Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого уточнив (а.с. 92), та в обгрунтування якого вказав, що 21.03.2007 між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Ф-139, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 70 000 дол.США. З метою забезпечення належного виконання зобов»язань за вказаним договором в цей же день між сторонами було укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передала банку в іпотеку належну їй квартиру 29, яка знаходиться на провулку 1 Київському, 25 в м.Житомирі. 17.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідповідно до якого було відступлено права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №Ф-139 від 21.03.2007. В зв»язку з невиконанням кредитних зобов»язань належним чином, станом на 01.01.2014 за [PERSON] рахується прострочена заборгованість за кредитом 796 515,80 грн. В рахунок погашення вказаної заборгованості позивач просить звернути стягнення напредмет іпотеки - квартиру 29, яка знаходиться на провулку 1 Київському, 25 в м.Житомирі, шляхом проведення прилюдних торгів, а також стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 3 654 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову та вказала, що він поданий з порушенням строків позовної давності, представник позивача не заявляв клопотань про його поновлення. А також вказала, що іпотечна квартира площею 82,60 кв.м. є єдиним місцем проживання та реєстрації сім»ї відповідача, а тому на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014. З цих підстав просила відмовити в задоволенні позову. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне. Так, судом встановлено, що 21.03.2007 між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Ф-139, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 70 000 дол.США (а.с. 6-9). З метою забезпечення належного виконання зобов»язань за вказаним договором в цей же день між сторонами було укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передала банку в іпотеку належну їй квартиру 29, яка знаходиться на провулку 1 Київському, 25 в м.Житомирі, вартість вказаної квартири оцінена в 181 720.00 грн. (а.с. 13-14). 17.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідповідно до якого було відступлено права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №Ф-139 від 21.03.2007. В зв»язку з невиконанням кредитних зобов»язань належним чином, станом на 01.01.2014 за [PERSON] рахується прострочена заборгованість 796 515,80 грн. та складається з: заборгованість за кредитом 504 315,14 грн., по відсотках 255 974,39 грн., та пеня 36 226,27 грн. В рахунок погашення цієї заборгованості позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру 29, яка знаходиться на провулку 1 Київському, 25 в м.Житомирі, шляхом проведення прилюдних торгів. Як вбачається із відомостей, наданих АДПТО ДМС України в Житомирській області, [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 12.12.2007 (а.с. 51), та іншого житла не має. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.5.3.2 кредитного договору № Ф-139 від 21.03.2007р. право на вимогу про дострокове повернення суми кредиту виникає у банку на третій день після вручення позичальнику письмового повідомлення про наявність порушення умов договору. 12.01.2011 року [PERSON] отримала від банку розрахунок заборгованості і попередження про звернення банку до суду для дострокового стягнення суми кредиту, про що свідчить її підпис на розрахунку банку від 12.01.2011. Так чином банк, скориставшись своїм правом зміни терміну користування кредитними коштами, створив правові підстави для звернення стягнення на всю суму кредиту, поточну заборгованість за кредитом і відсотками вже станом на 15.01.2011 рік, а звернувся до суду для його реалізації тільки 29.01.2014 (надійшла до суду 03.02.2014). Аналогічних висновків дійшов Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальні справ, приймаючи рішення в справах № 6-21792 св 11, № 6-11437 св 12 та № 6-49860 св 12. Таким чином, з 13.01.2011 року у банку виникло право дострокового стягнення всієї суми кредиту, заборгованості по кредиту, штрафних санкцій, проте позов до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки для дострокового повернення суми кредиту, поточної заборгованості по тілу кредиту і відсотках, штрафних санкцій заявлений лише 29.01.2014р., тобто з пропуском строку позовної давності, на застосуванні якого наполягає представник відповідача. В період часу з 13.01.2011 року по день розгляду справи у суді відповідач не вчиняла будь-яких платежів на користь банку, тобто не вчиняла дій, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності. Звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до п. 3.1.4 договору іпотеки від 21.03.2007р. укладеного між банком і [PERSON], є правом банку в разі невиконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором. Таким чином судом встановлено, що в матеріалах справи наявний розрахунок банку про наявність заборгованості, який [PERSON] власноручно отримала 12.01.2011 та розписалася про попередження про дострокове стягнення всієї суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 154). 08.02.2011 первісний кредитор звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON]Л про стягнення заборгованості, однак, ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 10.12.2012 вказаний позов було залишено без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, тобто, в зв»язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Тобто, протягом трьох років, а саме до 15.01.2014 позивач мав право звернутися до суду з вимогою як про стягнення заборгованості за кредитом, так і з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, позивач пропустив строк звернення до суду, пред»явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки 29.01.2014 (заява отримана судом 03.02.2014). При цьому [PERSON] не вчиняла будь-яких дій, які б свідчили про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку, тобто ніяких платежів по кредиту не здійснювала. Представник позивача не надав суду доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, а тому суд не вбачає підстав для його поновлення та застосовує строк позовної давності до тіла кредиту та відсотків. Враховуючи те, що судом застосовано строк позовної давності стосовно тіла кредиту та процентів, право вимоги до цієї суми заборгованості позивачем втрачено внаслідок пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що сума заборгованості не співмірна ціні предмета іпотеки, визначеної у відповідному договорі сторонами (а.с. 13-14), а тому відмовляє у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed