Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про виселення останнього з гуртожитку по [ADDRESS], без надання іншого приміщення. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] з 25 грудня 2007 року зареєстрований у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Гуртожиток, що розташований за вищевказаною адресою належить до відомчого житлового фонду, що знаходиться на балансі ДТГО «Південно-Західна залізниця» та обслуговується відокремленим підрозділом Київською дистанцією колії Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця». Позивачем відзначено, що згідно з п.1.2 розділу 1 Положення про поселення та проживання у відомчих гуртожитках ДТГО «Південно-Західна залізниця», затвердженого наказом начальника залізниці №203-Н від 31.03.2003, «гуртожитки призначаються для проживання працівників залізниці та членів їх сімей в період роботи на залізниці». Також п.40 Примірного положення передбачає, що «сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Відповідач отримав кімнату в гуртожитку як працівник ДТГО «Південно-Західна залізниця» на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку №249 від 05.03.2007, і зареєстрований в гуртожитку з 25.12.2007. Відповідно до наказу заступника начальника Залізниці з економічних питань №454/ос від 14.06.2011 відповідача звільнено з посади провідного інженера з нормування праці дорожньої нормативно-дослідної станції з праці за переведенням до Державної адміністрації залізничного транспорту України з 15.06.2011. Згідно з наказом начальника Головного управління кадрової та соціальної політики Державної адміністрації залізничного транспорту України №1/ос від 08.01.2014 відповідача звільнено з 10.01.2014 за згодою сторін. Договір на проживання у вказаному гуртожитку з ним на 2013 рік та на 2014 роки не укладався. Також, [PERSON] систематично порушується, покладений житловим законодавством, обов'язок по оплаті за проживання в гуртожитку, протягом декількох останніх років він не здійснив жодного платежу по оплаті за проживання в гуртожитку. Станом на 01.07.2014 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 28757 грн 20 коп., яка за наявності судових наказів останнім не погашена. Крім того, позивачем зазначено, що відповідачу надсилались попередження з вимогою звільнити займану ним житлову площу, які залишились без реагування та відповідач на теперішній час житлову площу не звільнив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечували представник позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] обліковується на балансі Відокремленого підрозділу Київська дистанція колії ДТГО «Південно-Західна залізниця» (а.с.14). Згідно довідки ДТГО «Південно-Західна залізниця» Відокремленого підрозділу Київська дистанція колії №1809 від 16.05.2014 [PERSON] значиться зареєстрованим у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], однак не проживає (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу заступника ДТГО «Південно-Західна залізниця» №454/ос від 14.06.2011 про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] переведено з посади провідного інженера з нормування праці дорожньої нормативно-дослідної станції з праці до Державної адміністрації залізничного транспорту України з 15.06.2011 на підставі п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.9). Вказане також засвідчується довідкою ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 26.12.2012 (а.с.10). В подальшому, наказом (розпорядженням) Державної адміністрації залізничного транспорту України №1/ос від 08.01.2014 про припинення трудового договору [PERSON] звільнено із посади інженера 1 категорії з 10.01.2014 за угодою сторін (а.с.8). Крім того, у підтвердження доводів позовної заяви, в матеріалах справи міститься довідка ДТГО «Південно-Західна залізниця» №1802 від 16.07.2014, відповідно до якої [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] має заборгованість по квартплаті станом на 01.07.2014 та яка складає 28757,20 грн (а.с.11). Листом ДТГО «Південно-Західна залізниця» №2176 від 13.08.2013 відповідачу [PERSON] направлялось повідомлення щодо звільнення займаної житлової площі в гуртожитку Київської дистанції колії (а.с.13), що підтверджується квитанцією та конвертом (а.с.13 зворот). Пунктом 1.2 розділу І Положення про поселення та проживання у відомчих гуртожитках ДТГО «Південно-Західна залізниця», затвердженого наказом №203-Н від 31 березня 2003 року, гуртожитки призначаються для проживання працівників залізниці та членів їх сімей в період роботи па залізниці. Відповідно до п.40 Примірного положення сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.04.2014 в задоволенні позову ДТГО «Південно-Західна залізниця» до [PERSON], третя особа: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Крім того, в матеріалах справи наявний акт від 01.10.2014, складений комісією ДТГО «Південно-Західна залізниця», з якого вбачається, що у гуртожитку Київської дистанційної колії за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає, але зареєстрований з 25.12.2007 та займає окрему кімнату №9. Місцезнаходження [PERSON] невідоме з лютого 2014 року. Заборгованість станом на 01.10.2014 складає 291410,58 грн. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.121 ЖК, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Отже, спірне жиле приміщення за адресою: [ADDRESS], було визнане уповноваженим органом, в установленому законом порядку службовим жилим приміщенням та надане відповідачу, як службове житло, для проживання на підставі ордеру, згідно з наказом (рішенням) начальника установи, в якій на момент надання житла працював відповідач. Порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання визначається Примірним положенням про гуртожитки затвердженого Постановою Рада Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки». Зокрема, зі змісту п.п.9, 10, 14 вказаного Положення вбачається, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства ордера. Відповідно до ст.61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Судом в ході розгляду справи встановлено, що договір найму жилого приміщення у 2013 та 2014 роках не укладався. Аналіз положень п.2 Положення та ст.127 ЖК Української РСР вказує на те, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Виключний перелік осіб, які не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого приміщення визначені у п.41 Примірного положення про гуртожитки затвердженого Постановою Рада Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» та у ст. 125 ЖК Української РСР. Згідно ст.124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Тотожні правила встановлені й у п.40 Примірного положенням про гуртожитки затвердженого Постановою Рада Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» відповідно до яких, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Отже, в даному випадку право користування та мешкання у службовому жилому приміщенні залежить від наявності трудових відносин із працедавцем, проте трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи, що [PERSON] працював на підприємстві, яким йому було надана службова квартира, менше 10 років, з лютого 2014 року не мешкає в спірній квартирі, не сплачує за комунальні послуги і інші належні платежі, в результаті чого утворилась значна заборгованість, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати, а саме - судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved