Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі розписки від 27.12.2013 року [PERSON] отримав від нього в борг 3200 долари США, які зобов'язався повернути до 27.12.2014 року. Але свої зобов'язання не виконав. Просив стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 3200 доларів США, що еквівалентно 68032 грн., за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року, інфляційні збитки за період з 27.12.2013 року по 11.08.2015 року в розмірі 50305,21 грн., 3% річних за період з 27.12.2013 року по 11.08.2015 року в розмірі 3315,86 грн. та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав повноваження представнику. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони не одноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідач відсутній за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 27.12.2013 року, написаною [PERSON], останній отримав у [PERSON] борг у сумі 3200 долари, грошові кошти зобов'язався повернути позивачу у строк до 27.12.2014 року за курсом на момент повернення боргу. Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ станом на 11.08.2015 року курс гривні до долару США становить 100 доларів США - 2126,30грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Оскільки судом встановлено невиконання грошових зобов'язань відповідачем, суд вважає доцільним позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 68032 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за період з 27.12.2013 року по 11.08.2015 року підлягають частковому задоволенню за період з 28.12.2014 року (першого дня неповернення боргу) по 11.08.2015 року (дата звернення з позовною заявою до суду), оскільки судом встановлено, що між сторонами має місце грошове зобов'язання, невиконання якого створює підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому з [PERSON] підлягає стягненню 3 % річних за період з 28.12.2014 року по 11.08.2015 року в розмірі 1269,31 грн., які вираховуються за формулою 68032(сума заборгованості)*3/227 (кількість днів прострочення)/365/100. Також з [PERSON] підлягають стягненню інфляційні витрати в розмірі 25988,22 грн. за період з 28.12.2014 року по 11.08.2015 року, які вираховувались за формулою 68032 (сума заборгованості)* 1,382 (сума індексів споживчих цін за вказаний період). Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, враховуючи що позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1216,52 грн., а заявлені вимоги задоволено лише на суму 95289,53 грн., що становить 78,32 % від заявлених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 952,78 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial