Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 04.08.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік, на суму залишку заборгованості. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Позивач виконав умови договору. Однак, відповідач умови договору не виконав, і тому загальна сума заборгованості відповідача перед банком з нарахуванням процентів, штрафів становить, станом на 19.03.2014 року 23 155 грн. 32 коп.. Оскільки боржник не виконав свої зобов'язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.08.2008 року в розмірі 23 155 грн. 32 коп., та судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп.. В відкритому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлено належним чином, направив до суду свого представника, згідно договору про надання юридичних послуг, який в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що жодного договору з позивачем відповідач не підписував, тобто його довіритель не брав на себе жодних зобовязань перед банком. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ні відповідачу, ні йому не відомо звідки та яким чином в банку з»явилися копії його документів, на підставі яких був виданий кредит. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 cт. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Так, судом встановлено, що позивачем ПАТ «Акцент-Банк» було подано вказаний позов до суду, в якому зазначено, що 04.08.2008 року між позивачем та відповідачем, тобто між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого з усіма правами та обов»язками являється ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON], було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік, на суму залишку заборгованості. В даному випадку на отримання кредиту була підписана заява про відкриття рахунку № 26201602341679 та надання кредиту. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Позивач, як зазначено в позові, виконав умови договору, однак, відповідач умови договору не виконав, і тому загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем з нарахуванням процентів, штрафів становить, станом на 19.03.2014 року 23 155 грн. 32 коп.. Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, а також комісії на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Однак, суд не може погодитись з твердженням позивача про те, що кредит надавався саме [PERSON], виходячи з наступного. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача подав до суду письмове клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи для визначення того, чи підписувався кредитний договір № б/н від 04.08.2008 року [PERSON] чи іншою особою. Дане клопотання представник відповідача мотивував тим, що відповідач ніякі кредитні договори з ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» не заключав та ніякі заяви на отримання кредиту не підписував. Вказане клопотання було задоволено, і ухвалою суду від 16 грудня 2014 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу виконання якої доручено експертам КНДІСЕ. Відповідно до ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. За результатами проведення вказаної експертизи було складено висновок експертів № 9876/15-32 від 06.08.2015 року, згідно якого експерти дійшли висновку, що підпис від імені [PERSON] у рядку «Підпис» у заяві про відкриття рахунку № 26201602341679 та надання кредиту від 04.08.2008 року, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів та що підпис від імені [PERSON] у рядку «Підпис» у заяві про відкриття рахунку № 26201602341679 та надання кредиту від 04.08.2008 року, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його підпису. Представник позивача погодився з висновком зазначеної експертизи, однак, в судовому засіданні не зміг пояснити яким чином могла інша особа в присутності працівника банку підписати документи на отримання кредитних коштів. Крім того, докази того, що відповідач повідомлявся про виниклу заборгованість за кредитним договором, тобто міг знати про вказаний договір, до суду не надано, хоча як вбачається з матеріалів справи, договір укладено ще 04.08.2008 року. Статтею 627 ЦПК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи встановлені обставини по справі та вимоги закону, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач [PERSON] не підписував кредитний договір з позивачем від 04.08.2008 року, і тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що в період надання кредиту, відповідач проходив строкову військову службу в ВЧ А0836, а саме з 07.06.2008 року по 14.04.2009 року, що підтверджується копією його військового квитка, тобто не міг в той час укласти вищевказаний договір з позивачем. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи що у матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази, які б давали можливість вважати суду, що вказаний кредитним договір укладено між позивачем та саме відповідачем [PERSON], суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача. Таким чином, позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати залишаються за позивачем. Відповідачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження понесених судових витрат, в тому числі, витрат понесених на оплату експертизи, тобто до суду не надано оригінали документів про оплату вищевказаної експертизи. За викладених обставин, суд вважає за необхідне залишити понесені судові витрати за відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed