Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду зазначеним позовом, який уточнював (а.с.1-5,24-28). В обґрунтування своїх вимог послався на наступні обставини. 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. був вчинений виконавчий напис № 32960 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованість в розмірі 20761,01 грн. 06.11.2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксана Анатоліївна винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, виконавче провадження № 63428807 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість в розмірі 20761,01 грн., основної винагороди приватного виконавця 2076,10 грн., витрат на проведення виконавчих дій 400,00 грн., всього сума, що підлягає стягненню становить 23237,11 грн.. Про існування виконавчого напису нотаріуса йому стало відомо в листопаді 2020 року, коли на підставі вищезазначеної постанови приватного виконавця з його заробітної плати було утримано 1654,38 грн. заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД». Вважає, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не мав права вчиняти виконавчий напис № 32960 від 08.09.2020 року з наступних підстав. По-перше, він укладав кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк», однак надати його копію не має можливості, у зв`язку з тим, що його примірник не зберігся, а банк вже припинив свою діяльність. Ніяких договірних та кредитних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Аланд» він не має. Жодних документів про відступлення прав вимоги йому не надходило, договорів з цього приводу ним не підписувалось. Крім того, виконавчий напис було вчинено без дотримання Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень, яке ним взагалі не отримувалось. Нотаріусом не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання ним нотаріусу обґрунтованих заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди, чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановлено коли було здійснено останню плату за кредитом. Отже нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо строків звернення для стягнення за виконавчим написом. Також зазначив, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не містить посилань на кредитний договір, як на документ за яким нотаріус вправі вчинити виконавчий напис, а Перелік який передбачав вчинення виконавчого напису зі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин був скасований на підставі Постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року. Також, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було з`ясовано чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановлено коли було здійснено останню плату за кредитом. Крім того, йому відомо, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі є безспірними, що є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису. Таким чином, вважає, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому просить суд визнати виконавчий напис від 08.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 32960, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 12.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.34,35). Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Копію ухвали судді від 12.01.2021 року направлено учасникам справи, відповідачу та третім особам також направлено копію позову з додатками (а.с.41). До суду повернулось повідомлення з відміткою про вручення відповідачу поштового відправлення (а.с.55,58). Від відповідача відзив на позов не надійшов. До суду повернулося повідомлення з відміткою про вручення третій особі приватному виконавцю Виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. поштових відправлень (а.с.56,57), письмових пояснень третя особа суду не надала. До суду повернувся конверт направлений третій особі приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., як не вручений за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.59). Письмових пояснень до суду не надходило. Ухвалою суду від 12.01.2021 року частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича завірені належним чином копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису від 08.09.2020 року щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Аланд» заборгованості в розмірі 20761,01 грн., вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстровано в реєстрі за №32960 (а.с.36,37). Ухвалою суду від 12.01.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику (а.с.38,39). Ухвалою суду від 27.01.2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № 63428807, що відкрито приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксаною Анатоліївною на підставі виконавчого напису нотаріуса від 08.09.2020 року №32960, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Аланд» заборгованості в розмірі 20761,01 грн., основної винагороди приватного виконавця в розмірі 2076,10 грн., витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 400,00 грн., всього сума, що підлягає стягненню становить 23237,11 грн. (а.с.50,51). Розглянувши позовну заяву, дослідивши усі докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно матеріалів справи, 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис № 32960 щодо стягнення з позивача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» (яке згідно позовної заяви є правонаступником ПАТ «Дельта Банк»), заборгованості в розмірі 20761,01 грн. Так, з наявної в матеріалах справи копії постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.11.2020 року (а.с.9) вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого напису № 32960 від 08.09.2020 року виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 20761,01 грн., звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , який працює в Приватному підприємстві «Агрофірма «Славутич» (ВП 63428807). З наявної в матеріалах справи довідки про суму нарахованої заробітної плати та утримання боргу згідно постанови ВП 63428807 від 06.11.2020 року (а.с.10) вбачається, що з позивача у листопаді 2020 року утримано суму боргу в розмірі 1365,93 грн. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», відсутні докази саме зазначеної вище суми заборгованості позивача перед ПАТ «Дельта Банк» (на момент набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» права вимоги за кредитним договором). Позивач [PERSON] заперечує факт наявності в нього заборгованості перед відповідачем, оскільки жодних кредитних відносин у нього з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» не було. Позивач зазначає, що він укладав кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк», однак копію вказаного кредитного договору надати не має можливості, оскільки його примірник не зберігся, а банк на даний час припинив свою діяльність. В той же час, жодних повідомлень від кредитора про відступлення права вимоги за кредитним договором він не отримував. Так, порядок вчинення виконавчих написів нотаріусами визначений Главою14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі за текстом - Порядок). Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що у разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідачем не надано суду доказів на підставі яких нотаріусом було вчинено виконавчий напис, що позбавляє суд можливості визначити дату з якої фактично у стягувача виникло право на стягнення боргу у примусовому порядку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18. Відповідачем не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам факт наявності виконавчого напису не може бути належним доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи наведені обставини, суд приходить висновку, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» розпорядилося своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ухвалою суду 12.01.2021 року за клопотання позивача витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. завірені належним чином копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису № 32960 від 08.09.2020 року щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Аланд» заборгованості в розмірі 20761,01 грн. (а.с.36,37). Однак до суду повернувся конверт, як не вручений за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.62). Крім того, суд також приймає до уваги, той факт, що 26.11.2014 року до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису 08.09.2020 року постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору (договорів). Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц та у справі №158/2157/17 від 15.04.2020 року. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту нотаріального посвідчення кредитного договору, який в подальшому став підставою для видачі спірного виконавчого напису. Також суд звертає увагу, що відповідно до абзацу 2 ст. 24 Закону України «Про нотаріат» робоче місце (контора) приватного нотаріуса повинно розташовуватися в межах визначеного для нього нотаріального округу. Вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановлюються Міністерством юстиції України. У реєстраційному посвідченні зазначаються нотаріальний округ та адреса робочого місця (контори) приватного нотаріуса. Згідно ст. 25 Закону України «Про нотаріат» робоче місце (контора) приватного нотаріуса має знаходитись у межах нотаріального округу, в якому приватний нотаріус здійснює нотаріальну діяльність. Відповідно до ст. 131 Закону України «Про нотаріат», нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до пунктів 2, 3 та 4 глави 1 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом у межах свого нотаріального округу та за місцем знаходження приміщення державної нотаріальної контори, в якій працює державний нотаріус, або приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. Законодавством заборонено нотаріусу здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 466/2582/18. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; адреса місця знаходження відповідача: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 14, офіс 301. В той же час, спірний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, що прямо суперечить вимогам чинного законодавства. Враховуючи наведені обставини, суд приходить висновку, що під час вчинення спірного виконавчого напису, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. діяв поза межами свого нотаріального округу, не переконався належним чином в безспірності заборгованості боржника за кредитним договором, який також, не був нотаріально посвідчений, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. У зв`язку з цим, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору на загальну суму 1261,20 грн. (840,80 грн. + 420,40 грн.) (а.с.6,48).

Outcome: approved