Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 10 травня 2014 року між ним та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого відповідачі отримали від нього грошову суму в розмірі 32500,00 грн. зі строком повернення до 10.11.2014 року. Умови договору позики відповідачі порушили, грошові кошти ними повернені не були. У зв'язку з цим він просить стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 32500,00 грн. з урахуванням інфляційних витрат за період з 01.12.2014 по 01.09.2017 в розмірі 21125,00 грн., а всього стягнути 53 625,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що 10 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] грошову суму в розмірі 32 500,00 грн. зі строком повернення до 10 листопада 2014 року (а.с. 26). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, який може бути укладений у письмовій формі , яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем від 10 травня 2014 року відповідає вимогам статті 1047 ЦК України. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідачів суми заборгованості в розмірі 32500,00 гривень, так як вони не виконали своє зобов'язання за договором позики від 10.05.2014 року , не повернули в зазначений у цьому договорі строк позивачу [PERSON] отримані у нього кошти. Розмір боргу в сумі 32 500,00 гривень за вказаним договором позики відповідачами [PERSON] та [PERSON] не спростований. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат за період з 01.12.2014 по 01.09.2017 у розмірі 21 125,00 гривень суд виходить з наступного. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції обчислюється за формулою, зазначеною у «Рекомендаціях відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» (далі - Рекомендації). Сума заборгованості за договором позики склала 32 500,00, період прострочення - з 01.12.2014 року по 01.09.2017 року. Індекс інфляції у період заборгованості за договором, який розраховується за формулою, зазначеною в Рекомендаціях: за 12 місяців 2014 року - 124,9%; за 12 місяців 2015 року - 143,3%; за 12 місяців 2016 року - 112,4%. За 12 місяців 20147 року 102,0% Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 21 125,00 грн. За таких обставин, оскільки суд не може з власної ініціативи збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог, а відповідачем була зазначена сума боргу з урахуванням інфляційних витрат в розмірі 21125,00 грн., суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики від 10 травня 2014 року в сумі 53 625,00 грн., в яку входить сума заборгованості - 32 500,00 грн., сума інфляційного збільшення боргу - 21 125,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу була відстрочена сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а позовні вимоги задоволені в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем зазначена ціна позову в сумі 53 625,00 грн., 1% від якої становить 536,25 грн. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум на 1 працездатну особу з 01 січня 2017 року встановлений у розмірі 1600 грн. За таких обставин з відповідачів підлягає пропорційному стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок (1600,00 грн.*0,4=640,00грн) На підставі викладеного, ст. 625,638,1046, 1047, 1049, ЦК України,

Outcome: approved