Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 2,782 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Фастівської сільської ради Білоцерківського району, за межами населеного пункту, кадастровий номер [NUMBER], яку він успадкував після смерті [PERSON], між ТОВ «Фастівка» та [PERSON] було укладено договір оренди землі від 01.08.2009 року, зареєстрований 27.12.2010 року, термін оренди становить 5 років - до 27.12.2015 року, станом на сьогоднішній день без будь-яких на те підстав вказаною земельною ділянкою розпоряджається ТОВ «Фастівка», на звернення позивача щодо повернення земельної ділянки відповідач не реагує. Позивач просить суд витребувати з незаконного володіння від ТОВ «Фастівка» на його користь вказану вище земельну ділянку; заборонити ТОВ «Фастівка» здійснювати самостійно так і з залученням третіх осіб будь-які роботи на земельній ділянці площею 2,782 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Фастівської сільської ради Білоцерківського району, за межами населеного пункту, кадастровий номер [NUMBER] В суді позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Представник відповідача ТОВ «Фастівка» на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника відповідача до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача та представника позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 13.12.2011 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,782 га, яка розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Білоцерківською райдержадміністрацією 18.01.2003 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 356, що стверджується копією вказаного свідоцтва, оформленого 20.09.2013 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-1575. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2013 року № 9750882, на ім'я [PERSON] зареєстровано право приватної власності на вказану вище земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Фастівка» було укладено договір оренди землі № б/н, за умовами якого орендодавець передала в оренду строком на п'ять років земельну ділянку площею 2,782 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту, що належить їй на праві власності, договір оренди земельної ділянки зареєстровано у встановленому законом порядку в Білоцерківському районному відділі ДП «Центр ДЗК» 27.12.2010 року, про що свідчить копія цього договору. Згідно п.23 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Відповідно до п.39 договору його дія припиняється в т.ч. у разі закінчення строку, на який його було укладено. Отже, згідно умов договору його дія припинилася 27.12.2015 року, доказів того, що дію договору було продовжено на новий строк або що з позивачем укладено новий договір оренди спірної земельної ділянки, суду не надано. 11.02.2015 року позивач звертався до відповідача із заявою про розірвання правовідносин щодо використання належної йому земельної ділянки, яка на той час була вільною від будь-яких аграрних культур, що слідує з копії його звернення, яке було отримано відповідачем 18.02.2015 року, але відповіді на це звернення не надано. В судовому засіданні також встановлено, що позивач позбавлений на даний час можливості розпорядитися належною йому на праві власності земельною ділянкою, оскільки цю земельну ділянку використовує відповідач ТОВ «Фастівка» без будь-яких на те правових підстав. Наведені обставини підтвердив свідок [PERSON], який показав в суді, що земельна ділянка позивача знаходиться недалеко від дороги, він має можливість її обробляти, але земельною ділянкою по даний час користується відповідач, цього року на земельній ділянці були посіяні буряки. Покази свідка приймаються судом до уваги, оскільки вони не суперечать поясненням позивача, є послідовними, заінтересованості свідка в результатах розгляду даної справи в судовому засіданні не встановлено. Крім того, відповідач, будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи, жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача та покази свідка, суду не надав. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ст.1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод /зі змінами, внесеними протоколом № 11/ передбачено, зокрема, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст.390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. В п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Приписами ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Як вказано вище в рішенні, доказів того, що ТОВ «Фастівка» використовує на даний час земельну ділянку, належну на праві власності позивачу, правомірно, суду не надано, а тому вимоги позивача про витребування свого майна від відповідача, який володіє ним без відповідної правової підстави, тобто, незаконно, є обгрунтованими. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Як передбачено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до статей 90, 95, 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Оскільки в даному випадку жодних доказів того, що ТОВ «Фастівка» використовує земельну ділянку позивача на відповідній правовій підставі, суду не надано, то суд вважає, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], яка належить на праві власності [PERSON], на що вказано вище. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За ч.3 цієї статті, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, проаналізувавши все вищенаведене суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. А тому суд вважає за необхідне витребувати з незаконного володіння від ТОВ «Фастівка» на користь позивача вказану вище земельну ділянку; заборонити ТОВ «Фастівка» здійснювати самостійно так і з залученням третіх осіб будь-які роботи на земельній ділянці площею 2,782 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Фастівської сільської ради Білоцерківського району, за межами населеного пункту, кадастровий номер [NUMBER] На підставі ст. ст.79,88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1280 грн.

Outcome: approved