Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просив визнати його членом сім»ї померлого наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] та визнати за ним право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що вказане житлове приміщення на підставі ордеру належало його діду [PERSON], який був основним квартиронаймачем. Разом з ним в даній квартирі проживали та були зареєстровані його бабця [PERSON] та їх син [PERSON]. З самого дитинства позивач проводив час у дідуся та бабусі за вказаною адресою. В 2001 році померла бабуся. З початку 2011 року, він, зі згоди діда вселився у вказану квартиру та став проживати в ній, як член сім»ї, вів з дідом спільне господарство, приймав участь в утриманні квартири. В серпні 2011 року дідусь помер. В квартирі залишився проживати його дядько [PERSON], який не заперечував проти його проживання в даній квартирі та який 26 березня 2014 року помер. Після смерті дядька він вже більше двох років самостійно мешкає в даній квартирі, сплачує комунальні послуги. В липні 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про переоформлення договору найму на вказану квартиру на його ім.»я, але отримав відмову, так як не зареєстрований у вказаній квартирі. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що він є користувачем даної квартири, як член сім»ї покійного діда - квартиронаймача\~ [PERSON], а тому просить визнати його членом сім»ї останнього та визнати за ним право користування житловим приміщенням за адресою м.Добропілля вул.Саратовська 32/23. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити. Суду пояснив, що [PERSON] є вітчимом його матері. Останній був одружений на його рідній бабусі [PERSON]. Тому він з дитинства вважав [PERSON] своїм дідом. Останній був основним квартиронаймачем за адресою м.Добропілля вул.Саратовська 32/23. З початку 2011 року проживав у вказаній квартирі разом з дідом та дядьком - [PERSON] Після смерті діда, дядько не заперечував проти його проживання у вказаній квартирі. У вказаній квартирі, після смерті діда, він деякий час не проживав, так як перебував на заробітках. Потім знов став жити з дядьком. Зазначив, що з 14.03.2014 року він жив однією сім»єю зі своєю цивільною дружиною [PERSON], з якою з 14.10.2015 року знаходився в офіційному шлюбі. Після знайомства з дружиною в березні 2014 року вони з дружиною найняли квартиру в м.Добропілля по вул.Гагаріна, де і мешкали окремо, однією сім»єю. 26.03.2014 року помер дядя і після його смерті, в травні 2014 року він, разом з дружиною та її дитиною переїхали проживати у вказану квартиру, де він мешкає по теперішній час. На питання суду пояснив, що заборгованості по комунальних послугах, на момент смерті діда не було, а на момент смерті дядька виникла заборгованість по вказаних послугах. З 2015 року з його заробітної плати, за його заявою, утримують суми на погашення комунальних послуг по вказаній квартирі. За час проживання з дідом та дядьком він сплачував комунальні послуги, а саме заповнював квитанції і передавав їх своїй матері, яка і оплачувала їх. Також зазначив, що він є співвласником квартири за адресою м.Добропілля вул.Первомайська 119/79 (брав участь у приватизації і має 1/3 частки квартири у власності). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог зазначаючи, що позивач до теперішнього часу зберігає за собою право користування житловим приміщенням у квартирі, частина якої належить йому на праві власності. Також вказувала, що достовірних даних, які б свідчили про те, що позивач вселився до спірної квартири за згодою [PERSON] позивачем не надано, як і не надано доказів, які б свідчили про те, що останній жив з померлим однією сім»єю, вів спільне з ним господарство. Крім того, представник відповідача звернув увагу на те, що будь-яких достовірних даних, які б свідчили про те, що позивач з 2011 року сплачував комунальні послуги надані за вказаною адресою суду не надані. Враховуючи наведене представник вважала, що позивач самоправно зайняв вказану квартиру і просила відмовити в позові. Представник третьої особи суду підтримала позовні вимоги позивача та пояснила, що в квартирі за адресою м.Добропілля вул.Саратовська 32/23 мешкала сім»я [PERSON], а саме [PERSON], його дружина [PERSON] та їх син [PERSON]. В 2010 році було створено ОСББ «Троянда». Вона є головою правління даного ОСББ. Зазначила, що позивач мешкав разом з дідом [PERSON] та дядьком [PERSON] за вказаною адресою. Боргів за комунальні послуги у них не було. Хто саме оплачував послуги вона не знає, але квитанції щодо оплати послуг вона завжди віддавала матері позивача, яка постійно приходила до [PERSON], [PERSON] та свого сина - позивача. Після смерті [PERSON], позивач залишився проживати у вказаній квартирі зі своїм дядьком [PERSON]О, з яким вони вели спільне господарство. Зазначила, що їй відомо, що частину своїх грошей позивач віддавав матері, а частину залишав собі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в будинку 32 по вул.