Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28.01.2009 року державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Збутевич О.В., належить житловий будинок [ADDRESS] ) , розташованого на земельній ділянці місцевих рад площею 400,00 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 30.01.2009 року. Земельні ділянки позивача та відповідача межують, відповідач по справі поставив паркан на земельній ділянці позивача. Своїми діями відповідач перешкоджає позивачу у належному здійсненні його прав власника. Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює за розумністю та справедливістю у сумі 50 тисяч гривень. У зв`язку з викладеним, позивач просить постановити рішення, яким зобов`язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності за адресою: [ADDRESS] шляхом перенесення паркану з належної їй земельної ділянки на 1 метр; відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 50 тисяч гривень. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.08.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області віл 05.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Зазначили, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, а земельна ділянка, на якій він розташований знаходиться у користуванні позивача. 10 років тому відповідач перенесла паркан в сторону земельної ділянки позивача, чим порушила її права, як землекористувача. Позивач з приводу порушення меж землекористувача нікуди не зверталась, доказів порушення мед землекористування сторона не має. Роз`яснення судом, що таким доказом може бути висновок судово-технічної експертизи, зрозумілі, але таке клопотання сторона позивача зазначила, що заявляти не буде. Наслідки ненадання доказів на підтвердження тих обставин, на які позивач посилається, позивачу та представнику позивача зрозумілі. Відповідач та його представник надали до суду відзиві, згідно якого вважають, що позовні вимоги є безпідставними і тому підлягають залишенню без задоволення. Позивачем не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, тому що в даному випадку такі заходи є обов`язковими. В даному випадку спір між сусідами щодо меж земельних ділянок вирішує спочатку орган місцевого самоврядування, а у разі незгоди сторони (сторін) з їх рішенням, спір вирішується судом. Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу на обґрунтування своїх позовних вимог щодо усунення перешкод в здійсненні права власності. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволені. Відповідач зазначила, що дійсно зареєстрована та проживає тривалий час у житловому будинку по [ADDRESS] , земельні ділянки сторін межують, проте вона не завдавала позивачу перешкод та не завдає в користуванні її земельною ділянкою, огорожа на межі земельної ділянки встановлена ще при виділені земельної ділянки, після її встановлення, ніхто її не переносив, позивачем не доведено порушення меж землекористування взагалі та в тому числі зі сторони відповідача. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28.01.2009 року державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Збутевич О.В. за реєстровим №1-93, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] ) , розташованого на земельній ділянці місцевих рад площею 400,00 кв.м. Сторони не заперечують, що земельні ділянки сторін межують, на межі їх встановлено паркан. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21721065 від 30.01.2009 року позивачем зареєстровано право власності на вказаний будинок. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Між сторонами виник спір щодо дотримання правил добросусідства, захисту прав власності, які регулюються положеннями ст.ст.103, 152 Земельного кодексу України, ст.391 ЦК України. Відповідно до ст.12 ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 152 ЗК України передбачено право власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власники земельних ділянок зобов`язані: г)не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; е) дотримуватися правил добросусідства (ст.91 ЗК України). Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ст.158 ЗК України земельні спори у межах населених пунктів щодо додержання громадянами правил добросусідства вирішують органи місцевого самоврядування. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Вказаною нормою закону передбачено обов`язковий досудовий порядок вирішення спору. Вирішення такого спору в судовому порядку можливо лише у разі незгоди з рішенням, прийнятим за результатами його розгляду органом місцевого самоврядування. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до органів місцевого самоврядування за вирішенням спору. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою, або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 та ч.6 ст.82 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.7 ст. 82 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Під час судового розгляду даної цивільної справи сторони з клопотаннями щодо витребування доказів у зв`язку з неможливістю самостійно надати такі, не зверталися. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем прав позивача як землекористувача. Позивачу судом роз`яснено право на заявлення клопотання про призначення технічної експертизи на предмет встановлення порушення, проте позивач зазначив, що клопотання про призначення експертизи заявлено не буде. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем не доведено порушення його прав як землекористувача відповідачем, а також не доведено зміни звичного способу його життя та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною йому шкодою, що є підставою для відмови йому в задоволенні позову в повному обсязі за необгрунтованістю. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог. Враховуючи вище встановлені судом обставини та вказані норми, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Outcome: dismissed