Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 08.01.2014 року між ним та ПАТ «Перший Український міжнародний банк» було укладено кредитний договір №26444507, за яким банком було надано в кредит кошти у сумі 162 904 гривень, а ним - прийнято на себе зобов'язання повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування ними на умова та в строки, визначені кредитним договором №26444507 від 08.01.2014 року. Вказує,що протягом 2014 року він справно виконував умови вищезазначеного, однак в силу кризових явищ в Україні, було допущено прострочення сплати, у зв'язку з чим він уклав з [PERSON] та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого, останні виступили перед ПАТ «ПУМБ» гарантами виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором. Зазначає, що 08.01.2014 року [PERSON] здійснила перший платіж за кредитним договором №26444507 від 08.01.2014 року - у сумі 2840,70 гривен, у період з 12.01.2015 року по 26.01.2015 року - 7 605,04 гривень, 16.01.2015 року [PERSON] - 4 116,25 гривень. [PERSON], а всього за січень 2015 року було сплачено 14 561,99 гривень. Також вказує, що у січні 2015 року йому стало відомо, що ПАТ «ПУМБ» звернулось до суду із позовною заявою до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором №26444507 від 08.01.2014 року, у зв'язку чим відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі №362/5279/14-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» та вирішено стягнути з нього заборгованість у розмірі 167 895,26 гривень та судові витрати. У зв'язку вищевикладеним, оскільки дія кредитного договору №26444507 від 01.08.2014 року повинна бути припинена з моменту набрання рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2015 року, а саме 21.07.2015 року, вважає, що повинно бути припинено нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитними коштами, кошти у сумі 63 373,50 гривень, які сплачувались його поручителями в погашення за кредитним договором №26444507 від 01.08.2014 року, повинні бути зараховані в погашення заборгованості за рішенням суду, у зв'язку чим був змушений звернутись до суду з даним позовом та з урахуванням уточнень до позовної заяви від 23.08.2016 року просить визнати кредитний договір №26444507 від 08.01.2014 року припиненим з моменту набрання рішенням законної сили, а саме 21.07.2015 року та встановити розмір заборгованості на момент винесення рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2015 року у сумі 135 265,91 гривень, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №26444507 від 08.01.2014 року з врахуванням оплати в погашення рішення суду в період з 13.05.2015 року по 08.08.2016 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила його задоволити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити повністю, оскільки він необґрунтований, безпідставно заявлений та не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ст. 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з матеріалів справи, 08 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Українській міжнародний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 26444506, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 162 904 гривень (а.с.13-17). Судом встановлено, що позивачем умови вищезазначеного кредитного договору належним чином не виконувались, у зв'язку чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 176 737,62 гривні, про що його було повідомлено та запропоновано її погасити, що підтверджується вимогою №61-05-7888, яка отримана позивачем 30.09.2014 року (а.с.74). Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2014 року ПАТ «ПУМБ» звернулась до суду із позовом до позивача, обґрунтовуючи його тим, що станом на 02.11.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 186 072,65 грн. (а.с.69), у зв'язку чим Васильківським міськрайонним судом Київської області 23.12.2014 року було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені повністю та вирішено стягнути з останнього вказану заборгованість (а.с.70-71), 27.01.2015 року постановлено ухвалу суддею Васильківського міськрайонного суду Київської області, якою задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення (а.с.72), у подальшому 19.05.2015 року по справі № 362/5279/14 було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості по кредиту із [PERSON] було задоволено частково та вирішено стягнути з останнього заборгованість у розмірі 167 895,26 грн., яке набрало законної сили 21.07.2015 року (а.с.85). Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір був підписаний обома сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України він є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень не висловлювали. Судом встановлено, що відповідач, виконав свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором, однак позивач, на відміну від відповідача, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів, не виконав, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось сторонами в процесі судового розгляду. Згідно Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. (зі змінами від 07.02.2014 p.) зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 59, 601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконай боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що підстави для визнання кредитного договору недійсними з підстав, зазначених позивачем на момент набрання рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2015 року законної сили, відсутні, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконай боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, слід зазначити, що позовні вимоги щодо зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №26444507 від 08.01.2014 року з врахуванням оплати в погашення рішення суду в період з 13.05.2015 року по 08.08.2016 року також не підлягають задоволенню, оскільки суперечать доводам позивача, викладеним у обґрунтування позовних вимог про визнання кредитного договору припиненим. У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням повного та всебічного з'ясування обставин справи, підтверджених належними доказами та дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що підстави для визнання кредитного договору недійсними відсутні. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 30, 203, 215-217, 256, 617, 626-627, 629, 1054 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», Закону України «Про банки та банківську діяльність»,

Outcome: dismissed