Саратовська м.Добропілля і є сусідкою позивача, який на протязі 3-5 років мешкає у квартирі № 23. Зазначила, що позивач мешкає у вказаній квартирі з 2012 року. З 2014 року, у вказаній квартирі, останній мешкав на протязі 2 років зі своєю дружиною та дитиною, а до цього він доглядав свого дядю, який мешкав у вказаній квартирі та помер в 2014 році. Також на питання суду зазначила, що вона не може достовірно стверджувати про те, що позивач мешкав з [PERSON] та [PERSON] разом однією сім»єю та вели спільне господарство. Вона лише бачила, як позивач вранці виходив з квартири. Також бачила як позивач приходив вечором до вказаної квартири. Бачила як позивач виводив на прогулянку [PERSON], коли той був ще живим. Свідок [PERSON] пояснила, що в квартирі за адресою м.Добропілля вул.Саратовська 32/23 мешкала сім»я [PERSON], а саме [PERSON], його дружина [PERSON] та їх син [PERSON]. Вона є їх сусідкою. Спочатку померла [PERSON] і в квартирі залишились проживати [PERSON] О,Р. та його син [PERSON] До них приходив позивач, провідував їх та допомогав їм. Вона бачила як позивач приносив їм тор мозки та купував продукти. Потім помер [PERSON] і в квартирі залишився проживати [PERSON], з яким став мешкати позивач. Зазначила, що вона не знає чи мешкав позивач з [PERSON] та [PERSON] разом однією сім»єю. Також їй не відомо чи був у них спільний бюджет, спільне господарство. Пояснила, що після смерті [PERSON] у вказаній квартирі мешкає позивач. Роки 2-3 після смерті [PERSON], позивач мешкав у вказаній квартирі разом зі своєю дружиною, а після її смерті мешкає один. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Копією особистого рахунку на квартиру [ADDRESS] від 15.04.2016 року, який видано головою ОСББ «Троянда» (а.с.40) підтверджується, що вказана квартира належить до державного житлового фонду і не перебуває у приватній власності. Основним квартиронаймачем даної квартири є [PERSON], який вселився до неї на підставі ордеру. З вказаної копії особового рахунку також вбачається, що в зазначеній квартирі були прописані: [PERSON] основний квартиронаймач з 18.08.1971 року по день його смерті 20.08.2011 року [PERSON] дружина основного квартиронаймача з 11.07.1975 року до дня її смерті 22.01.2002 року [PERSON] син квартиронаймача з 05.12.1997 року по день його смерті 26.03.2014 року. Вказані обставини учасниками судового розгляду не заперечувались. З пояснень позивача в судовому засіданні та змісту позову судом встановлено, що позивач, на початку 2011 року вселився у спірну квартиру зі згоди свого дідуся [PERSON] і став в ній жити як член його сім»ї. З акту голови ОСББ «Троянда» від 14.06.2016 року (а.с.42) вбачається, в ході опиту жильців будинку № 32 по вул.Саратовська м.Добропілля, а саме жильців квартири № 31 та № 39 встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає в квартирі 23 вказаного будинку без реєстрації більше ніж два роки. Свідоцтвом про смерть серія І-НО № 766810, яке видано 01.04.2014 року (а.с.7) підтверджується, що [PERSON] помер 26 березня 2014 року. З пояснень позивача також судом встановлено, що в 2016 році він звернувся до відповідача з питання переоформлення на своє ім.»я договору найму на житлове приміщення (м.Добропілля вул.Саратовська 32/23), але отримав відмову. З листа першого заступника міського голови Добропільської міської ради № 05/2036-14/01/02 від 02.08.2016 року (а.с.16) вбачається, що виконком Добропільської міської ради розглянув звернення [PERSON] стосовно переоформлення договору найму на житлове приміщення за адресою м.Добропілля вул.Саратовська 32/23 та відмовив останньому у переоформлені договору найму у зв»язку з тим, що [PERSON] не зареєстрований за вказаною адресою і наймач квартири та члени його сім»ї за життя не прийняли ніяких розпорядчих рішень стосовно його проживання чи користування вказаною квартирою. Відповідно до\~статті 61 ЖК \~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно частин 1,2\~статті 64 ЖК члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом\~ст. 65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.\~\~ Відповідно до ч.1,2 ст.106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу України»\~роз'яснив, які обставини мають бути з'ясовані судом, при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача.\~\~ Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012р. ( справа № 6-60цс12) у осіб, які вселились до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які поживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У разі вселення особи до житлового приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування жилим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилась як член сім'ї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. За змістом\~статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З пояснень позивача встановлено, що він вселився до спірної квартири в 2011 році зі згоди свого дідуся [PERSON]. В той же час, позивач зазначаючи про те, що [PERSON] був його дідом, суду належних доказів не надав. Суду не надано достатніх доказів, які б свідчили про те, що [PERSON], яка була одружена з [PERSON] дійсно є рідною матірю матері позивача. З матеріалів справи вбачається, що в 2011 році в спірній квартирі разом з основним квартиронаймачем були прописані і інші члени сім»ї [PERSON], а саме син останнього [PERSON], який за вимогами ст.65 ЖК повинен був також дати згоду на вселення до квартири [PERSON]. Будь-яких письмових доказів, які б свідчили про надання письмової згоди [PERSON] та [PERSON] на вселення до спірної квартири [PERSON], останнім суду надано не було. Крім того суд звертає увагу на те, що самі показання позивача в судовому засіданні є суперечливими. Так, останній спочатку поясняв, що він вселився в квартиру в 2011 році. Згодом позивач зазначав, що після смерті [PERSON] він деякий час не проживав у вказаній квартирі, так як перебував на заробітках. Потім знов став жити з дядьком. Вказане свідчить про те, що для вселення до квартири після смерті [PERSON] потрібно було б отримати згоду [PERSON]. Безспірних доказів, які б свідчили про те, що позивач вселився у спірну квартиру за згодою [PERSON], суду не надано. Крім того, відповідно до ч.1 ст.64 ЖК, членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До пояснень свідків суд відноситься критично, так як з пояснень свідків було встановлено, що жоден зі свідків не міг достовірно стверджувати про те, що спірне приміщення було постійним місцем проживання позивача з початку 2011 року. Також свідки [PERSON] та [PERSON] суду поясняли, що їм не відомо чи був у позивача, [PERSON] та [PERSON] спільний бюджет, спільне господарство. Сам факт оплати комунальних послуг в 2011-2014 року, без надання достовірних доказів, які б підтверджували оплату цих послуг саме позивачем, на думку суду не може свідчити про факт постійного проживання [PERSON] у спірній квартирі і ведення ним спільного з наймачами господарства. Крім того, з пояснень самого ж позивача встановлено, що з 14.03.2014 року він жив однією сім»єю зі своєю цивільною дружиною [PERSON], з якою після знайомства, з березня 2014 року вони знімали квартиру в м.Добропілля по вул.Гагаріна, де і мешкали окремо, однією сім»єю і у спірну квартиру він з дружиною вселилися після смерті [PERSON]. Вказані пояснення не суперечать змісту акту голови ОСББ «Троянда» від 14.06.2016 року (а.с.42), з яких вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає в квартирі 23 вказаного будинку без реєстрації більше ніж два роки. Тобто вказані пояснення фактично підтверджують той факт, що з березня 2014 року, в разі якщо і припустити, що позивач до цього часу мав право користування спірною квартирою, як член сім»ї [PERSON], [PERSON], на підставі ч.2 ст.107 ЖК втратив право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття, тобто з березня 2014 року і після смерті [PERSON] фактично вселився у вказану квартиру самовільно. Також слід зазначити, що судом встановлено, що до теперішнього часу позивач зберігає за собою право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою м.Добропілля вул.Первомайська 119/79, частина якої належить йому на праві власності. Вказаний факт позивачем не оспорювався та підтверджується довідкою ТОВ «Добропільське БТІ» № 354 від 11.11.2016 року (а.с.39). Частиною 1\~статті 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 31 ЦПК України\~закріплює принцип процесуальної рівноправності сторін, сутність якого полягає в тому, що сторони у цивільному процесі наділяються рівними можливостями щодо відстоювання своєї позиції в цивільній справі. Згідно\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, дослідивши докази, які були надані сторонами суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, так як в судовому засіданні достовірно не встановлено, що позивач правомірно вселився в спірну квартиру, як член сім»ї наймача [PERSON], а також той факт, що позивач разом з останнім фактично постійно проживав у спірній квартирі та вів з ним спільне господарство в період життя [PERSON]. Керучись ст..ст.64,65, 106 ЖК України, ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України,

Outcome: dismissed