Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду за захистом своїх майнових прав та посилаючись на те, що його права власності на садовий будинок, що знаходиться у місті Одесі, Фонтанська дорога 98/Д, ділянка 28/1 та який складається з садового будинку загальною площею літ. «А» - 212,5 кв. м, у тому числі житловою площею 74,8 кв. м, №1-4 огорожі, розташованого на земельній ділянці - 0,0296 га власної землі, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 11.07.2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів, кадастровий номер 5110136900:34:012:0153, та право власності на який підтверджено заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року по справі №520/9563/15-ц обмежуються через ухвалення державним реєстратором ДП «Центр обслуговування громадян» [PERSON] з індексним номером 31608702 щодо внесення 06.10.2016 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису з реєстраційним номером 1039217651101 про реєстрацію вказаного обєкта нерухомості із відмінними технічними характеристиками, що унеможливлює реєстрацію права власності позивача на підставі вказаного правовстановлюючого документу. Так, позивач вказуючи на те, що йому за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року №520/9563/15-ц належить на праві власності вказаний вище садовий будинок, та на те, що відповідно до чинного законодавства таке право власності не може бути реалізоване без державної реєстрації у єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, просив суд скасувати зазначене рішення державного реєстратора та зобовязати субєкта державної реєстрації внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію обєкта нерухомого майна садового будинку, що знаходиться у місті Одесі по вул. Фонтанська дорога 98/Д, ділянка 28/1 та який складається з садового будинку загальною площею літ. «А» - 212,5 кв. м, у тому числі житловою площею 74,8 кв. м, №1-4 огорожі, розташований на земельній ділянці площею 0,0296 га, кадастровий номер: 5110136900:34:012:0153. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що 28.12.2009 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомого майна» на підставі Заочного рішення Київського районного суду м. Одеси №2-7197/2009 від 03 грудня 2009 року було здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний садовий будинок, реєстраційний № 11167249. У наступному, 28.09.2016 року, вказане Заочне рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача, було скасовано ухвалою Апеляційного суду Одеської області, та у звязку з цим державним реєстратором було скасовано запис про право власності позивача. р.№16623399 до майна спірного садового будинку, до якого було відкрито розділ за р.№1039217651101 (що було перенесено з реєстру КП «ОМБТІ та РОН», та який у такому реєстрі значився за №11167249). У наступному, після набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року №520/9563/15-ц про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, [PERSON] звернувся до державного реєстратора за реєстрацією свого права власності. Однак державний реєстратор відмовив у проведенні державної реєстрації права власності посилаючись на те, що вказані у правовстановлюючому документі рішенні суду відомості не відповідають відомостям, що містяться у розділі реєстру прав власності, що відкритий до кореспондуючого майна та якому присвоєно р.№ 1039217651101, що унеможливлює проведення державної реєстрації майнових прав позивача за таким рішенням суду. При цьому відкрити новий розділ для реєстрації вказаного майна відповідно до чинного законодавства неможливо, та таким чином оскаржуване рішення державного реєстратора порушує майнові права позивача, а з такого позивач просить суд розглянути позов у порядку цивільного судочинства та задовольнити його у повному обсязі. В судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав. Представник відповідача про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, жодних заперечень чи пояснень щодо суті позову не надав. Така неявка представника відповідача є повторною. При повторній неявці відповідача у судове засідання, відповідно до положень ст. 169 ЦПК України причини поважності такої неявки перевірці не підлягають. Встановивши наведені обставини провадження та розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наданих позивачем письмових пояснень та доказів. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет, підстави позову, а також спосіб, у який така особа просить захистити її порушені або невизнані права. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Так зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК, статті 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК), слід дійти висновку про те, що у випадку відмови державним реєстратором прав власності на нерухоме майно у державній реєстрації права власності позивача, таке право власності зазнає порушення, що полягає у його невизнанні та обмеженні можливості власника на реалізацію передбаченого положеннями ст.319 ЦК України обсягу його прав, та відповідно до положень п.5 ч.1 ст.3 ЦК України, підлягає судовому захисту. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, дослідивши доводи сторін, перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне. 30.09.2016 року [PERSON] звернувся до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» з заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - садового будинку, що знаходиться у місті Одесі, Фонтанська дорога 98/Д, ділянка 28/1 та складається з садового будинку, загальною площею літ. «А» - 212,5 кв. м, у тому числі житловою площею 74,8 кв. м, №1-4 огорожі, на підставі Заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року по справі №520/9563/15-ц, проте державним реєстратором винесено рішення про відмову у державній реєстрації у зв'язку з наявними розбіжностями щодо заявленого та вже зареєстрованого об'єкта, що позбавляє, можливості проведення державної реєстрації речових прав. Так, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року по справі №520/9563/15-ц за позивачем було визнано право власності на садовий будинок, що знаходиться у місті Одесі, Фонтанська дорога 98/Д, ділянка 28/1; який складається з садового будинку загальною площею літ. «А» - 212,5 кв. м, у тому