Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив визнати недійсним договір №805192 майнового лізингу від 26 березня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРАНДКАПІТАЛ», ЄДРПОУ 31660673, та [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області від 07.04.1998 року, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРАНДКАПІТАЛ», ЄДРПОУ 31660673, на солідарну користь [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданий Краснолуцьким МВ УДМС України в Луганській області від 05.09.2012 року, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області від 07.04.1998 року, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] суму коштів у розмірі 46 100,00 гривень у якості застосування наслідків недійсності правочину. Позивач посилався на таке: 26 березня 2015 року [PERSON] (далі - відповідач 2), без згоди і відома дружини [PERSON] (далі - позивача), оформив договір майнового лізингу №805192 (далі - договір) з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРАНДКАПІТАЛ» (скорочено ТОВ «ІГК»), предметом якого був автомобіль Skoda Octavia 2.0 TDI DSG Elegance 2013 року, згідно якого в подальшому повинен був оплатити 230 500,00 гривень. Авансовий платіж [PERSON] вніс 26.03.2015 року в сумі 46 100,00 гривень. Про наміри придбати автомобіль, [PERSON] не попереджав свою дружину [PERSON]. На початку квітня 2015 року відповідач 2 повідомив дружину про те, що ним було укладено вищезазначений договір і тепер необхідно додатково сплатити ТОВ «ІГК» 6 915,00 гривень комісії за передачу автомобіля та в подальшому кожного місяця сплачувати 9 604,17 гривень. Грошові кошти в розмірі 46 100,00 гривень, які чоловік сплатив в якості авансу, були отримані в позику для проведення ремонту будинку, про що чоловіку було відомо, і що підтверджується розпискою від 12.03.2015 року. [PERSON] був направлений лист до ТОВ «ІГК» з проханням розірвати договір та повернути авансовий платіж в розмірі 46 100,00 гривень, однак, ТОВ «ІГК» відмовило в поверненні коштів. Таким договір повністю суперечить інтересам дружини, оскільки [PERSON] використав їхні спільні гроші у сумі 46 100,00 гривень, без відома та згоди дружини. Позивач вважає, що її чоловік діяв в супереч інтересів дружини та сім'ї в цілому, та порушив права як дружини та співвласника використаних ним грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 216 недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв щодо розгляду справи за його відсутності не надав, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим постановлення заочного рішення, проти якого не заперечує позивач. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав: 26 березня 2015 року [PERSON] (далі - відповідач 2), без згоди і відома дружини [PERSON] (далі - позивача), оформив договір майнового лізингу №805192 (далі - договір) з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРАНДКАПІТАЛ» (скорочено ТОВ «ІГК»), предметом якого був автомобіль Skoda Octavia 2.0 TDI DSG Elegance 2013 року, згідно якого в подальшому повинен був оплатити 230 500,00 гривень. Авансовий платіж [PERSON] вніс 26.03.2015 року в сумі 46 100,00 гривень. Про наміри придбати автомобіль, [PERSON] не попереджав свою дружину [PERSON]. На початку квітня 2015 року відповідач 2 повідомив дружину про те, що ним було укладено вищезазначений договір і тепер необхідно додатково сплатити ТОВ «ІГК» 6 915,00 гривень комісії за передачу автомобіля та в подальшому кожного місяця сплачувати 9 604,17 гривень. Грошові кошти в розмірі 46 100,00 гривень, які чоловік сплатив в якості авансу, були отримані в позику для проведення ремонту будинку, про що чоловіку було відомо, і що підтверджується розпискою від 12.03.2015 року. [PERSON] був направлений лист до ТОВ «ІГК» з проханням розірвати договір та повернути авансовий платіж в розмірі 46 100,00 гривень, однак, ТОВ «ІГК» відмовило в поверненні коштів. Таким договір повністю суперечить інтересам дружини, оскільки [PERSON] використав їхні спільні гроші у сумі 46 100,00 гривень, без відома та згоди дружини. Позивач вважає, що її чоловік діяв в супереч інтересів дружини та сім'ї в цілому, та порушив права як дружини та співвласника використаних ним грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік, розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення один із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і/або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і/або державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 216 недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. На підставі ст.ст. 61, 63, 65 Сімейного кодексу України, ст. ст. 203, 215, 216, 1190 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved