Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 02 листопада 1990 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 2/5 частини житлового будинку А-1, житлової пристр. АІ-1 житловою площею 63,10 кв.м., житлового будинку Б-1, житловою площею 29,80 кв.м., літньої кухні В, гаражу Г, вбиральні Д, огорожі І, воріт № 2,3, замощення ІІ, сараю Е, вбиральні Ж, душу З, водоколонки І, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 3-3897. Також на договорі мається відмітка про його реєстрацію в Криворізькому БТІ 16.11.1990 року. 25 травня 1996 року [PERSON] , маючи у власності 2/5 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , маючи у власності 3/10 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , маючи у власності 3/10 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , уклали договір про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками. Згідно вказаного договору в користування [PERSON] відійшов житловий будинок «Б-1 Ж»: веранда І-1 площею 6,3 кв.м., сіни І-2 площею 8,8 кв.м., коридор І-3 площею 4,7 кв.м., ванна І-4 площею 1,4 кв.м., житлова І-5 площею 6,7 кв.м., житлова І-6 площею 7,4 кв.м., житлова І-7 площею 15,7 кв.м., кухня І-8 площею 15,9 кв.м., веранда «б1», ганок «б2», піддашок «б3», усього: 66,9 кв.м., літня кухня-гараж В, сарай Е, вбиральня Ж, душ З, водоколонка І, замощення V, огорожа № 5,6, ворота № ІІ, земельна ділянка загальною площею 1071 кв.м. Частка житлового будинку, що належить [PERSON] складає 3/10 частин. Таким чином, при укладені вказаного договору змінилася частка [PERSON] у праві спільної часткової власності та місце розташування домоволодіння з 2/5 частин будинку [ADDRESS] на 3/10 частин будинку [ADDRESS] . Після укладення договору про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками була здійснена перереєстрація права власності в КП Криворізьке БТІ і [PERSON] було видано реєстраційне посвідчення, згідно якого за нею зареєстровано право власності на 3/10 частки житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02.11.1990 року та договору про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 24.05.1996 року. Укладаючи договір дарування від 02.11.1990 року [PERSON] набула право власності на 2/5 частини житлового будинку А-1, житлової пристр. АІ-1 житловою площею 63,10 кв.м., житлового будинку Б-1, житловою площею 29,80 кв.м., літньої кухні В, гаражу Г, вбиральні Д, огорожі І, воріт № 2,3, замощення ІІ, сараю Е, вбиральні Ж, душу З, водоколонки І, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку, який міститься в технічному паспорті, виготовленому КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 24.04.2017 року вказані будівлі розташовані на території домоволодінь, які в КП ДОР «Криворізьке БТІ» зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Після укладення договору про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 24.05.1996 року у користування [PERSON] перейшли наступні будівлі: житловий будинок «Б-1 Ж», веранда «б1», ганок «б2», піддашок «б3», загальною площею 66,9 кв.м., літня кухня-гараж В, сарай Е, вбиральня Ж, душ З, водоколонка І, замощення V, огорожа № 5,6, ворота № ІІ, земельна ділянка загальною площею 1071 кв.м, що відповідно до того ж технічного паспорту всі вказані будівлі знаходиться в лівій частині на території домоволодінь, які в КП ДОР «Криворізьке БТІ» зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] і є повністю відокремленими від інших будівель. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. При цьому кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Виходячи з вимог ст.ст. 356,358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення право часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов`язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Таким чином, укладений договір про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 24.05.1996 року не міг встановлювати частки співвласників, змінювати місце розташування майна, не припиняв право спільної часткової власності з відокремленням та виділом кожному із співвласнику його частини майна в натурі і не був підставою для перереєстрації права власності в КП Криворізьке БТІ. Яким чином була змінена поштова адреса розташування домоволодіння позивачу не відомо. Тим більше, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано взагалі інший об`єкт нерухомості, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 98019546 від 21.09.2017 року. Рішення про присвоєння потової адреси виконкомом Центрально-Міської районної ради в м. Кривий Ріг не приймалося. [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, а саме частину житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом була: [PERSON] : дочка померлої, яка фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, але юридично не оформила. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку вона фактично прийняла після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , проте юридично за життя не оформила. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є: чоловік померлої - [PERSON] та діти померлої: [PERSON] та [PERSON] . Батько та сестра від спадщини, що залишилась після смерті матері відмовилися на користь позивача, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що існують розбіжності щодо розміру частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння та місце розташування домоволодіння. Оскільки КП Криворізьке БТІ своїм рішення про здійснення перереєстрації права власності, змінили поштову адресу домоволодіння, крім того, на сьогоднішній день за померлою [PERSON] зареєстровано право власності на 3/10 частин домоволодіння, приймаючи до уваги договір про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 24.05.1996 року, який відповідно до ч. 4 ст. 358 ЦК України є обов`язковим для мене як для спадкоємця, я прошу суд задовольнити мій позов шляхом визнання за ним права власності на 3/10 частин домоволодіння з визначенням його об`єктів, які переходять до нього у володіння відповідно до умов Договору від 24.05.1996 року. У зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у іншому, ніж судовому порядку спадщину, він вимушений звернутися до суду та просить суд: визнати за ним право власності на 3/10 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку «Б-1» загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., літньої кухні-гаражу «В», сараю «Е», душу «З», вбиральні «Ж» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином надала суду заяву, в якій просила розглянути заяву за її відсутності, зазначивши, що при вирішенні позовних вимог покладається на думку суду. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування (а.с. 14-15) 02 листопада 1990 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 2/5 частини житлового будинку А-1, житлової пристр. АІ-1 житловою площею 63,10 кв.м., житлового будинку Б-1, житловою площею 29,80 кв.м., літньої кухні В, гаражу Г, вбиральні Д, огорожі І, воріт № 2,3, замощення ІІ, сараю Е, вбиральні Ж, душу З, водоколонки І, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 3-3897. Згідно з договору про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 25.05.1996 року (а.с. 16-17) [PERSON] , маючи у власності 2/5 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , маючи у власності 3/10 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , маючи у власності 3/10 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , встановили між собою порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою. Відповідно до реєстраційного посвідчення (а.с. 18) за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/10 частки житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02.11.1990 року та договору про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 24.05.1996 року. Після укладення договору про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 24.05.1996 року у користування [PERSON] перейшли наступні будівлі: житловий будинок «Б-1 Ж», веранда «б1», ганок «б2», піддашок «б3», загальною площею 66,9 кв.м., літня кухня-гараж В, сарай Е, вбиральня Ж, душ З, водоколонка І, замощення V, огорожа № 5,6, ворота № ІІ, земельна ділянка загальною площею 1071 кв.м, що відповідно до того ж технічного паспорту всі вказані будівлі знаходиться в лівій частині на території домоволодінь, які в КП ДОР «Криворізьке БТІ» зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] і є повністю відокремленими від інших будівель. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. При цьому кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється власниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткові власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткові власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення право часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов`язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Вказані положення закріплені в Постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року за № 6-12цс13. Таким чином, укладений договір про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 24.05.1996 року не міг встановлювати частки співвласників, змінювати місце розташування майна, не припиняв право спільної часткової власності з відокремленням та виділом кожному із співвласнику його частини майна в натурі і не був підставою для перереєстрації права власності в КП Криворізьке БТІ. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, а саме частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом була: [PERSON] : дочка померлої, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] (а.с. 11) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12), яка фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, але юридично не оформила. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 19). Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку вона фактично прийняла після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , проте юридично за життя не оформила. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. [PERSON] по день своєї смерті проживала на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою квартального комітету. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом є: чоловік померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12) та діти померлої: [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] та позивач [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з копії спадкової справи № 18476 вбачається, що батько [PERSON] та сестра [PERSON] від спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] відмовилися на користь позивача, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що існують розбіжності щодо розміру частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння та місце розташування домоволодіння. З матеріалів справи судом встановлено, що було змінено поштову адресу розташування домоволодіння [ADDRESS] на домоволодіння [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] зареєстровано взагалі інший об`єкт нерухомості, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 98019546 від 21.09.2017 року. Рішення про присвоєння поштової адреси виконкомом Центрально-Міської районної ради в м. Кривий Ріг не приймалося. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу, враховуючи, що КП Криворізьке БТІ своїм рішення про здійснення перереєстрації права власності, змінили поштову адресу домоволодіння, крім того, на сьогоднішній день за померлою [PERSON] зареєстровано право власності на 3/10 частин домоволодіння, приймаючи до уваги договір про встановлення конкретного користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками від 24.05.1996 року, який відповідно до ч. 4 ст. 358 ЦК України є обов`язковим для позивача як для спадкоємця, суд вважає за можливе задовольнити позов шляхом визнання за [PERSON] права власності на 3/10 частин домоволодіння з визначенням його об`єктів, які переходять до нього у володіння відповідно до умов Договору від 24.05.1996 року.

Outcome: approved