Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду 26 березня 2014 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 1998 року в Лозівській товарній біржі було зареєстровано Договір купівлі-продажу № 1-15, відповідно до якого [PERSON] придбала житловий будинок житловою площею 30,0 кв.м. розташованого на земельній ділянці площею 578,5 кв.м., з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Сторонами за договором були виконані всі істотні умови, [PERSON] передав, а позивач прийняла житловий будинок у свою власність з оплатою за нього певної домовленої суми грошей, отримала технічний паспорт на житловий будинок, переоформила на своє ім.»я договори на надання комунальних послуг, але нотаріально не завірила, а тому вимушена звернутися до суду та просить задовольнити позовні вимоги. У судове засідання позивач надала суду письмову заяву, відповідно до якої прохала суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та слухати справу за її відсутності і дала свою згоду на ухвалення заочного рішення по справаі, порядок постановлення та строки оскарження якого, їй відомо. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 13 жовтня 1998 року, позивач придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу № 1-15 від 13 жовтня 1998 року був укладений в Лозівській товарній біржі (а.с.№ 6). Фактично договір купівлі-продажу сторонами виконаний повністю. Позивач сплатила грошову вартість будинку, зареєструвала договір в Лозівському БТІ, отримала реєстраційне посвідчення, яке записане за реєстровим номером 831 від 27 липня 1998 року, що підтверджується технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с.№10-15) та Державним актом про право власності на земельну ділянку (а.с.№23). Позивачка перейшла проживати в будинок, користується та розпоряджається ним. Крім того, з огляду на умови даного договору, а саме: Пункту 3.2, зазначено, що Згідно до ст..15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Судом було встановлено, що Договір купівлі продажу (а.с.№6) було укладено 13 жовтня 1998 року, тобто на час дії Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, тоді як, на момент звернення позивачем з даним позовом до суду, в дію вступив Цивільний Кодекс України 2004 року, тому, відповідно до п.4 ч.1 ст.214 ЦПК України, судом вирішувалося питання відносно того, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до частини 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року встановлено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, з урахуванням викладеного, застосуванню підлягають норми ЦК України 2004 року. Так, відповідно до ч.4 ст. 203ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У судовому засіданні з огляду на договір купівлі продажу від 13 жовтня 1998 року (а.с.№6) вбачається, що сторонами дотримано всі його умови, за БТІ зареєстровано. Таким чином, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу № 1-15 від 13 жовтня 1998 року, що був зареєстрований в Лозівській товарній біржі. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved