Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з заявою, в якій просить надати йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 11 грудня 2006 року, зазначивши, що за час свого життя [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла йому своє майно, а саме: земельну ділянку (пай), площею 12,90 га, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю ЗП-10-Пл-21703, виданого Полянівською сільською радою 23 березня 2001 року. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не може, оскільки пропустив встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини в звязку з тим, що не знав про існування заповіту на його імя. Вважає, що строк він пропустив з поважних причин. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву в повному обсязі, просили її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, зазначивши, що про наявність заповіту, складеного на його імя, позивачу було відомо відразу після смерті матері, однак в звязку з скрутним матеріальним становищем він відмовився від прийняття спадщини за заповітом на користь брата. Зазначила, що в присутності брата позивача [PERSON] вона телефонувала позивачу та запитувала, чи має він намір приймати спадщину за заповітом після смерті матері, на що він повідомив про небажання оформлення спадщини та не заперечував проти її прийняття братом. Також наголосила, з посиланнями на норми діючого законодавства, що не може бути визнана причина пропуску строку для прийняття спадщини поважною, як необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна та заповіту на його імя, а тому враховуючи вищевикладене, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Третя особа [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви, зазначивши що про наявність заповіту, складеного на його імя, позивачу було відомо ще при житті матері та саме у нього знаходились документи на спадкове майно та заповіт. Однак позивач, в установлений законом строк не звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини та не здійснював оформлення спадщини. Оскільки брат позивача [PERSON] постійно мешкав з матірю, тому він за згодою позивача прийняв спадщину після померлої матері та оформив її на своє імя. Також зазначили, з посиланнями на норми діючого законодавства, що не може бути визнана причина пропуску строку для прийняття спадщини поважною, як необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна та заповіту на його імя, а тому враховуючи вищевикладене, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась та не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності. Сторони по справі не заперечували про розгляд справи без її відсутності. Крім того, в телефонному режимі [PERSON] зазначила, що не бажає приймати участь у розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає що у задоволенні позовної заяви слід відмовити за наступними підставами. Судом встановлено, що за час свого життя 13 квітня 2006 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] своє майно, а саме: земельну ділянку (пай), площею 12,90 га, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю ЗП-10-Пл-21703, виданого Полянівською сільською радою 23 березня 2001 року /а.с.6/. 11 грудня 2006 року [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть І-ЖС № 321259 від 03 березня 2015 року /а.с.32/. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай), площею 12,90 га, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю ЗП-10-Пл-21703, виданого Полянівською сільською радою 23 березня 2001 року /а.с.48/. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до Мелітопольської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про відмову у задоволенні позову суд виходить з наступного. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна та заповіту на його імя, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12). Разом з тим, слід зазначити, про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна та заповіту на його імя, без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в статтях 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини. Крім того, під час судового розгляду було й спростовано необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна та заповіту на його імя, оскільки в ході пояснень як сам позивач, представник відповідача, третя особа [PERSON], так і допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердили факт обізнаності позивача про наявність спадкового майна та заповіту на його імя, складеного матірю, а також той факт, що він не заперечував проти оформлення спадщини братом, та як наслідок оформлення спадщини братом [PERSON] Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження причин пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає їх неповажними, та з урахуванням того, що в ході судового розгляду не було встановлено інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову [PERSON] до Полянівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви для прийняття спадщини, за участю третіх осіб - [PERSON], [PERSON], в повному обсязі.

Outcome: dismissed