Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м.\~Дніпропетровську ради, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином [PERSON], 01.09.2012р.н., а також встановити дні його побачень з сином у кожну другу та четверту суботу місяця з 10:00 до 12:00 у громадських місцях. Позовна заява мотивована тим, що відповідач з початку 2014 року перешкоджає позивачу у спілкуванні з їх спільною дитиною, а також продовжує вчиняти такі перешкоди незважаючи на рішення Органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення днів побачень з дитиною. Відповідач надала суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що позивач сам ухиляється від участі у вихованні сина. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач нерегулярно зустрічається з дитиною, що шкідливо відображається на її психічному здоровї, а відтак просила встановити дні побачень позивача з сином з 17:00 год. пятниці до вечора неділі, оскільки двох годин двічі на місяць, на її думку, недостатньо для участі батька у вихованні дитини. Крім того, заперечувала проти зустрічей позивача з дитиною за місцем його проживання внаслідок відсутності там належних умов для проведення таких зустрічей, а також не погоджувалась на зустрічі позивача з дитиною за місцем її проживання з огляду на неприязні стосунки з позивачем. Відповідач також заперечувала проти проведення вказаних зустрічей у громадських місцях з посиланням на медичну довідку, згідно з якою дитині за станом здоровя рекомендовано уникати громадських місць з великим скупченням людей. Представник третьої особи у судовому засіданні просила задовольнити позов у частині встановлення порядку участі позивача у вихованні сина та відмовити у задоволенні вимоги про зобовязання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, оскільки на момент розгляду справи судом відповідач припинила чинити такі перешкоди. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову з огляду на наступне. [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження, виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1246, є батьками [PERSON], 01.09.2012р.н. (а.с.7). З грудня 2013 року [PERSON], 01.09.2012р.н., проживає разом з матірю окремо від батька, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З позовної заяви вбачається, що починаючи з 2014 року відповідач чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з їх спільною дитиною, що підтверджується зверненням позивача до Управління-служби у справах дітей Ленінської районної у м.\~Дніпропетровську ради від 13.11.2014р., а також зверненням позивача до відповідача від 11.03.2015р., до начальника Управління-служби у справах дітей Ленінської районної у м.\~Дніпропетровську ради від 14.04.2015р. та до голови Виконавчого комітету Ленінської районної у м.\~Дніпропетровську ради від 15.04.2015р., копії яких залучено до матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У звязку з відсутністю згоди між батьками щодо участі позивача у вихованні дитини рішенням Органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 20.02.2015р. № 67 встановлені дні побачень позивача зі своїм сином у другу та четверту суботу місяця з 10.00 до 12.00 год. у присутності матері, а також зобовязано матір дитини не чинити перешкоди батькові у спілкуванні зі своїм сином [PERSON], 01.09.2012р.н. Суд не бере до уваги посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що на момент розгляду справи вона припинила чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. За змістом ч. 1 ст. 20 СК України позовна давність не застосовується до вимог, що випливають із сімейних відносин. Оскільки судом встановлено, що відповідач перешкоджала позивачу у спілкуванні з малолітнім сином та ухилялась від виконання відповідного рішення органу опіки та піклування у період до відкриття провадження у даній цивільній справі, а також враховуючи, що за змістом ст. 157 СК України здійснення право одного з батьків на безперешкодне спілкування з дитиною не може ставитись в залежність від волі іншого з батьків, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для захисту порушеного права позивача шляхом зобовязання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з сином. Згідно з ст.\~9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ч. 2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на межі заявлених позовних вимог та заперечення відповідача щодо місць проведення зустрічей батька з дитиною, беручи до уваги рішення Органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 20.02.2015р. №\~67, враховуючи першочергово інтереси малолітньої дитини [PERSON], 01.09.2012р.н., та з метою їх найкращого забезпечення, зокрема, створення умов для належної соціалізації дитини у системі людських відносин, а також не допущення настання можливих негативних наслідків для психологічного і психічного розвитку дитини,

Outcome: approved