Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в позові вказує, що відповідно до укладеного договору № 014/17-40/1437-36 від 18.07.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем - останній отримав кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 29 988,00 доларів США, строком до 18 липня 2017 року із сплатою 13,5 % річних. Далі зазначає, що у зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору станом на 21.08.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 12 170,42 доларів США. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання сторони не явилися, представник позивача просив справу розглядати без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в силу ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Дослідивши надані у справі докази, суд вважає, що існують законні підстави для часткового задоволення позову. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 014/17-40/1437-36 від 18.07.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], відповідач отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 29 988,00 доларів США, на строк до 18.07.2017 року, зі сплатою 13,5 % на рік. У зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору станом на 21.08.2014 року у відповідача утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 10 088,02 доларів США - заборгованість за кредитом, 741,53 доларів США - заборгованість за відсотками, 1340,87 доларів США, що еквівалентно 17582,55 гривень - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків. Перелічені обставини суду підтверджені: поясненнями представника позивача, копією вищезазначеного кредитного договору № 014/17-40/1437-36 від 18.07.2007 року, розрахунком позивача заборгованості відповідача та матеріалами справи. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. У відповідності до вимог ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Встановивши порушення відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором, надання кредиту в доларах США, узгоджену сторонами умову договору про повернення кредиту в доларах США, суд згідно вимог ст. ст. 524, 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК України дійшов висновку що, позичальник повинен повернути заборгованість банку в доларах США, яка складається із боргу за кредитом та за відсотками по ньому. За таких обставин доводи позивача про необхідність стягнення загальної суми заборгованості в доларах США не відповідають закону та умовам узгодженого сторонами договору. Так, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Тому з відповідача підлягають стягненню саме 17582,55 гривень - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial