Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду 27 травня 2014 року з позовом до відповідача про стягнення боргу та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 6 314 грн. 90 коп. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, однак від нього наявна в матеріалах справи заява, в якій він прохає суд слухати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в жодне судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про час, день, місце розгляду справи. Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого, позивач передав відповідачу у борг 10000 гривень, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу до 01 травня 2014 року. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області - [PERSON] (а.с.№6). Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором (розпискою). До цього часу відповідач умови зазначеного договору виконала частково, а саме у січні 2014 року та у лютому 2014 року позивачу повернула 4000 гривень, про що були здійснені відповідні записи. На вимогу позивача, відповідач відмовляється від сплати обумовлених договором коштів та не вчинила жодної дії, яка б свідчила про бажання та наміри повністю виконати умови за договором. Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконан ня зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. У своєму позові позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми основного боргу на індекс інфляції. Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Згідно умов, зазначених у договорі позики, відповідач повинен повернути позику рівними частинами кожен місяць у строк до 01 травня 2014 року. Відповідач повернула тільки 4000 гривень, а потім припинила сплачувати позику, однак до теперішнього часу продовжує користуватися коштами позивача, а саме протягом 26 днів, не віддавши 6000 гривень, тому станом на 26.05.2014 року заборгованість відповідача складає 6314,90 гривень. Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від договору не допускається, а зобов'язання має виконуватись належним чином. Таким чином, суд, дослідивши всі письмові докази у справі, зваживши всі обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 6314,90 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд стягує на користь позивача з відповідача судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved