Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що у червні 2014 року він придбав у відповідача [PERSON] дровокол, марки ГА-35.1000 за 46\~000,00 грн. даний дровокол, придбаний у відповідача, виявився неякісним, внаслідок чого позивач вирішив повернути вказаний товар продавцю та отримати назад кошти, сплачені за нього. Тому 16 жовтня 2014 року позивач повернув дровокол відповідачу, а той прийняв його та зобовязався повернути суму коштів, сплаченого за нього, про що надав відповідну розписку. У розписці відповідач зобовязався повернути кошти в розмірі 46\~000,00 грн. до 31.12.2014 року. Проте на даний час відповідач зобовязання не виконав, кошти не повернув. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу дровокола, який був укладений між сторонами в усній формі, був замінений за новацією боргу у боргове зобовязання за правилами ст.1053 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Станом на 1 серпня 2015 року сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 69\~546,13 грн., а також три проценти річних від простроченої суми 1107,78 грн. Всього сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотки річних становить 70\~671,91 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і три проценти річних від простроченої суми в сумі 70\~671,91 грн., а також судові витрати. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Галичина». Суд, за згодою позивача та, враховуючи вимоги ст.ст.224-226 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. За правилами\~ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Згідно з ч. ч. 2 - 4\~ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З оригіналу розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 16) вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] дровокол власного виробництва ГА-35.1000, вартістю 46\~000,00 грн., за який зобовязався повернути кошти. \~\~ Суд приходить до висновку, що між сторонами відбулася заміна зобовязання (новація), що виникло із договору купівлі-продажу дровокола, у позикове зобов'язання, за правилами\~ст. 1053 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Зі змісту розписки (а.с.16) вбачається, що відповідач [PERSON] зобовязався повернути позику в сумі 46\~000,00 грн. до 31.12.2014 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 46\~000,00 грн. боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому, в межах заявлених позовних вимог, станом на 1 серпня 2015 року, враховуючи кількість днів прострочення виконання зобовязання щодо повернення боргу з 01 січня 2015 року року по 31.07.2015 року (212 днів), суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути 3 % річних в розмірі 801,53 грн. (46\~000,00грн.* 0,03/365 днів *212 днів). За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. В межах заявлених позовних вимог, станом на 1 серпня 2015 року, за період з 01 січня 2015 року по 31.07.2015 року , інфляційні втрати становлять 18078,05 грн.: 46\~000,00 грн. (основна сума боргу) * 1,39 (середній індекс інфляції за вказаний період) 46 000,00 грн. (сума боргу). Таким чином, сума заборгованості [PERSON], станом на 1 серпня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, становить 64879,58 грн. (46\~000,00 +801,53 + 18078,05). При таких обставинах дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, ст.ст. 545,553,554, 625, 1046, 1047,1048, 1049, 1051 ЦК України,

Outcome: approved