Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений трудовий договір № 04521201179 від 19.10.2012 року, який був зареєстрований в Службі зайнятості Бабушкінського району м.Дніпропетровська. Відповідно до п.2.3. умов трудового договору позивачем повинні були виконані роботи фахівця з управління проектами та програмами у сфері виробництва, а відповідачем повинна бути здійснена оплата праці позивача у розмірі 0,5 ставки від суми 1200,00 грн., тобто 600,00 грн. на місяць. 11.06.2013 року позивач звільнився з роботи за згодою сторін згідно ч.1 ст.36 КЗпП. За весь період роботи, тобто з 19.10.2012 року до 11.06.2013 року йому не було здійснено відповідачем жодної виплати заробітної плати, не було здійснено її виплати і на день його звернення до суду. Позивач посилається на те, що загальна сума заборгованості відповідача перед ним становить 57 870,67 грн., з яких: 4 657,81 грн. заборгованість по заробітній платі з 02.11.2012 по день звільнення 11.06.2013 року, 53 212,86 грн. - середній заробіток за час затримки виплати зарплати за період з 02.11.2012 по 18.12.2013 року (дату розгляду справи. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у вказаному розмірі 57 870,67 грн. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність заборгованості по виплаті заробітної плати позивачеві. Вислухавши осіб, які з»явилися, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено у судовому засіданні, 19.10.2012 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений «Трудовий договір № 04521201179 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю», який був зареєстрований в Бабушкінському центрі зайнятості м.Дніпропетровська та про що був здійснений відповідний запис в трудовій книжці позивача. Відповідно до п.1 договору цей договір був укладений безстроково та на невизначений строк. Згідно до п.2,3 умов трудового договору позивачем повинні були виконані роботи фахівця з управління проектами та програмами у сфері виробництва, а відповідачем повинна бути здійснена оплата праці позивача у розмірі 0,5 ставки від суми 1200,00 грн., тобто 600,00 грн. на місяць, але не нижче законодавчо установленого розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до п.4, 5 договору час виконання робіт установлюється один тиждень з 08.00 до 12.00 год., вихідні дні - неділя та понеділок. Згідно до п.7 договору сторони визначили, що при вирішенні питань, не передбачених цим договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України. 11.06.2013 року позивач звільнився з роботи за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, в зв»язку з чим вказаний трудовий договір за заявою відповідача був знятий з реєстрації у Бабушкінському районному центрі зайнятості м.Дніпропетровська. Встановлено, що відповідач у порушення умов трудового договору з часу укладання трудового договору по день звільнення позивача не виплачував належну йому заробітну плату, не виплачена ця заробітна і на день розгляду даної справи судом.. В зв»язку з зазначеним позивач звернувся до Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська, прокуратури Бабушкінського району м.Дніпропетровська з заявою від 03.07.2013 року, в якій просив встановити факт порушення відповідачем законодавства України в частині виплати йому заробітної плати в період з 19.10.2012 року. Листом ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 16.08.2013 року № 18278/10/17-222 [PERSON] був повідомлений про те, що ФОП [PERSON] при перевірці доводів, викладених у заяві позивача, були надані документи щодо його роботи, а саме: Трудовий договір від 19.10.2012 року № 04521201179, Акти про явку [PERSON] на роботу у нетверезому стані від 22.01.2013 та 29.03.2013 року, Акти про його відсутність на робочому місці від 01.06.2013, 31.05.2013, 30.05.2013, 05.06.2013, 04.06.2013 року; повідомлення про звільнення [PERSON] від 05.06.2013 року; поштові документи до повідомлення про звільнення [PERSON] від 05.06.2013 року; відомості на виплату грошей за січень-червень 2013 р. та листопад-грудень 2012 р.; платіжні доручення щодо перерахування до Державного бюджету єдиного соціального внеску та податку на доходи з фізичних осіб; довідка щодо нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] за відпрацьований час; заява від 05.06.2013 року до Бабушкінського районного центру зайнятості з проханням зняти з реєстрації вказаний трудовий договір; табеля обліку використання робочого часу, картки 66.1. Також даним листом позивач повідомлявся про те, що ФОП [PERSON] у письмових поясненнях зазначив, що відомості на видачу грошей за період 2012-2013 р.р. були втрачені в міському транспорті та їх відновити не вдалось. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, кількість відпрацьованих днів позивача у жовтні 2012 року склала 9 днів, розмір невиплаченої заробітної плати склав 234,78 грн.; у листопаді 2012 року кількість відпрацьованих днів склала 22 дня, розмір невиплаченої заробітної плати склав 600,00 грн.; у грудні 2012 року кількість відпрацьованих днів склала 21 день, розмір невиплаченої заробітної плати склав 600,00 грн.; у січні 2013 року кількість відпрацьованих днів склала 21 день, розмір невиплаченої заробітної плати склав 600,00 грн.; у лютому 2013 року кількість відпрацьованих днів склала 20 днів, розмір невиплаченої заробітної плати склав 600,00 грн.; у березні 2013 року кількість відпрацьованих днів склала 20 днів, розмір невиплаченої заробітної плати склав 600,00 грн.; у квітні 2013 року кількість відпрацьованих днів склала 22 дня, розмір невиплаченої заробітної плати склав 600,00 грн.; у травні 2013 року кількість відпрацьованих днів склала 19 днів, розмір невиплаченої заробітної плати склав 600,00 грн.; у червні 2013 року кількість відпрацьованих днів склала 7 днів, розмір невиплаченої заробітної плати склав 600,00 грн. Таким, чином, середньомісячна заробітна плата позивача складала 600,00 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивачем була відпрацьована менша кількість днів у період, що розглядається, відповідачем суду не надано, як не надано доказів в спростування вказаного розміру заробітної плати, яка підлягала виплаті позивачеві. Таким чином, заборгованість по заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (за період з 19.10.2012 року по день звільнення 11.06.2013 року), складає 4657 грн. 81 коп. Встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 600,00 грн. : 21,2 = 28,30 грн. Позивач звільнений з роботи з 11.06.2013 року і його заробітна плата за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь, з урахуванням положень ч.1 ст.116 КЗпП України, відповідно до яких виплата всіх сум, що належать працівникові при звільненні, провадиться в день звільнення, складає 3798 грн. 10 коп. (600,00 грн. х 6 міс. затримки виплати = 3600,00 грн.; 28,30 грн. х 7 днів =198 грн. 10 коп.; 3600,00 грн. + 198 грн. 10 коп. =3798 грн. 10 коп.). Таким чином, всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 8477 грн. 91 коп. (4657 грн. 81 коп. + 3798 грн. 10 коп.). В судовому засіданні встановлено, що підтвердили представник відповідача та свідки [PERSON]., [PERSON], [PERSON], відповідно до встановленого порядку особи, які працюють у фізичної особи-підприємця [PERSON], а також позивач, отримували заробітну плату по відомостям на видачу грошей, в яких вони розписувалися за отримані грошові кошти. Разом з цим, суду відповідачем не надано будь-якого письмового підтвердження того, що позивач в період з 19.10.2012 року по день звільнення отримував у відповідача обумовлену трудовим договором заробітну плату, в тому числі у встановленому порядку за зазначеними відомостями. Посилання відповідача на втрату таких відомостей, а також на те, що позивач неодноразово з»являвся на робочому місці в нетверезому стані, не є підставою для відмови позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, крім того, як встановлено судом, позивач звільнений з роботи за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, а не в зв»язку з порушенням трудової дисципліни. Свідчення в судовому засіданні свідків [PERSON]., [PERSON], [PERSON] суд не може прийняти в якості належних доказів, зважаючи на те, що вони не бачили особисто як позивач отримував заробітну плату та в якому розмірі, не вказали коли саме. Крім того, є необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що перевіркою звернення позивача ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська не було встановлено порушень відповідачем законодавства про виплату заробітної плати, оскільки відповідно до вищезазначеного листа від 16.08.2013 року № 18278/10/17-222 [PERSON] був повідомлений про відсутність порушень з боку ФОП [PERSON] чинного податкового законодавства щодо сплати податків з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску, а з питань виплати заробітної плати позивачеві для захисту своїх прав рекомендовано звернутися до суду. Будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують виплату відповідачем заробітної плати у період, що розглядається та у розмірі, передбаченому трудовим договором, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача користь держави судовий збір в сумі 847,7 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial