Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 30.12.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу № 2076. В той же день позивачем було сплачено рахунок на суму 50 000 грн. з зазначенням призначення платежу: «Авансовий платіж згідно Договору фінансового лізингу № 2076 від 30.12.2016 року. Вважає, що укладений Договір фінансового лізингу не відповідає вимогам законодавства, оскільки: Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» в договорі наявні несправедливі умови договору фінансового лізингу; Договір суперечить положенням Цивільного Кодексу України; Договір суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг»; Договір суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; Договір суперечить положенням Конституції України; Відсутнє нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу в супереч вимогам статті 799 ЦК України; Відсутність ліцензії у Відповідача відповідно до частини першої статті 227 ЦК України. Позивач з посиланням на наслідки, що застосовуються до недійсних та нікчемних правочинів, просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір фінансового лізингу № 2076 від 30.12.2016 року недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь позивача 50000 гривень. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, заперечував проти задоволення позовних вимог з посланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав: Судом встановлено, що 30.12.2016 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу №2076. Предметом даного договору є транспортний засіб Ford Kuga, ціна товару 215000грн. Відповідно до квитанцій ПАТ КБ Приватбанку, що містятьться у матеріалах справи, позивач сплатив відповідачу 50000 грн. авансового платежу згідно умов договору фінансового лізінгу №2076 від 30.12.2016р. Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 806 ЦК України фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у свою власність річ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом встановлено, що договір фінансового лізінгу №2076 від 30.12.2016р. не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи той факт, що в порушення вимог статті 799 ЦК України договір фінансового лізінгу №2076 від 30.12.2016р. нотаріально не посвідчений, згідно зі статтею 220 ЦК України він є нікчемним. Крім того, судом встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: - про встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (порушення п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів») (п. 5.5. п. 5.6, п. 5.7. п. 8.3 та 10.14, п. 10.9. п. 12.7. - про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації віл продавия (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (порушення п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»): Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «комісія за організацію» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. - про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (порушення п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»): (п. 3.2.6., п. 12.10. - про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ні ну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення піни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (порушення п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»): п. 9.4. - про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоровя споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника) (п. 1 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів»): п. 5.4 Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Враховуючи вищенаведені обставини суд вважає, що умови спірного договору фінансовго лізингу є несправедливими, а також договір не був нотаріально посвідчений, що є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існуть на момент відшкодування. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності з наведеними мотивами, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 50000 гривень є правомірною, оскільки задоволення такої, є правовим наслідком що повинен бути застосований до недійсного(нікчемного) правочину, який в конкретному випадку, як зазначалося судом вище є договором фінансового лізингу №2076 від 30.12.2016р. укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф». На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved