Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідачка згідно наказу №19 -02.03 була призначена бухгалтером централізованої бухгалтерії Новофедорівської сільської ради і згідно посадової Інструкції від 13 вересня 2010 року та Договору про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку від 07 травня 2013 року вона проводила нарахування до виплат, в тому числі і до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. В ході проведення перевірки Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Очаківської міжрайонної виконавчої дирекції Миколаївського обласного відділення було проведено перевірку порядку фінансування, використання та повернення коштів у Новофедорівській сільській раді Березанського району Миколаївської області в ході якої було встановлено, що виплата по листам непрацездатності проводилася з порушенням та виявлена переплата в сумі 2794 грн. 70 коп. Згідно рішення директора виконавчої дирекції Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №492 від 23.09.2014 року позивачем зазначені кошти було повернуто Фонду згідно квитанції № 0.0.306965189.1, чим ним було виконано зобовязання перед державою в повному обсязі. Посилаючись на те, що завдані збитки відповідачкою до цього часу не відшкодовані позивач просить стягнути з неї на свою користь 2794,70 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків та сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі зіславшись на обставини викладені в ньому. Відповідачка позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що вона працювала в сільській раді бухгалтером. Так, лікарняні, по яким сталася переплата, обраховувала вона, але його перевіряла головний бухгалтер. Розрахунок, який надавався у Фонд вона взагалі не підписувала, його підписала сільський голова та головний бухгалтер. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступного. Судом встановлено, що відповідачка знаходилася в трудових відносинах з позивачем, працювала на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії, що підтверджується розпорядженням Новофедорівської сільської ради від 13 вересня 2010 року № 135-2010 та № 19-02.03 р к ( а.с.3,5) Завдання та обовязки бухгалтера вбачаються з Посадової інструкції бухгалтера від 13 вересня 2010 року, затвердженої сільським головою Новофедорівської сільської ради(а.с6) Те, що відповідачка прийняла на себе зобовязання з надання послуг по веденню бухгалтерського обліку в обємі і на умовах, передбачених цим Договором , підтверджується Договором про надання послуг та ведення бухгалтерського обліку від 07 травня 2013 року, який укладено між позивачем в особі сільського голови та відповідачкою (а.с.7-9) Те, що рішенням №492 Директора виконавчої дирекції Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності « Про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності» від 23 вересня 2014р. зобовязано позивача повернути Фонду неправомірно використані кошти в сумі 2794,70 грн. вбачається з вищезазначеного рішення (а.с.21) Відповідно до частин 1 та 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Зі змісту п.2 ч.1 ст. 133 КЗпП України випливає, що обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Оскільки, відповідачка не підпадає під перелік осіб, які несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну зайвими грошовими виплатами працівникам, то вона повинна була б нести матеріальну відповідальність згідно ч.1 ст. 132 КЗпП України. Відповідно до цієї статті за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. З п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від. 29.12.1992 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» також вбачається, що працівники які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві, або їх заступниками, за шкоду, заподіяною зайвими грошовими виплатами, викликаними не належним виконанням ними трудових обовязку несуть матеріальну відповідальність за ч.1 ст. 132 КЗпП України, крім випадків для яких ст. 134 КЗпП України передбачена повна матеріальна відповідальність. В ході розгляду справи судом встановлено, що розрахунок згідно якого утворилася переплата працівнику відповідачкою не підписувався. Цей розрахунок підписаний сільським головою та головним бухгалтером Новофедоріївської сільської ради. За таких обставин суд вважає, що немає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відсутня вина відповідачки в причинені нею цієї шкоди позивачу.

Outcome: dismissed