Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 16 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу м. Дніпропетровська Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис від 16 вересня 2015 року та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 4983, за яким у безспірному порядку пропонується стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №DNZ0AE000092554 від 21 травня 2008 року у розмірі 72 027,43 доларів США, яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у розмірі 13 238,19 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 5 333,92 доларів США; комісії у розмірі 1 244,39 доларів США; пені у розмірі 18 590,59 доларів США; штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 доларів США; штрафу (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3 370,35 доларів США. Окремо підлягають стягненню витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700,00 грн. Про існування даного виконавчого напису позивач дізнався лише у червні 2016 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 48910410, яке було відкрите на підставі цього виконавчого напису. Даний виконавчий напис позивач вважає вчиненим з грубим порушенням строків встановлених чинним законодавством, а тому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 16 вересня 2015 року, таким що не підлягає виконанню. Представник позивача надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі; позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Бондар І.М. у судове засідання не з'явилась, представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направила, про час, дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду письмові пояснення з приводу заявленого позову, відповідно до яких при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус діяла згідно норм діючого законодавства, у задоволенні позовних вимог просила відмовити /а.с. 51-53/. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 16 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу м. Дніпропетровська Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис від 16 вересня 2015 року та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 4983, за яким у безспірному порядку пропонується стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №DNZ0AE000092554 від 21 травня 2008 року у розмірі 72 027,43 доларів США, яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у розмірі 13238,19 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 5 333,92 доларів США; комісії у розмірі 1 244,38 доларів США; пені у розмірі 18 590,59 доларів США; штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 доларів США; штрафу (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3370,35 доларів США. Окремо підлягають стягненню витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700 грн. /а.с. 11/. У судовому засіданні також було встановлено, що 21 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитно-заставний договір №DNZ0AE000092554, за умовами якого банк надав, а позивач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 13 209,61 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% річних, строком погашення - до 17 травня 2013 року та обов'язковою сплатою періодичних платежів з «14» по «18» число кожного місяця /а.с. 12-20/. Згідно ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 2 п.п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р.№296/5 (далі Порядок) передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.п.3.1 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). У відповідності до підп. 2.1. п. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: ●відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; ●дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; ●номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; ●строк, за який має провадитися стягнення; ●інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Так, з тексту виконавчого напису вбачається, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «Приватбанк» просить вчинити виконавчий напис за кредитно-заставним договором №DNZ0AE000092554 від 21 травня 2008 року про стягнення заборгованості у розмірі 72 027,43 доларів США, яку складають, в тому числі, штраф (фіксована частина) у розмірі 250,00 доларів США та штраф (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3370,35 доларів США, проте з виписки по рахунку боржника станом на 01 вересня 2015 року /а.с. 21-22/ жодного рядку про нарахування штрафів у відповідній сумі не вказано. Наведене свідчить про надання банком неповної інформації та документів приватному нотаріусу, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно якого на нотаріуса покладається обов'язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Окрім того, як було встановлено у судовому засіданні, кредитно-заставний договір №DNZ0AE000092554 був укладений між сторонами 21 травня 2008 року, позивачем перестали виконуватись належним чином зобов'язання з погашення кредиту та відсотків у лютому 2009 року, а виконавчий напис був вчинений 16 вересня 2015 року, тобто після закінчення строку для пред'явлення права на вимогу. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». В постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127 цс 14 також зазначено, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України)». Окрім цього, частиною 11 ст. 11 Закону України «Про захист права споживачів» встановлено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. Отже, стягнення витрат, пов'язаних із вчиненням оскаржуваного виконавчого напису у розмірі 1700,00 грн., суперечить діючому законодавству України. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved