Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 08.02.2018 року у розмірі - 75762 гривень, суми процентів за користування позикою у розмірі 7152,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 909 гривень, три відсотка річних за прострочення повернення суми боргу за договором позики у розмірі 1232,00 гривень. Позов мотивується тим, що 08.02.2018 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 2700 доларів США, на підтвердження якої відповідач написала розписку про отримання зазначеної суми позики та строк повернення позики - 08.03.2018 року. Однак у зазначений строк позика не повернута, відповідач уникає від добровільного повернення коштів. В судове засідання сторони не зявились, повідомлені належним чином про дату, час та місце засідання. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі , згоден на заочний розгляд справи. Відповідач не надала суду відзиву та заяв про розгляд справи без її участі. Суд застосував заочний розгляд справи. Судом встановлено: 08.02.2018 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 2700 доларів США, на підтвердження якої відповідач написала розписку про отримання зазначеної суми позики та строк повернення позики - 08.03.2018 року (а.с.11). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передачу наймодавцем певної грошової суми. У даному випадку підтвердженням укладання договору позики між сторонами є розписка, датована 08.02.2018 року, з якої вбачається факт отримання відповідачем 2700 доларів США від позивача (позикодавця). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ч. 1 с. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо грошове зобов'язання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками розміру процентів за користуванням позикою у сумі 7152,00 грн., суми інфляційних витрат в розмірі 909,00 грн., сумою 3-х % річних 1232,00 грн. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved