Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 29 липня 2005 року перебував у шлюбі з відповідачем. Відповідно до вимог СК України обєктом спільної сумісної власності з відповідачем є трикімнатна квартира [ADDRESS], яка була придбана на імя відповідача у липні 2012 року за спільні кошти. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. В процесі слухання справи позивач та його представник позовні вимоги підтримували в повному обсязі. Відповідач визнала позов частково, просила виділити 1/3 частину квартири позивачу, 1/3 частину їй, та 1/3 дітям, пояснила, що частково кошти на придбання квартири в сумі 64000,00 грн. надав її батько. Пояснила, що вказані кошти були отримані ним від продажу квартири в м. Ромни. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі з 29 липня 2005 року перебували у шлюбі, що підтверджуються копією свідоцтва, актовий запис №1068. (а. с. 9). Під час спільного проживання подружжям 06 липня 2012 року придбана квартира [ADDRESS]. Квартира оформлена на відповідача, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.26,33-34). Позивач посилається на те, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що квартира була придбана частково за спільні кошти, частково за кошти її батьків, а саме, грошові кошти в сумі 64\~000, 00 грн. надав її батько, який отримав вказану суму за продаж квартири, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 29-30) Однак факт передачі відповідачу вказаних грошових коштів в сумі 64\~000,00 грн. нею не доведений. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підставі ч. 1 ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Суд вважає, що в даному випадку встановлено, що спірне майно придбане в період шлюбу за спільні кошти, а позиція відповідача щодо придбання спірного майна не лише за спільні кошти подружжя не знайшла підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved