Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі договору дарування №671 від 21.02.1996 року, він є власником житлового будинку №9, розташованого за адресою: провул.Дунайський, смт.Комишани, м.Херсон. 25.10.2006 року було зареєстровано місце проживання у вищезазначеному житловому будинку відповідача [PERSON]. Проте, відповідач з 2010 року за місцем своєї реєстрації з невідомих причин не проживає. [PERSON] Ю,П. мав обєктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив, майно та речі відповідача в житловому будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Позивач вважає, що оскільки відповідач відсутній за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутні інші домовленості між власником житлового приміщенням та відповідачем, він втратив право користування житловим приміщенням. Непроживання відповідача за вказаною адресою порушує права позивача, як власника житла, наявністю реєстрації відповідача у будинку, оскільки він вимушений сплачувати за нього комунальні послуги та позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю. У звязку з цим, позивач просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №9 за адресою: провул.Дунайський, смт.Комишани, м.Херсон. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Позивач в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування №671 від 21.02.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником житлового будинку №9, розташованого за адресою: провул.Дунайський, смт.Комишани, м.Херсон. Відповідно до домової книги на буд.9 по пров.Дунайський в смт.Комишани м.Херсон за вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON]. Відповідно до довідки-підтвердження від 21.08.2018 року, виданої [PERSON] в тому, що він проживає сел.Комишани, провул.Дунайський, 9 та зареєстрований, але не проживає [PERSON], [INFO] В судовому засіданні допитана в якості свідків [PERSON] підтвердила факт не проживання відповідача за адресою: м.Херсон, смт.Комишани, провул.Дунайський, 9 понад один рік без поважних на те причин. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, зазначених в ч.2 ст.405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки встановлено відсутність [PERSON] понад встановлений законом строк у зазначеному вище жилому приміщенні без поважних на те причин.

Outcome: approved