Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 16.08.2018 року в сумі 40\~000 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.08.2018 року між позивачем та відповідачем по справі [PERSON] було укладено Договір позики б/н, у вигляді розписки. За цим договором [PERSON] як Позикодавець передав у власність відповідача 40\~000,00 гривень. Строк виплати боргу сторонами нами було встановлено до 17.08.2018 року . Оскільки відповідач добровільно взятих на себе зобов'язань за договором по поверненню суми боргу не виконав, від їх виконання ухиляється, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач до суду відзив не надав. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що розписка ним була написана під впливом психічного насилля з боку позивача, будь-яких грошових коштів він не отримував. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а його укладення у належній формі може бути підтверджено\~\~розпискою позичальника. Як встановлено в ході розгляду справи , 16.08.2018 року між позивачем , [PERSON] з одного боку та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики б/н, у вигляді розписки. За цим договором позивач передав у власність [PERSON] 40\~000,00 гривень. Строк виплати боргу сторонами було встановлено до 17.08.2018 року. На підтвердження укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] позивач надав розписку, яка відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України підтверджує укладення договору позики. Протилежне має довести відповідач. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивач надав належні та допустимі докази існування між ним та [PERSON] зобов»язальних правовідносин, невиконання зобов»зання [PERSON], а відповідач в свою чергу не обґрунтував свої заперечення, не надавши жодних доказів на підтвердження факту недійсності правочину, відсутності його волі на його укладання чи психічного тиску з боку [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved