Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області із позовом про стягнення солідарно з відповідачів на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором № 131/2013-Р від 17.05.2013 в сумі 208\~458,77 грн. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що між АБ «УКРГАЗБАНК» (далі «Банк») та [PERSON] (далі Відповідачеві-1) був укладений кредитний договір № 131/2013-Р від 17.05.2013 згідно якого позивач надав відповідачу споживчий кредит в сумі 185\~000 гривень 00 копійок, зі сплатою за користування кредитом складає 17,7% річних а за користування кредитними коштами , що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка - 22,7% річних. Цей кредит, разом зі сплатою процентів відповідач [PERSON] зобов`язався повертати щомісячними платежами шляхом їх внесення згідно графіку погашення. Строк повернення кредитних коштів - до 16 лютого 2029 року В якості забезпечення зобов`язань за зазначеним Кредитним договором, між Банком та\~ [PERSON] (далі Відповідач-2) та [PERSON] було\~укладено договір поруки №\~131/2013-Р/П від 17.05.2013, за умовами якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання Відповідачем -1 зобов`язань по Кредитному Договору. Банк виконав свої договірні зобов`язанняза Кредитним договором, надавши Відповідачу-1 кредитні кошти, а той в свою чергу не виконав належним чином свої зобов`язання та не повернув кредитні кошти у визначений Договором строк. В результаті невжиття заходів Позичальником щодо погашення заборгованості перед Банком, існує заборгованість за Договором, яка станом на 02 грудня 2019 року складає 208\~458,77 грн., а саме: - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 30.04.2015 26\~812,00 грн.; - заборгованість за кредитом 181\~646,77 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 06 лютого 2020 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ґятнадцять днів. Відзив на позовну заяву відповідачами не подано. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження. В судове засідання представник позивача- адвокат Мартинюк Є.В, не з`явився, у своїй позовній заяві представник позивача просив про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.5). Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у встановлений судом строк до суду не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не пред`являли. Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Отже, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено наступні обставини справи та визначено відповідно доцього правовідносини, що виникли між сторонами 17.05.2013 між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 131/2013-Р відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Відповідачеві-1 грошові кошти, а він в свою чергу зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Згідно п.1.1, 1.2 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредиту в сумі 185\~000,00 грн. на придбання квартири. Згідно п.1.4.1 Кредитного договору, процентна скавка за користування кредитом складає 17,7% річних, при цьому п.1.4.2 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 22,7% річних. Згідно з п.1.3.1 Договору, строк повернення кредитних коштів, до 16 лютого 2029 року. Відповідно до п.3.1 договору Відповідач 1 зобов`язувався погашати отриманий кредит у відповіднасті з графіком , встановленим у Додатку 2 до Договору та сплачувати проценти за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 2915,00 гривень, щомісячно з 1-ого (першого) до 10 числа кожного місяця. В якості забезпечення зобов`язань за зазначеним Кредитним договором, між Банком та\~ [PERSON] та [PERSON] було\~укладено договір поруки №\~131/2013-Р/П від 17.05.2013, за умовами якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання Відповідачем -1 зобов`язань по Кредитному Договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 131/2013-Р від 17.05.2013 борг станом на 02.12.2019 становить 208\~458,77 грн., а саме: - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 30.04.2015 26\~812,00 грн.; - заборгованість за кредитом 181\~646,77 грн. За таких обставин між позивачем та відповідачами виникли зобовязальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування, що забезпечені порукою. Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст.. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В даній справі позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав Відповідачу-1 кредит а придбання житлової нерухомості в сумі 185000 гривень 00 копійок про що свідчить виписка з особового рахунку а.с.8) Відповідач 1 виконував свої обов`язки зі сплати кредиту, останній платіж Відповідач-1 зробив 07.07.2014 в сумі 315,29 грн ( за червень 2014 рок строк сплати до 10.07.2014 згідно п.3.1 Договору). В подальшому погашення кредиту не було, в зв`язку з чим 11.11.2014 банк виніс на прострочку своєчасно не сплачену заборгованість - 199,30 грн. Станом на 02.12.2019 року заборгованість за кредитом складає 181\~646,77 грн із них - 158823,88,49 грн це поточна заборгованість, а 22822,89 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту (а.с.7). При цьому позивачем нараховані проценти в розмірі 17,7% річних на підставі п.1.4.1 Кредитного Договору в сумі 26730,21 гривень за період 01.07.2014 по 30.04.2015, та в розмірі 22,70% на підставі п.1.4.12 Кредитного Договору в сумі 81,79 гривень за період 11.11.2014 по 30.04.2015 (а.с.7) Остання сплата за процентами здійснена 07.07.2014 в сумі 2684,71,00 грн (а.с.12). Перенесено на прострочку несплачені проценти - з 29.10.2014 (а.с.12-13) ; Отже, вимоги в частині стягнення заборгованості з Відповідача 1 за кредитним договором № № 131/2013-Р від 17.05.2013 є обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Щодо солідарного стягнення заборгованості з Відповідачів суд виходить з наступного. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та Відповідачами був укладений договір поруки № 131/2013-Р/П від 17.05.2013 року, за умовами якого (п.1.2 договору поруки) [PERSON] зобов`язалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором № № 131/2013-Р від 17.05.2013, зокрема за повернення кредиту у розмірі 185000,00 грн., та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів зазначених у договорі. Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Пунктами 1.1 та 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору. Отже сторони під час укладення зазначеного договору поруки встановили строк припинення поруки, який становить три роки з дня настання строку виконання зобов`язання. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України ( в редакції на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11. Умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження№ 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Як зазначалося вище умовами кредитного договору № № 131/2013-Р від 17.05.2013 передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштамищомісячними платежами у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до кредитногодоговору з останнім строком погашення 16 лютого 2029 року. Судом встановлено, що до липня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту. Останній платіж сплачено 08.07.2014 в сумі 315,29 грн Віднесення заборгованості на прострочену відбулось 11 листопада 2014 року, оскільки відповідач здійснював оплату за кредитом у більших розмірах, так станом на 10.07.2014 необхідно було сплатити кредит в загальній сумі 2635,97 грн, проте сплата склала 3353,25 грн, а тому недоплата за жовтень 2014 строком сплати до 10.11.2014 склала 199,30 грн, таким чином, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 11 листопада 2014 року. Згідно штампу на конверті представник позивача звернувся до суду 21.12.2019 (а.с.36), отже солідарному стягненню підлягає стягнення заборгованості за період платежу з листопада 2016 Згідно виписки банку до 01 липня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам, нараховані проценти з 01.06.2014 по 30.06.2014 в сумі 2684,71 грн сплачено 07.07.2014. В подальшому відбувалися нарахування, проте сплати не було, несплачені проценти винесені на прострочення 29.10.2014 - в сумі 8038,95 грн. Нараховані проценти з 01.07.2014 по 30.04.2015 в сумі 26730,21 грн (ставка 17,70%), та 81,79 грн за період з 11.11.2014 по 30.04.2015 ( ставка 22,70%) Згідно розрахунку остання дата нарахування процентів 30 квітня 2015 року. Відповідно трирічний строк дії поруки по процентах сплинув . Згідно штампу на конверті представник позивача звернувся до суду 21.12.2019 (а.с.33), отже в частині солідарного стягнення процентів суд вважає за необхідне відмовити. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. \~\~\~Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому при солідарному стягненні судові витрати діляться в рівних долях. \~\~\~При поданні позову позивачем платіжним дорученням був сплачений судовий збір у сумі 3\~029,64 гривень, а тому він підлягає стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial