Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 01.08.2008 року між нею, [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № К2S4GА0000000758 , тобто стала споживачем з надання кредиту. Відповідно до п.8.1 Договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом : видачі готівки через касу на строк з 01.08.2008 року по 01.08.2018 року включно, у вигляді не поновлена лінія у розмірі 344420 грн. на наступні цілі : у розмірі 312220 грн. на споживчі цілі, з них 300000 грн. на споживчі цілі шляхом : видачі готівки через касу, а також у розмірі 9000 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 1720 грн. - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 1500 грн. - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 32200 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору , зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 00 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагорода за резервування ресурсів в розмірі 5,04 % річних від суми зареєстрованих ресурсів , винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору. Періодом сплати вважають період з 01 по 05 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим Договором (за винятком винагороди , що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку : Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 7197,29 грн. згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії». Умови кредитного договору щодо сплати всіх щомісячних платежів нею виконувалися належним чином згідно графіку погашення кредиту (додаток 1 до договору) своєчасно і в повному обсязі, періодично з переплатою. 16.01.2009 року нею було отримано письмове повідомлення від Банку у вигляді листа від 25.12.2008 року , згідно з яким відсоткова ставка за кредитним договором з 01.02.2008 року по кредитному договору від 01.08.2008 року складатиме 24,96 % на рік (тобто ставка збільшилася з 20,04 % до 24,96 % на рік). Як на підставу для підвищення відсоткової ставки Банком в листі вказувалося на п.2.3.1 Кредитного договору, згідно з яким Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні кон*юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме : - зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення Договору; - зміні облікової ставки НБУ; - зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків Україні у відповідній валюті (по статистиці НБУ); Враховуючи положення пункту 2.3.1 Договору, Банк не мав права в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку, про що нею був надісланий відповідний лист від 30.01.2008 року за вх. № 478. 12.07.2010 року під час здійснення оплати щомісячних платежів співробітником банку їй була видана квитанція, на якій вона розписалася про сплату грошових коштів. Однак, нещодавно виявила, що на квитанції був роздрукований текст додаткової угоди, відповідно до якої розмір відсоткової ставки за кредитом збільшився до 22,96 % річних. Таким чином, розмір відсоткової ставки починаючи з дати підписання нею додаткової угоди був змінений без її відома, оскільки жодних графіків погашення до кредитного договору їй не надавалось, інших документів крім квитанції не підписувала. 12.04.2013 року між нею і Банком було укладено додаткову угоду до Кредитного договору у відповідності до якої розмір щомісячної виплати по кредиту змінився з 7197,29 грн. до 8410,66 грн. Під час укладення такої угоди Банк обґрунтував зміну відсоткової ставки зміною курсу валюти, зміною облікової ставки НБУ, тощо. Вважає, що у відповідності до норм законодавства України , зазначені в п.п.2 та 3 цього позову дії Банку щодо підвищення відсоткової ставки є незаконними, а вказані додаткові угоди є недійсними, виходячи з наступного : Щодо підвищення рівня облікової ставки НБУ з 8,5 до 12 відсотків, то на момент укладення кредитного договору (29.02.2008 року) облікова ставка НБУ становила 12 % річних ( з 01.01.2008 року згідно постанови правління НБУ від 29.12.07 № 492). На момент підписання додаткових угод до Кредитного договору облікова ставка НБУ зменшувалася. Згідно пункту 2.3.1 Договору збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ. Вважають, що додаткові угоди суперечать також наступним нормам , ч.3 ст.632 ЦК України яка зазначає, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Зазначають, що Банк при передачі кредиту позичальнику встановив свою плату за користування грошовими коштами. Після виконання обов*язку банком щодо передачі грошових коштів за кредитним договором банк не має права змінити ціну в договорі, тобто відсоткову ставку. Додаткова угода від 12.07.2010 року по своїй суті не визначила суму щомісячного платежу, Банк не виклав в новій редакції Додатки до кредитного договору. Умови кредитного договору (п.п.8.1, 8.2 Додатки № 1, 2) залишилися по суті без змін. В позичальника відсутні підстави для його невиконання - умови кредитного договору, а саме, (п.8.1, Додатки № 1, 2) - є обов*язковими для позичальника. З моменту отримання Листа від Банку, укладання додаткових угод положення кредитного договору стали нечіткими та двозначними і тому згідно п.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважають, що такі умови повинні тлумачитися на користь споживача. Кредитний договір укладений у письмовій формі : з боку банку договір підписаний уповноваженою стороною і скріплений печаткою банку. Додаткова угода від 12.07.2010 року роздрукована на квитанції та підписана особою, повноваження якої не перевірялися, крім того відсутня печатка Банку. Щодо додаткової угоди від 12.04.2013 року , то на ній відсутній оригінал підпису уповноваженої особи банку та відтиск печатки банку, міститься лише факсимільне відтворення підпису Голови правління та відтворення печатки банку, із зазначенням про це у додатковій угоді. Зазначає, що листом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 12.01.2005 року № 145, зазначено, що чинним законодавством не встановлено чіткого визначення термінів «факсиміле» та «факсимільний підпис» , а також не врегульовано питання щодо порядку їхнього використання. У випадку коли сторони уклали договір з використанням факсимільного відтворення підпису і при цьому не уклали угоди, передбаченої ч.3 ст.207 ЦК України, такий договір може бути визнаний судом недійсним. Відповідної позиції дотримується Вищий господарський суд України, який в своїй постанові від 01.03.2006 року № 23-14/208-05-6005. Вказують, що додаткові угоди не відповідають письмовій формі, в якій укладено кредитний договір. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою, ч.2 ст.207 ЦК України. П.п.2.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023 та п.п.3.1., 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168. Згідно п.п.2 п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту має містити детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Згідно п.3.1 Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним. Згідно п.3.2 Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Такі вимоги, зазначають, що Банком належним чином не були додержані, а тому просять визнати недійсною додаткову угоду від 12.07.2010 року укладену між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» до кредитного договору № К2S4GА0000000758 від 01.08.2008 року; визнати недійсною додаткову угоду від 12.04.2013 року укладену між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» до кредитного договору № К2S4GА0000000758. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з обставин викладених в позові та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з посиланням на те, що при укладенні договору сторони дотримали істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обов*язкові умови договору. Відповідно до ч.1 ст.212, ч.2 ст.632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто, про зміну розміру відсоткової ставки позивач був повідомлений листом. Зміна відсоткової ставки за кредитом відбулася не в наслідок волевиявлення однієї із сторін, а через збільшення відсоткової ставки НБУ, зміни курсу долара США до гривні та зміну середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Також зазначав, що клієнт фактично погодився з таким підвищенням, шляхом своєчасної оплати тіла кредиту та відсотків за новою відсотковою ставкою за якою здійснює оплату. Укладаючи договір позивач погодився на всі його умови, про що посвідчив підписом , а тому просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, матеріали справи № 2/756/2377/14 суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. 01.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № К2S4GА0000000758 відповідно до якого позивачу було надано кредит в розмірі 344420 грн. Згідно п.8.1 кредитного договору процентна ставка за договором складає 20,4 % річних. При укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обов*язкові умови договору. Відповідно до ч.1 ст.212, ч.2 ст.632 ЦК України , договір укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто. Відповідно до умов договору (п.2.3.1) , 25.12.2008 року Банком було збільшено відсоткову ставку з 20,04 % до 24,96 % річних, про що було повідомлено [PERSON] поштовим листом. Зміна відсоткової ставки за кредитом відбулася не в наслідок волевиявлення однієї із сторін, а через збільшення відсоткової ставки НБУ, зміни курсу долара США до гривні та зміну середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Укладаючи договір позивач погодився на всі його умови, про що посвідчив підписом . 12.07.2010 року між позивачем та представником відповідача, яка діяла відповідно до доручення, укладено додаткову угоду текст якої підписано позивачем, її підпис не оспорювався в судовому засіданні , відповідно до якої починаючи з 12.07.2010 р. новий розмір відсоткової ставки складає 22,96 %. (а.с. 17) 12.04.2013 року сторонами була укладена додаткова угода , яка також посвідчена підписом позивача. Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до норм статей 202, 205, 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках , встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В додатковій угоді 12.04.2013 року пункті 10 зазначено, що при укладенні цієї угоди додаткової Банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови правління банку, а також відтворення відбитка печатки Банку технічними друкованими пристроями. Позивач була ознайомлена з умовами договору і підписавши його тим самим погодилася з використанням в додатковій угоді факсимільного підпису та відбитку печатки Банку. Тобто, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, судом не встановлено порушень зі сторони відповідача, які б слугували підставою для визнання недійсними додаткових угод. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed