Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, посилаючись на наступне: відповідно договору на забудову від 09.07.1946 року за батьком позивача [PERSON] була закріплена земельна ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул. Паризької Комуни, буд. 26, де було збудовано будинок. В 1990 році [PERSON] помер. Відповідно до ст. 529 ЦК України на час його смерті єдиними спадкоємцями першої черги являються: позивач [PERSON] та його сестра (відповідач) [PERSON]. 20.07.1985 р. [PERSON] склав заповіт на імя позивача, і все майно заповів йому. На час смерті [PERSON] позивач постійно проживав разом з ним за вищевказаною адресою, доглядав за ним, оскільки в силу його віку та стану здоровя він потребував сторонньої допомоги та догляду, вів спільне з ним господарство та поховав його. Після смерті [PERSON] позивач прийняв все йому належне майно в оперативне управління та володіння. В зазначеному будинку, разом із своєю родиною, позивач проживає до теперішнього часу, разом проводять поточний та капітальний ремонт будинку, сплачують комунальні послуги земельний податок. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживає із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, як що у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, він не заявив відмову від неї. Відповідачка [PERSON] на момент смерті батька [PERSON], мешкала за адресою: м. Запоріжжя, вул. Паризької Комуни, буд. 26 у м. Запоріжжі, та не проживала разом із батьком, але заявляє своє право на спадщину після його смерті. Позивач у встановлений законом порядок звернувся до пятої державної нотаріальної контори м. Запоріжжя з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON]. На теперішній час позивач вирішив оформити право власності у порядку спадкування за заповітом, але у звязку з тим. що відповідачка утримує у себе правовстановлюючі документи на будинок, та не дає можливості позивачу оформлення права власності у порядку спадкування за заповітом в нотаріальному порядку. Зазначені обставини змушують позивача звернутись до суду з вищевказаним позовом. Позивач просить суд: Визнати, [PERSON], таким , що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], який помер 08.08.1990 року. Визнати за [PERSON] право власності на будинок № 26 по вул. Паризької Комуни в м. Запоріжжі, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08.08.1990 року. Представник позивач надав суду заяву, якою просив суд розглядати справу у його відсутності, на позовних вимогах наполягав. Відповідач надав суду заяву, якою просив суд розглядати справу у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Державний нотаріус П?ятої Запорізької державної нотаріальної контори просила суд розглядати справу у її відсутності. Пята державна нотаріальна контора м. Запоріжжя надали лист в якому просить суд розглядати справу у її відсутності. Суд, вивчивши заяви учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав: відповідно договору на забудову від 09.07.1946 року (а.с.7,8) за батьком позивача [PERSON] була закріплена земельна ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул. Паризької Комуни, буд. 26, де було збудовано будинок. В 1990 році [PERSON] помер (а.с. 9). Відповідно до ст. 529 ЦК України на час його смерті єдиними спадкоємцями першої черги являються: позивач [PERSON] та його сестра (відповідач) [PERSON]. 20.07.1985 р. [PERSON] склав заповіт на імя позивача, і все майно заповів йому (а.с. 10,11). На час смерті [PERSON] позивач постійно проживав разом з ним за вищевказаною адресою, доглядав за ним, оскільки в силу його віку та стану здоровя він потребував сторонньої допомоги та догляду, вів спільне з ним господарство та поховав його. Після смерті [PERSON] позивач прийняв все йому належне майно в оперативне управління та володіння. В зазначеному будинку, разом із своєю родиною, позивач проживає до теперішнього часу, разом проводять поточний та капітальний ремонт будинку, сплачують комунальні послуги земельний податок. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживає із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, як що у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, він не заявив відмову від неї. Відповідачка [PERSON] на момент смерті батька [PERSON], мешкала за адресою: м. Запоріжжя, вул. Паризької Комуни, буд. 26 у м. Запоріжжі, та не проживала разом із батьком, але заявляє своє право на спадщину після його смерті. Позивач у встановлений законом порядок звернувся до пятої державної нотаріальної контори м. Запоріжжя з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON]. На теперішній час позивач вирішив оформити право власності у порядку спадкування за заповітом, але у звязку з тим. що відповідачка утримує у себе правовстановлюючі документи на будинок, та не дає можливості позивачу оформлення права власності у порядку спадкування за заповітом в нотаріальному порядку. Зазначені обставини змушують позивача звернутись до суду з вищевказаним позовом. Крім того, з наданих до суду документів, копії спадкової справи № 4/20145-2011 відкритої після померлого 23.02.2011 року [PERSON], наданою пятою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя підтверджено, що позивач встановлений законом строк для прийняття спадщини не порушив та звернувся з відповідною заявою для прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1216\~ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Прийнявши до уваги визнання позову відповідачем, відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved