Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01.04.1988 по 05.1992 рр. та з 01.08.1994 по 09.07.2008 рр. працював на підприємстві Відповідача 1 за професією машиніст екскаватора. Працюючи в умовах виробництва, з перевищенням показників шкідливих факторів, які в наступному стали основними та відповідальними за розвиток у позивача професійного захворювання. 04.01.2012 рішенням лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту позивачу встановлено діагноз вібраційна хвороба першого-другого ст. від дії загальної вібрації. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 10.02.2012 року в пункті 17 встановлено, що причиною отримання профзахворювання виявилась саме робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня загальної вібрації. У звязку з отриманим професійним захворюванням змінилося життя позивача, погіршилась його якість, що завдає останньому моральні страждання. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн. На підставі клопотання представника позивача, позовні вимоги до Відділення виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області залишені без розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить задовольнити. Представник відповідача 1 в судовому засіданні не був присутній, надав заяву про розгляд справи без його участі, надав письмові заперечення, просить суд визнати визначити розмір моральної шкоди з урахуванням наданих заперечень. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.04.1988 по 05.1992 рр. та з 01.08.1994 по 09.07.2008 рр. працював на підприємстві відповідача 1 за професією машиніст екскаватора. Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.02.2012 року діагноз [PERSON] вібраційна хвороба першого-другого ст. від дії загальної вібрації (а.с.11-13). Крім цього, згідно п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.02.2012 року встановлено причину професійного захворювання рівень загальної вібрації, що перевищував ГДР (а.с.13). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За висновком медико соціальної експертної комісії 12.04.2012 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності. За висновком медико соціальної експертної комісії 20.05.2013 позивачу повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності (вібраційна хвороба). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача 1. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що позивач з приводу отриманого професійного захворювання неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоровя. Відповідно до медичних документів позивачу рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, терапія, спеціальні курси лікування, тощо (а.с. 19-31). Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІУ. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної / немайнової/ шкоди роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст. 153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати відповідач 1, як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 10.02.2012 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві та моральних страждань потерпілого. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем 1 - ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» позивачеві шкоди здоровю, провину відповідача 1 в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача 1 та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довго тривалість, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, а також тривалість трудових відносин з Відповідачем 1. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 30 000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 50 000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Згідно ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. З ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial