Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що 30.01.2008 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 100750 дол. США, які зобов'язався повернути до 31.12.2008 року. В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання щодо повернення позики не виконав. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача 100750 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.01.2011 року становить 798947 грн. 50 коп. В ході слухання справи позивач збільшив розмір позовних вимог та додатково просив стягнути з відповідача крім основної суми боргу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 325554 грн. 68 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 49775 грн. 51 коп., та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 6870 грн. 95 коп., які нараховані за період з 01 січня 2009 по 28 січня 2011 року виходячи з суми боргу 798947 грн. 50 коп. В подальшому позивач просив стягнути суму боргу у розмірі 100750 дол. США станом на 25 липня 2011 року за курсом НБУ, що становить 803088 грн. 33 коп. Пеню, три проценти річних від простроченої суми, інфляційне збільшення суми боргу позивач просив стягнути у раніше визначених ним розмірах. Всього позивач просив тягнути з відповідача 1185289 грн. 47 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено що між позивачем та відповідачем 31.01.2008 року укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Муравйовою О.І., відповідно до п.1 якого позивач передав у власність відповідачу 100750 дол. США до підписання цього договору. Сторони договору погодили, що позика має бути повернута до 31.12.2008 договору (п.2 договору). Пунктом 9 договору сторони домовились, що документом, який підтверджує безспірність заборгованості, буде заява позикодавця передана із зворотнім повідомленням позичальнику у порядку, передбаченому ст.84 Закону України «Про нотаріат». В матеріалах справи міститься свідоцтво, видане приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Муравйовою О.І., про те, що вона 06.10.2009 року передала відповідачу вимогу позивача про погашення боргу за договором позики від 30.01.2008 року (а.с. 5). Відповідно до п.6 укладеного договору наявність у позикодавця (позивача) після сплину терміну повернення позики примірника договору позики є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов'язання. Представником позивача в судовому засіданні наданий оригінал договору позики від 30 січня 2008 року, який приєднано до матеріалів справи. Таким чином судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання щодо повернення позики не виконав, а тому з нього підлягають стягненню 100750 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.07.2011 року становить 803088 грн. 33 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача, крім основної суми боргу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 325554 грн. 68 коп., виходячи із суми боргу 798947 грн. 50 коп., за період з 01 січня 2009 по 28 січня 2011 року, з посиланням на положення ч.1 ст.1050 ЦК України. Вказані позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки позичальник своєчасно не повернув грошові кошти (визначення яким дано у ст. 192 ЦК України), то він зобов'язаний сплатити грошову суму позики відповідно до статті 625 ЦК України, тоді як неустойка може бути нарахована у разі, якщо предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками (поняття яких наводиться у ст.184 ЦК України). Крім того, в позовній заяві не зазначено, чим керувався позивач визначаючи розмір пені на рівні подвійної облікової ставки НБУ. В судовому засіданні представник позивача також не зміг цього пояснити. З огляду на наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз ч.2 ст.625 ЦК України свідчить про те, що внаслідок знецінення підлягає індексації лише грошова одиниця України - гривня, оскільки індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей, ціни в Україні встановлюються в національній валюті, тому вказана норма може бути застосована лише у разі прострочення грошового зобов'язання у гривні. Оскільки грошове зобов'язання виникло у іноземній валюті, то позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення задоволенню не підлягають. Суд не приймає до уваги положення п. 5 договору, яким передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, оскільки відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Разом з тим позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 49775 грн. 51 коп. за період з 01 січня 2009 по 28 січня 2011 року, які нараховані позивачем виходячи з суми боргу 798947 грн. 50 коп. (в межах позовних вимог) підлягають задоволенню. Три проценти річних розраховуються наступним чином: 798947 грн. 50 коп. * 3%/365 днів * 365 (кількість днів прострочення за 2009 рік) = 23968 грн. 42 коп., 798947 грн. 50 коп. * 3%/365 днів * 365 (кількість днів прострочення за 2010 рік) = 23968 грн. 42 коп., 798947 грн. 50 коп. * 3%/365 днів * 28 (кількість днів прострочення за 2011 рік) = 1838 грн. 67 коп., всього - 49775 грн. 51 коп. Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути 852863 грн. 84 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати: 1700 грн. 00 коп. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1820 грн. На підставі ст.ст. 184, 192, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial