Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити порядок користування квартирою №4 по вул. Карпенка, б. 30 в м. Миколаєві, а саме: [PERSON] виділити в користування кімнату №4 площею 9,2 кв.м; [PERSON] виділити в користування кімнати №2 площею 13,9 кв.м та №3 плошею 14,8 кв.м; допоміжні приміщення, а саме: коридор 9,4 кв.м, кухню 5,6 кв.м, ванну кімнату 2 кв.м, вбиральню 1,1 кв.м залишити у спільному користуванні; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір. В обгрунтування позову позивач вказав, що відповідно до рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03.04.2015 р. за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], за [PERSON] визнано право власності на ? вказаної квартири. Квартира складається з трьох кімнат , а саме: №4 площею 9.2 кв.м, №2 площею 13,9 кв.м, №3 площею 14,8 кв.м, коридору площею 9,4 кв.м, кухні площею 5,6 кв.м, ванни площею 2 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м Загальна площа квартири становить 56 кв.м, житлова 37,9 кв.м, тому на частку у праві власності на квартиру [PERSON] припадає 9,475 кв.м житлової площі. У квартирі проживає відповідач [PERSON] зі своєю сім*єю. Відповідач не надає ключі від квартири позивачу та заперечує проти визначення порядку користування квартирою, тому позивач вказує, що він позбавлений можливості користуватися належним йому майном. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надавши письмові заперечення проти позову. Відповідач пояснив, що в квартирі проживає його сім*я з чотирьох осіб, надавати позивачу ключі від квартири він не бажає, оскільки позивач не має наміру проживати в квартирі, а визначення порядку користування потрібно йому для того, щоб вселити квартирантів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі\~ст. 317 цього Кодексу\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У\~ст. 321 ЦК України\~зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до вимог\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пункт 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~роз*яснює, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 3 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в Миколаєві в порядкку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] За [PERSON] визнано право власності на ? частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] Спірна квартира, відповідно до технічного паспорту, розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається з\~трьох ізольованих кімнат площею 37,9 кв.м, у тому числі: 13,9 кв.м, 14,8 кв.м та 9,2 кв.м, а також коридору 9,4 кв.м, кухні 5,6 кв.м, ванної 2 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м. Загальна площа квартири становить 56 кв.м. \~ У спірній квартирі проживає відповідач та його сім*я, до складу якої входять дружина та два повнолітні сина. Позивач проживає в [INFO]. Наполягаючи на задоволенні позову представник позивача пояснив, що позивач не має доступу до спірної квартири, оскільки відповідач не дає ключі, а тому він позбавлений можливості користуватись своєю власністю. Про зазначене свідчать листи, направлені на адресу відповідача з пропозицією вирішити питання щодо порядку користування спірною квартирою, залишені ним без відповіді, акт від 22.09.2016 р. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти проживання позивача в спірній квартирі. Таким чином, сторони не можуть в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою. Відповідно до висновку експерта №117 від 29.12.2015 р. технічно неможливий виділ в натурі часток співвласників квартир №4 по вул. Генерала Карпенка, 30 в м. Миколаєві. Співвласникам у спірній квартирі ідеально належать наступні частки: [PERSON] ? - загальної площі 42 кв.м, житлової площі 29,775 кв.м; [PERSON] ? - загальної площі 14 кв.м, житлової 9,925 кв.м. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Запропонований позивачем варіант порядку користування спірною квартирою з виділенням йому у користування житлової кімнати площею 9,2 кв. м, відповідає його частці у праві спільної часткової власності, та не порушить права іншого співвласника спірної квартири, оскільки не призведе до істотного зменшення житлової площі відповідача порівняно з ідеальною часткою. Відповідачу [PERSON] суд вважає можливим виділитив користування кімнати №2 площею 13,9 кв.м та №3 плошею 14,8 кв.м. Інші приміщення залишаються в загальному користуванні. Посилання представника відповідача на те що запропонований позивачем порядок користування квартирою не відповідає ідеальним часткам співвласників у праві спільної часткової власності, оскільки виділення конкретних приміщень в користування не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 552 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved