Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 04.08.2009 року відповідач позичив у нього 5000 дол. США, вказану суму коштів та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 12 % річних відповідач зобов'язувався повернути до 01.01.2010 року, про що написав власноручно розписку, у зазначений строк своїх зобов'язань відповідач не виконав, а 05.02.2011 року написав чергову розписку, якою підтвердив свою заборгованість в сумі 5850 дол. США разом з відсотками та зобов'язався сплатити всю суму боргу до 15.03.2011 року, проте по даний час свої зобов'язання відповідач не виконує, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача борг з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних з простроченої суми, що становить за офіційним курсом НБУ- 88457 грн.32 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, пояснив, що в рахунок боргу в сумі 5850 дол. США він передав позивачу два гаражі по [ADDRESS], після цього позивач жодних претензій до нього не мав, фактично він винен позивачу 15718 грн., про що сам позивач вказав у довідці-розрахунку. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що між позивачем та відповідачем 04.08.2009 року було укладено договір позики грошових коштів на суму 5000 дол. США, за умовами якого відповідач зобов'язувався повернути вказану суму коштів до 01.01.2010 року, що стверджується власноручною письмовою розпискою відповідача в матеріалах справи. 05.02.2011 року відповідачем написано розписку про те, що він зобов'язується повернути позивачу борг в сумі 5850 дол. США до 15.03.2011 року, що слідує зі змісту цієї розписки. Сам відповідач в судовому засіданні не заперечував тих обставин, що дійсно позичив у позивача 5000 дол. США, які не повернув в строк до 01.01.2010 року, а тому зобов'язався повернути до 15.03.2011 року позичені кошти в сумі 5850 дол. США з оплатою за весь час користування грошовими коштами, що підтвердив власноручно написаними розписками. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Представником позивача на підтвердження укладення договору позики між позивачем та відповідачем надано вказані вище розписки. Отже, хоча розписки і не є письмовою формою договору позики, але приймаються судом до уваги на підтвердження факту укладення договору позики між сторонами по справі і його умов. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, суд вважає, що між сторонами по справі 04.08.2009 року було укладено договір позики на суму 5000 дол. США, вказану суму коштів відповідач зобов'язався повернути до 15.03.2011 року та сплатити за користування цими коштами 850 дол. США у вигляді процентів, що не суперечить нормам діючого законодавства. Доказів того, що сторони обумовили розмір процентної ставки -12 % річних, на що посилався представник позивача, суду не надано, ці умови відсутні в наданих до суду розписках позичальника, відповідач в судовому засіданні також не підтвердив цих обставин. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вказано вище в рішенні, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позивачу борг в сумі 5850 дол. США. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2014 року /на дату постановлення судом рішення/ 100 дол. США : 1187,84 грн., а тому сума боргу буде становити: 5850 дол. США : 100 х 1187,84 =69 488 грн.64 коп. Представник позивача просив суд стягнути борг за договором позики з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних з простроченої суми. При цьому суд виходить з наступного. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується вимог представника позивача про нарахування інфляційних збитків, то ці вимоги суд вважає необгрунтованими, оскільки, як вказано вище, до стягнення підлягає сума боргу у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день постановлення судового рішення. Щодо нарахування 3 % річних з простроченої суми, то позичальник мав повернути борг в строк до 15.03.2011 року, сума боргу на цю дату в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить: 5850 дол. США : 100 х 793,5100=46 420 грн.34 коп.; 3% річних з цієї суми=1392,60 грн. /на рік/, за період з 16.03.2011 року по 09.04.2014 року 3% річних буде становити: 2011 р.- /за 9 м-в + 16 дн.- 1392,60 : 12 х 9=1044,45 грн. + 116,05 грн. : 31 день х 16 дн. березня =59,90 грн., всього 1104,35 грн./; за 2012 рік-1392,60 грн.; за 2013 рік- 1392,60 грн.; за 2014 рік /за 3 м-ці + 9 дн.- 1392,60: 12 х 3=348,15 грн. + 116,05 грн. : 30 дн. х 9 дн. квітня = 34,81 грн., всього 382,96 грн./; за весь вказаний період прострочення : 4272 грн.51 коп. Отже, відповідач має повернути позивачу борг в сумі 69 488 грн.64 коп. та 3% річних з простроченої суми -4272 грн.51 коп., всього 73 761 грн.15 коп. Заперечуючи протии позову, відповідач посилався на те, що в рахунок боргу в сумі 5850 дол. США він передав позивачу два гаражі по [ADDRESS], фактично він винен позивачу 15718 грн., про що сам позивач вказав у довідці-розрахунку. На обґрунтування своїх заперечень відповідачем надано копії двох договорів № 18 від 08.04.2009 року та № 36 від 23.03.2011 року, які були укладені між Приватною науково-будівельною фірмою «НАГРЕС» в особі директора [PERSON] та позивачем [PERSON], згідно яких фірма зобов'язувалася виконати своїми силами будівництво двох гаражів по [ADDRESS] -гараж [NUMBER] та гараж [NUMBER], а [PERSON] зобов'язувався виконати оплату за гаражі в розмірі по 90 000 грн. за кожний, згідно актів приймання -передачі, які є додатками до договорів, вказані будівельні роботи були виконані. Але суд вважає, що надані документи не свідчать про те, що гаражі були побудовані ПНБФ «НАГРЕС» в рахунок боргу відповідача, як фізичної особи, перед позивачем, з цих документів не вбачається також того, що між сторонами проводилися відповідні взаєморозрахунки з врахуванням суми боргу відповідача, крім того, оригінали боргових документів /розписок/ знаходяться на даний час у позивача, відповідачу не повернуті. Надана відповідачем копія довідки, яку було складено позивачем 17.10.2013 року, також не свідчить про погашення боргу за договором позики, оскільки в цій довідці вказано на недоліки при будівництві гаража за договором № 36 від 23.03.2011 року та вартість робіт по їх усуненню. Згідно із приписами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК. А оскільки таких доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов відповідачем суду не надано, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище суму боргу, оскільки відповідачем не виконані умови договору позики щодо повернення коштів у строк, передбачений цим договором. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави як потерпілий 1 категорії від наслідків аварії на ЧАЕС. А тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» 737 грн.61 коп. судового збору відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial