Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги, порушенням органом державної влади - Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини гарантованих ст.ст. 40,55 Конституції України прав, шляхом ненадання обґрунтованої відповіді на його звернення від 23.08.2013 р. та нездійсненню заходів щодо захисту його прав, в результаті чого Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не виконав своїх обов'язків. Просить стягнути з Держави України та з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на його користь по 1000000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконних дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. В обґрунтування розміру заявлених позовних вимог вказує, що грубе порушення Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини норм ст. 40 Конституції України, Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Закону України «Про звернення громадян» спричинило йому моральні страждань, які полягала у приниженні честі, гідності та ділової репутації, моральні переживання в зв'язку з порушенням його прав, було порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активної діяльності, активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими. Позивач вказує, що відновлення попереднього стану можливо за умови компенсації відповідачами моральної шкоди у заявленому ним розмірі. Будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з'явились. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Представники Державної казначейської служби України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини подали до суду письмові заперечення, в яких посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В судовому засіданні встановлено, що позивач 23.08.2013 р. подав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із скаргу, в якій просив звернутися до Конституційного Суду України із конституційним поданням стосовно визнання неконституційними окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 30.09.2013 № 7.3/9-Б219922.13/13-24 заявнику були надані вичерпні роз'яснення щодо відсутності правових підстав для внесення конституційного подання Уповноваженим до Конституційного Суду України стосовно визнання неконституційними окремих положень згаданої постанови Кабінету Міністрів України, оскільки врегулювання норми стосовно врахування розмірів щомісячних надбавок, доплат, підвищень і щомісячних премій при перерахунку пенсій належить до виключних повноважень Кабінету Міністрів України. Вважаючи таку відповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини незаконною та неналежно обґрунтованою по суті ініційованого питання, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру. Також позивачем не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed