передбачала обов'язкову реєстрацію /інвентаризацію/ будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Судом було встановлено і вказано вище в рішенні, що згідно записів в погосподарській книзі Матюшівської сільської ради 1/4 частина будинку по [ADDRESS] рахується за [PERSON], його право власності на цю частину будинку було визнано також за рішенням виконавчого комітету Матюшівської сільської ради. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в силу приписів вищенаведених правових норм спадкодавець набув права власності на 1/4 частину вказаного вище в рішенні житлового будинку, яке увійшло до складу спадщини, а позивач набув право на спадкування майна після смерті свого батька. А тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину вказаного вище в рішенні будинку в порядку спадкування за законом. Враховуючи все наведене та

Outcome: approved