числі житловою площею 74,8 кв. м, №1-4 огорожі, розташованого на земельній ділянці - 0,0296 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 11.07.2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів, кадастровий номер 5110136900:34:012:0153. Рішення набрало законної сили 15.12.2015 року. Відповідно до положень ст. 14 ЦПК України таке рішення є обовязковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Таким чином вказане рішення Київського районного суду м. Одеси є підставою для здійснення державної реєстрації права власності позивача на визначене у ньому майно. Крім того 08.02.2017 року Київським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу про розяснення рішення від 02.12.2015 року по справі №520/9563/15-ц та вказано, що воно є належною підставою для проведення державним реєстратором державної реєстрації права власності за [PERSON] (індексний номер: [NUMBER]) на садовий будинок, загальною площею 212,5 кв.м., у тому числі житловою площею 74,8 кв.м., що знаходиться в м. Одесі, Фонтанська дорога, 98/Д, ділянка 28/1. Вказана ухвала набрала законної сили 14.02.2017 року, та також в силу положень ст. 14 ЦПК України є обовязковою для виконання. Разом з тим Державний реєстратор у оскаржуваному рішенні посилається на наявність розбіжностей відомостей державного реєстру прав власності на обєкт нерухомого майна, та відомостей про такий обєкт, що вказані у рішенні суду №520/9563/15-ц, та відповідно на п.18 та п.23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, та ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких у зв'язку з наявними розбіжностями щодо заявленого та вже зареєстрованого об'єкта нерухомості,можливість проведення державної реєстрації речових прав відсутня. Відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі обєктів нерухомості, реєстратором встановлено, що на садовий будинок, що розташований за адресою: місто Одеса, Фонтанська дорога 98/Д, ділянка 28/1, на який заявлено право власності, вже відкрито відповідний розділ, в якому загальна площа зазначеного будинку зазначена 276,1 кв. м, житлова площа 94,4 кв. м, натомість відповідно до поданого на реєстрацію права власності рішення суду №520/9563/15-ц визнається право власності на садовий будинок загальною площею 212,5 кв. м та житловою 74,8 кв. м. При цьому слід звернути увагу на наступне, - Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Згідно ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: -реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; -на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягає право власності. Відповідно до ст.14 Закону, на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна. У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу. Зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться у разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача. При цьому суд зазначає, що в рамках провадження по справі №520/9563/15-ц були досліджені та встановлені наступні обставини, - згідно договору дарування, укладеного між [PERSON] і [PERSON] від 22.02.2003 року [PERSON] подарував майно буд № 98/Д, ділянка 28/1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі загальною площею 212,5 кв. м з прилеглими будівлями та садовим будинком, що належить власнику на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованої в ОМБТІ та РОН м. Одеси. Даний договір зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] за реєстраційним № 647. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси №2-7197/2009 від 04.12.2009 року за [PERSON] було визнано право власності на реконструйований садовий будинок, що розташований на земельній ділянці, площею 0,0296 га., власної землі. Даним рішенням було встановлено, що внаслідок реконструкції садового будинку його розміри були збільшені, загальна площа з 212,5 кв.м. до 276,1 кв.м. На підставі такого рішення суду від 04.12.2009 року [PERSON], діючи від імені позивача на підставі довіреності, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу спірного садового будинку, надавши при цьому вказане рішення як правовстановлюючий документ. Таким чином судом в рамках провадження по справі №520/9563/15 встановлено, що внаслідок ухвалення судом заочного рішення по справі №2-7197/2009 від 04.12.2009 року та у звязку з укладенням зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, до державного реєстру прав власності були внесені відомості про те, що садовий будинок, розташований за адресою: місто Одеса, Фонтанська дорога 98/Д, ділянка 28/1, має загальну площу 276,1 кв. м, та житлову площа 94,4 кв. м. При цьому рішення суду №2-7197/2009 від 04.12.2009 року (яким встановлено зміну площі садового будинку внаслідок реконструкції) 20.11.2013 року було скасовано Апеляційним судом Одеської області було скасовано, про що постановлено відповідну ухвалу №2-7197/09 (провадження №22-ц/785/7379/13). Скасоване судове рішення не тягне за собою жодних правових наслідків, окрім тих що випливають з його скасування. Окрім того заочне рішення суду у справі №520/9563/15 містить належні відомості про спірний обєкт нерухомості та його технічні характеристики, а також належні доводи та висновки, з яких вбачається невідповідність внесених до державного реєстру прав власності на нерухоме майно технічних відомостей про садовий будинок в частині загальної та житлової площі. Таким чином через недосконалість ведення Державного реєстру прав власності на нерухоме майно склалась ситуація, коли визнане судом право власності позивача на садовий будинок зазнає порушення через наявність у відповідному реєстрі недостовірних відомостей про обєкт нерухомого майна, що внесено за рішенням Державного реєстратора ДП «Центр Обслуговування громадян» і.№31605702. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України). При цьому відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник (титульний володілець), може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Наведене кореспондує, зокрема, положенням ст. 386 ЦК України, за якими власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином суд, зважаючи на наведені фактичні та правові обставини справи, а також на право позивача на ефективний судовий захист, доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved