Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та [PERSON] 10 жовтня 2014 року укладено договір про надання консультаційних та юридичних послуг щодо визнання права власності за [PERSON] торгівельного комплексу за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164К-А. Згідно умов договору найму [PERSON] зобовязався надати [PERSON] відповідні правовстановлюючі документи на обєкт, щодо якого він звернувся. Договором було передбачено обовязок [PERSON] на протязі трьох банківських днів з дати підписання договору сплатити грошові кошти у розмірі трьох тисяч гривень [PERSON], як передоплату за виконання нею своїх зобовязань за договором. Для забезпечення сплати грошових коштів за послуги пунктом 3.2.6 Договору №01-111 від 10.10.2014 р. був зафіксований обовязок [PERSON] укласти договір поруки з третьою особою. На виконання цього пункту між [PERSON] та ТОВ «ЮК «Інтерпрайд» був укладений договір поруки №П-14 від 11 жовтня 2014 р. Свої зобов'язання за договором щодо надання правовстановлюючих документів та сплати авансового платежу [PERSON] не виконав. Позивач вимагає стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів у розмірі 3 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, проте надала листа, згідно якого просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити. [PERSON] позовних вимог не визнав, в заперечення надав зустрічний позов, в якому просив визнати за ним право власності на зазначене вище нерухоме майно. Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ІНТЕРПРАЙД» у судове засідання не з'явився, його представник надав листа згідно якого просив розглянути справу без його участі, проти первісного позову заперечував у зв'язку з припиненням договору поруки, відносно зустрічного позову просив прийняти рішення на розсуд суду згідно норм діючого законодавства. Згідно ст.197 ЦК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне. [PERSON] з придбаних за власні кошти матеріалів, власними силами здійснив будівництво нерухомого майна, а саме, нежитлового приміщення - торгівельного комплексу, який розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 164К-А. Будівельні матеріали були придбані на протязі всього будівництва на будівельних ринках та в спеціалізованих супермаркетах. Згідно наданого [PERSON] технічного паспорту від 02.02.2015 р. зробленого інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат відповідного виконання окремих робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури (технічна інвентаризація обєктів нерухомого майна) серії АЕ №001606, зареєстрованого у реєстрі атестованих осіб 15.02.2013 р. за №1495) судом встановлені наступні технічні характеристики нерухомого майна як торгівельного комплексу літ.А-1, загальною площею 154,0 кв. м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164К-А. Технічний стан збудованого нежитлового приміщення зазначений у висновку від 11 жовтня 2014 року фізичної особи-підприємця [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури серії АЕ №000407, зареєстрований у реєстрі 14.06.2012 року за №373), згідно якого судом встановлено, що будування нежитлового приміщення виконано без порушень, які впливають на експлуатаційні характеристики будівлі, відповідає будівельним, пожарним та санітарним вимогам та придатна до подальшої експлуатації. Будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу збудованого обєкту з боку відповідачів, третіх осіб по справі відсутні. Згідно ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чином затвердженого проекту. Згідно ч.3. ст.376 ЦК України право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути по рішенню суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена їй для цієї мети, при умові надання земельної ділянки у встановленому порядку під вже збудоване нерухоме майно. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом щодо визнання його права власності на спірний обєкт підлягають задоволенню. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.4 Закону право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до ст.19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. При урахуванні судом технічного висновку за результатами обстеження вищевказаного збудованого нежитлового приміщення та на підставі ч.2 ст.8 ЦК України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства встановлено, що прийняття в експлуатацію об'єкта полягає у визначенні готовності об'єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність торгівельного комплексу до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. На підставі вищенаведеного суд вважає можливим задовольнити вимоги [PERSON] щодо визнання його права власності на збудоване нежитлове приміщення торгівельного комплексу літ.А-1, загальною площею 154,00 кв. м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164К-А таким, що підлягає державній реєстрації відповідним державним органом незалежно від наявності або відсутності документів, які підтверджують введення обєкту в експлуатацію. Вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідачів грошових коштів задоволенню не підлягають з наступних підстав. 10 жовтня 2014 року укладено договір про надання консультацій та надання юридичних послуг, щодо визнання права власності за [PERSON] торгівельного комплексу, що розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164К-А. За умовами вищевказаного договору [PERSON] зобовязався надати [PERSON] правовстановлюючу документи на нерухоме майно та сплатити аванс за договором у розмірі 3000,00 гривень, а [PERSON] зобовязалася надати консультації щодо визнання на [PERSON] права власності на цей обєкт нерухомості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що в порушення зазначених норм права та умов договору, [PERSON] відмовилась від виконання своїх обовязків за цим договором. ЇЇ посилання на відсутність у [PERSON] документів, що свідчать про введення торгівельного комплексу в експлуатацію як на підставу невиконання своїх обовязків є неправомірними. Суд зазначає, що ТОВ «ЮК «Інтерпрайд» правомірно відмовляється сплачувати грошові кошті як поручитель, у зв'язку з припиненням договору поруки. Згідно статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суд зазначає, що ТОВ «ЮК «ІНТЕРПРАЙД» правомірно відмовляється сплачувати грошові кошті як поручитель, у зв'язку з припиненням договору поруки. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про неправомірності вимог [PERSON] щодо стягнення грошових коштів за договором від 10.10.2014 р. та договором поруки №П-14 від 11.10.2014 р. Судові витрати за зустрічним позовом, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають покладенню на [PERSON]

Outcome: approved