Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 25 685, 18 дол. США, яка складається з 11 385, 18 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 20.06.2017 по 29.04.2020, 14 300,00 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 25.12.2007 між сторонами був укладений договір, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивач, як кредитор, свої зобов`язання виконав, надав позичальнику кредитні кошти в розмірі визначеному договором, проте відповідач порушив умови договору по погашенню кредиту, сплати відсотків. Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2007 між відповідачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір №DNHDGK0000000069, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 дол. США на придбання нерухомого майна з кінцевим терміном повернення 25.12.2027, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови п.п.3.1, 3.4 договору встановлюють, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця сплачує відсотки у передбаченому договорі розмірі. В позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором боржник має прострочену заборгованість у розмірі 25 685, 18 дол. США, яка складається з 11 385, 18 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 20.06.2017 по 29.04.2020, 14 300,00 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідний розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучений до позовної заяви. Відповідність розрахунку не була спростована відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, презумпцію правомірності, укладеного між сторонами вказаного вище кредитного договору під час розгляду справи не спростовано. Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Враховуючи вищевикладене, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин та приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved