Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 14.11.2016 року був прийнятий в порядку переведення із структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» на посаду начальника загону структурного підрозділу «Дніпровській загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» згідно наказу №НОК-1103/ОС від 11.11.2016 року. Як йому стало відомо 26.11.2018 року його було звільнено з посади на підставі наказу (розпорядження) №НОК-1107/ОС від 26.11.2018 року згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Причин такого звільнення йому ніхто не пояснив, оскільки під час вказаних подій, а саме: з 20.11.2018 року по 03.12.2018 року він перебував на лікарняному. Невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку він не допускав. Із наказом він був ознайомлений лише 10.12.2018 року. Крім того, він є членом Всеукраїнської незалежної профспілки, проти з останньою його звільнення не погоджувалось. В зв`язку з цим, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати накази №625/Н від 22.11.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та №НОК-1107/ОС від 26.11.2018 року про звільненні на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.11.2018 року по день ухвалення рішення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи в суді проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач в порушення посадової інструкції самоусунувся від виконання вищезазначених завдань та обов`язків, в зв`язку з чим йому наказами №346/Н від 26.06.2018 року, №387/Н від 17.07.2018 року оголошувались догани та в подальшому за систематичне невиконання трудових обов`язків позивача було звільнено на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Щодо перебування на лікарняному позивач не повідомляв та на момент його звільнення відповідачу про це не було відомо. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та допитавши свідка, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] 14.11.2016 року був прийнятий в порядку переведення із структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» на посаду начальника загону структурного підрозділу «Дніпровській загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (на теперішній час Акціонерне товариство «Українська залізниця») згідно наказу №НОК-1103/ОС від 11.11.2016 року. За неналежне виконання посадових обов`язків наказами №346/Н від 26.06.2018 року, №387/Н від 17.07.2018 року позивач притягався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Наказом №625/Н від 22.11.2018 року за систематичне порушення трудової дисципліни позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на підстав п.3 ст.40 КЗпП України. На підставі цього 26.11.2018 року відповідачем було видано наказ (розпорядження) №НОК-1107/ОС про звільнення позивача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Згідно п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч.2 ст.40 КЗпП України). Частинами 1-3 ст.43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 ст.40 і п.п.2,3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи судом встановлено, що на момент винесення відповідачем наказу №625/Н від 22.11.2018 року та №НОК-1107/ОС від 26.11.2018 року, позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Вказане підтверджується листком непрацездатності щодо перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в період з 20.11.2018 року по 03.12.2018 року включно. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач є членом Всеукраїнської незалежної профспілки, про вступ до якої він повідомляв відповідача листом від 12.11.2018 року. Про обізнаність відповідача про членства [PERSON] в профспілці свідчить і лист відповідача від 20.11.2018 року, який ним направлявся на адресу голови Дніпропетровської обласної профспілкової організації Всеукраїнської незалежної профспілки щодо погодження звільнення позивача з займаної посади за систематичне невиконання посадових обов`язків. Проте, така згода профспілковою організацію не надавалась. Посилання відповідача на те, що профспілковою було порушено строки розгляду відповідного питання суд вважає безпідставними, оскільки відповідне подання відповідачем було направлено до профспілки 20.11.2018 року а накази про звільнення №625/Н та №НОК-1107/ОС видані, відповідно 22.11.2018 року та 26.11.2018 року, тобто до спливу визначено ст.43 КЗпП України п`ятнадцятиденного строку для розгляду подання профспілкою. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.43 КЗпП України відповідне подання підлягало розгляду за обов`язкової участі позивача або його представника або за відсутності позивача за його письмовою згодою. Проте, як встановлено судом, в період з 20.11.2018 року по 03.12.2018 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, шо виключало можливість його участі у розгляді профспілкою подання про погодження звільнення в цей період. Про направлення такого подання та видачу наказів про звільнення позивач обізнаний не був, а тому не мав можливості забезпечити участь у засіданні профспілки свого представника. Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача було проведено в період його тимчасової непрацездатності, без погодження цього питання профспілковою організацією, тобто з порушенням вимог ч.2 ст.40, ст.43 КЗпП України. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та про необхідність визнання незаконними та скасування наказів №625/Н від 22.11.2018 року, №НОК-1107/ОС від 26.11.2018 року про звільнення позивача, поновлення останнього на посаді з 27.11.2018 року та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.11.2018 року по день винесення рішення 03.06.2019 року. При визначені розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує надану позивачем довідку про його заробітну плату, видану відповідачем. Згідно вказаної довідки вбачається, що за останні два повні місяці роботи перед звільненням позивачу було нараховану наступну заробітну плату: за вересень 2018 року (160 г.) - 13202 грн., за жовтень 2018 року (176 г.) - 6000 грн. 91 коп., а всього 19202 грн. 91 коп. (336 г.). Під час розгляду справи в суді сторони зазначили, що позивач працював за звичайним графіком, встановленим ст.52 КЗпП України - п`ятиденний робочий тиждень, при тижневій нормі сорок годин та двома вихідними днями. Таким чином, кількість відпрацьованих днів у вересні та жовтні 2018 року позивачем складала, відповідно, 20 та 22 дні, а всього 42 дні. Розмір середньоденної заробітної плати за цей період склав 19202 грн. 91 коп. : 42 робочі дні = 457 грн. 21 коп. З урахуванням цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.11.2018 року по 03.06.2019 року в сумі 58065 грн. 67 коп. 457 грн. 21 коп. х 127 робочих днів вимушеного прогулу), з утриманням з цієї суми податків і інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп. Згідно п.п.2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі з 27.11.2018 року, а також в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в сумі 9601 грн. 41 коп. (457 грн. 21 коп. (середньоденна заробітна плата) х 21 (середньомісячне число робочих днів)), з утриманням з цієї суми податків і інших обов`язкових платежів. На підстав викладеного,

Outcome: approved