Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 100075,77 грн. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 24 жовтня 2018 року [PERSON] позичив [PERSON] 97537,68 грн. (еквівалент 3465,00 доларів США на день укладення договору), які відповідач зобов`язалась повернути до 24.11.2018 року, про що написала особисту розписку. Позивач свої зобов`язання по договору виконав, однак відповідач ухиляється від повернення позичених коштів. Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 05 квітня 2021 року. 05 квітня 2021 року у судове засідання з`явився представник позивача [PERSON], відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Судове засідання відкладено на 30 червня 2021 року. 30 червня 2021 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог до 946671,63 грн. 30 червня 2021 року у судове засідання з`явився представник позивача [PERSON], відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Судове засідання відкладено на 19 жовтня 2021 року. З 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній основній відпустці. У судове засідання 19 жовтня 2021 року сторони не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання 05 квітня 2021 року, 30 червня 2021 року та 19 жовтня 2021 року не з`явилася, сповіщалася належним чином за адресою згідно даних отриманих судом з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. До суду повернувся конверт з судовою повісткою на 05 квітня 2021 року з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Також до суду повернувся конверт з судовою повісткою на 30 червня 2021 року та 19 жовтня 2021 року з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Виходячи з правової позиції Верховного Суду від 01 квітня 2021 року по адміністративній справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Такий підхід підтверджується чіткою та послідовною судовою практикою, закрема постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, постановами Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та не наданням обгрунтованої заяви щодо неможливості явки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, та враховуючи вже наданий відповідачеві час на отримання правової допомоги та підготовку до судового засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 2018 року [PERSON] за договором позики № 24/10/18-1 позичив [PERSON] 97537,68 грн. (еквівалент 3465,00 доларів США на день укладення договору), які відповідач зобов`язалась повернути до 24.11.2018 року, про що написала особисту розписку. Оригінал розписки оглянуто в судовому засіданні. Позивач посилається на те, що свої зобов`язання по договору він виконав, гроші позичив, однак відповідач ухиляється від повернення позичених коштів. Позивач посилається на те, що станом на 29.06.2021 року суму боргу складається з: - 85887,71 грн. (еквівалент 3135 доларів США по курсу НБУ станом на вказану дату); - 13905,22 грн. інфляційних збитків; - 6896,90 грн. - 3% річних; - 839981,80 грн. - неустойки. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що у зв`язку з невиконанням взятих на себе відповідачем зобов`язань, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] позичені кошти в розмірі 85887,71 грн. (еквівалент 3135 доларів США по курсу НБУ станом на 29.06.2021 року), 13905,22 грн. інфляційних збитків; 6896,90 грн. - 3% річних, а загалом 106689,83 грн. Щодо стягнення неустойки, то відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до положень ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 10 Договору позики № 24/10/18-1 від 24.10.2018 року передбачено, що, зокрема, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком), позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості. Позивач надає розрахунок неустойки, розмірі якої станом на 29.06.2021 року становить 839981,80 грн. Розмір неустойки не оспорено відповідачем, однак, суд враховує, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»: несправедливими є умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції - суми кредиту) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, якщо розмір неустойки визначений позивачем є більшим, ніж 50% суми, яку позивач позичив [PERSON] , а відтак, суд вважає такий розмір неустойки несправедливим, та відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9466,72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, а отже з врахуванням частковості задоволення позовних вимог, суд стягує витрати по оплаті судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у сумі 1066,82 грн.

Outcome: partial