Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 13.06.2012 року ним, як переможцем аукціону за 9910 грн. було придбано автомобіль марки АТ модель 130610-001, фургон малолітражний (ЗАЗ Таврія пікап), д/н [NUMBER]. Однак, коли він прибув за вказаним в повідомлені про аукціон місцем розташування майна, то ним виявилась автостоянка, працівники якої повідомили, що він не може забрати свій автомобіль, поки не передасть кошти в приблизній сумі 6000 грн., оскільки автомобіль вже тривалий час знаходиться на автостоянці. Така ж ситуація склалась 22.06.2012 року, коли він повторно приїхав за автомобілем. 27.06.2012 року він зустрівся з представником автостоянки [PERSON], який запропонував сплатити йому 2500 грн. В процесу бесіди останній погоджувався, що автомобіль поставив на автостоянку визначений в акті опису та арешту майна зберігач [PERSON] 03.07.2012 року йому знов було відмовлено у виїзді зі стоянки та повідомлено, що вартість стоянки тепер становить не 2500 грн., а 4608 грн. (по 8 грн. за день з 02.12.2010 року). В серпні 2012 року він сплатив відповідачу 2500 грн. Але, навіть після оплати і передачі оригіналу чека про сплату, автомобіль йому не повернули. Він перебував в очікуванні на стоянці до 20-00 г., був вимушений ночувати в м.Дніпропетровську. Лише наступного дня, коли він почав вимагати повернення автомобілю, він зміг його забрати. Цими протиправними діями, зіничним та місцями хамським відношенням йому було завдано моральну шкоду. В зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь незаконно отримані 2500 грн. за послуги із зберігання автомобіля та 2500 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав та, посилаючись на викладені в позовній заяві підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що прийняття автомобіля на стоянку було правомірним, жодних вимог та письмових документів від позивача товариство не отримувало та дізналось про це лише з позовної заяви, відповідач мав законне право на при тримання автомобілю до погашення боргу за послуги з його зберігання. Оскільки [PERSON] добровільно сплатив кошти за зберігання, він має право на стягнення вказаних коштів з ПП СП «Юстиція». Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 02.12.2010 року по 17.08.2012 року на автостоянці за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Войцеховича,140А зберігався автомобіль - фургон малолітражний д/н [NUMBER]. Зазначений автомобіль за складеним відділом ДВС Васильківського РУЮ актом арешту й опису майна від 02.12.2010 року був описаний, арештований та переданий на зберігання [PERSON], який під час опису й арешту майна діяв як представник ПП «СП Юстиція», про що зазначено в самому акті опису й арешту, а також підтверджується наявною в матеріалах справи довіреністю від 01.09.2010 року строком дії до 31.12.2010 року. Зазначений автомобіль відповідно до запису в журналі обліку тимчасового зберігання, був поставлений на стоянку 02.12.2010 року, при цьому за першу добу зберігання [PERSON] сплатив добовий тариф - 8 грн. На час постановки автомобіля стоянка належала ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «МІАНА» (далі ТОВ «МІАНА»), оскільки за угодою про передання майнових прав на автостоянку від 27.06.2012 року всі права та обов'язки стосовно автостоянки передані відповідачу. На теперішній час ТОВ «МІАНА», як власник автостоянки надає послуги зберігання автотранспорту. Відповідно до ч.3 ст.936 ЦК України договір зберігання є публічним. Відповідно до ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст.208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Актом державного виконавця про опис й арешт майна від 02.12.2010 року [PERSON], як представник ПП «СП Юстиція», визначений зберігачем майна. Відповідно до п. 5.8.5. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерство юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року, особа, якій передано на зберігання описане майно, може ним користуватися. Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняття автомобіля та його перебування на автостоянці відповідало нормам чинного законодавства і не порушувало чиїхось прав чи законних інтересів, оскільки передання автомобіля на зберігання та укладення відповідного договору здійснювалось особою, яка мала необхідний обсяг повноважень та обов'язків із зберігання арештованого майна. З урахуванням викладеного та наявних у справі матеріалів зобов'язаною за сплату коштів особою стало саме ПП «СП Юстиція», з якого за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.06.2013 року на користь ТОВ «МІАНА» було стягнуто кошти за послуги із зберігання автомобіля в сумі 2502 грн., за виключенням суми в розмірі 2500 грн., сплаченої [PERSON] Позивач [PERSON] придбав арештований автомобіль з прилюдних торгів, які відбулись 13.06.2012 року та набув права власності на нього. Умови діяльності автостоянок регламентуються Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках №115 від 22.01.1996 року, нормами якої визначено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека (п.15 Постанови). Відповідно до положень п.16 на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання Пунктами 21-23 Постанови №115 визначені умови видачі автомобіля власнику чи іншій уповноваженій особі. Так, транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред'явлення квитанції (касового чека) про оплату - у разі тимчасового зберігання. Транспортний засіб може бути виданий іншій особі за умови пред'явлення оформленого відповідно до законодавства доручення власника та перепустки чи документа, що посвідчує особу одержувача транспортного засобу. У разі втрати перепустки чи квитанції (касового чека) транспортний засіб видається володільцеві на підставі його письмової заяви та документів, які посвідчують його особу і підтверджують права на приналежність транспортного засобу. Під час розгляду справи позивачем у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не надано доказів тому, що при зверненні до відповідача ним надавались документи, що підтверджували набуття ним права власності на автомобіль, який був переданий на відповідальне зберігання іншій особі - представнику ПП СП «Юстиція» [PERSON] та яким автомобіль і було поставлено на автостоянку. В той час, як відповідач вказані обставини та взагалі факт звернення позивача з вимогами про видачу автомобіля заперечував. Крім того, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.399 ЦК України право володіння припиняється у разі: витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Як встановлено судом ТОВ «МІАНА» є власником автостоянки по вул.Войцеховича,140 в м.Дніпропетровську та правонаступником ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування». При постановці 02.12.2010 року на зазначену автостоянку автомобілю, право власності на який в подальшому перейшло до позивача, представником ПП СП «Юстиція» [PERSON], якому в свою чергу автомобіль було передано виконавчою службою на відповідальне зберігання, було оплачено лише добовий тариф за першу добу зберігання. та в подальшому оплата за зберігання відповідачем транспортного засобу не здійснювалась. З огляду на це та положення ч.ч.1,3 ст.594 ЦК України, оскільки автомобіль був обтяжений наявним боргом, відповідач мав право притримання спірного автомобіля до сплати боргу навіть за умови переходу права власності на автомобіль до позивача після його передачі на зберігання іншою особою. Також суд враховує, що після набуття 13.06.2012 року права власності на автомобіль, позивач у відповідності до ст.ст.319,322 ЦК України набув і обов'язків щодо утримання вказаного майна, починаючи з 13.06.2012 року, а відповідач у відповідності до ч.3 ст.390 ЦК України - право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Сплата заборгованості поза межами цього періоду є правом власника, яке надає йому можливість заявлення зворотної вимоги до боржника, яким в даному випадку є ПП СП «Юстиція». Заявляючи позов в частині стягнення сплачених коштів за зберігання автомобіля, позивач в якості правових підстав посилався на положення ст.ст.317,321,387 ЦК України, які встановлюють право власника майна вільно користуватись та розпоряджатись останнім, а також право витребування майна від особи, яка без відповідної правової підстави заволоділа цим майном. Проте, будь-яких правових обґрунтувань пред'явленого позову щодо стягнення з відповідача сплачених коштів позивачем не наведено. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача сплачених коштів в сумі 2500 грн. за зберігання автомобіля є необґрунтованими, заявлені до неналежного відповідача та задоволенню не підлягають. За відсутності встановлення факту неправомірних дій з боку відповідача, не підлягають задово-ленню і позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. Таким чином, позивачу в задоволенні позову слід відмовити повністю. Сплачені останнім при подачі позову судові витрати віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed