Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 28.04.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №5384701 з додатковою угодою №7865932 від 28.07.2009 року, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 32329 доларів США 00 центів, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Вказує, що ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» належним чином виконано свої обов'язки за вищезазначеним кредитним договором та відкрито відповідачу позичковий рахунок та надав останньому, обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальним валютним ордером №303513848 від 28.04.2007 року, меморіальним ордером №303513851 від 28.04.2007 року. Зазначає, що відповідач, у порушення умов вищезазначеного кредитного договору, починаючи з 24.10.2013 року повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 30.04.2014 року має заборгованість перед ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» всього у розмірі 18 500 доларів США 43 центи, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 17 204 долари США 00 центів; заборгованість за процентами за користування кредитому розмірі 1 296 доларів США 43 центи, яку позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він безпідставно заявлений та не підтверджений належними доказами, оскільки 01.10.2010 року, у зв'язку неможливістю сплачувати відповідні платежі по кредитному договору, відповідно до акту прийому-передачі, передав представнику позивача за довіреністю автомобіль марки Volkswagen «Jetta», реєстраційний № [NUMBER], який було передано в заставу у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Також відповідач зазначив, що вищезазначений автомобіль позивачем не був проданий в рахунок погашення його існуючої заборгованості протягом трьох років. Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що він продав автомобіль марки Volkswagen «Jetta», реєстраційний № [NUMBER] та кошти від продажу у розмірі 12 000 доларів США 00 центів, що у еквіваленті до національної валюти складає 95 916 гривень, відповідно до квитанції №65799 від 24.10.2013 року, були зараховані «для погашення по кредитному договору №5384701», однак даний платіж не було враховано позивачем, у зв'язку з чим розрахунок заборгованості, доданий останнім до позову, не відповідає дійсності. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Так стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №5384701 (а.с.8-10) з додатковою угодою №7865932 (а.с.12-13), відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 32 329 доларів США 00 центів, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням - придбання автомобіля марки Volkswagen «Jetta», реєстраційний № [NUMBER], сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Крім того, судом встановлено, що у відповідності до вимог п.2.1. кредитного договору кредит надавався відповідачу лише після того, коли будуть виконані певні умови, зокрема - договір застави автомобіля марки Volkswagen «Jetta», реєстраційний № [NUMBER]. ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» належним чином виконано свої обов'язки за вищезазначеним кредитним договором та відкрито відповідачу позичковий рахунок та надав останньому, обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальним валютним ордером №303513848 від 28.04.2007 року (а.с.14), меморіальним ордером №303513851 від 28.04.2007 року (а.с.15). Позивач у своєму позові посилається на те, що починаючи з 24.10.2013 року відповідач повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв'язку з чим станом на 30.04.2014 року має заборгованість перед ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» всього у розмірі 18 500 доларів США 43 центи, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 17 204 долари США 00 центів; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1 296 доларів США 43 центи. У підтвердження цих обстави позивачем було надано розрахунок заборгованості відповідача (а.с.6), однак дані посилання суд не може взяти до уваги, як належний та допустимий доказ у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що відповідачем 01.10.2010 року, у зв'язку неможливістю сплачувати відповідні платежі по кредитному договору, відповідно до акту прийому-передачі (а.с.99), передав представникам позивача за довіреністю від 01.10.2010 року (строк дії довіреності три роки, до 01.10.2013 року) (а.с.100) - [PERSON] автомобіль марки Volkswagen «Jetta», реєстраційний № [NUMBER], який було передано в заставу у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Також, слід зазначити, що оскільки строк дії вищезазначеної довіреності закінчився, позивач кошти від продажу автомобіля марки Volkswagen «Jetta», реєстраційний № [NUMBER] у розмірі 12 000 доларів США 00 центів, що у еквіваленті до національної валюти склало 95 916 гривень, відповідно до квитанції №65799 від 24.10.2013 року (а.с.94), перерахував «для погашення по кредитному договору №5384701», однак даний платіж не було враховано позивачем, у зв'язку з чим розрахунок заборгованості (за період з 28.01.2011 року по 28.04.2014 рік по кредиту, з 22.09.2013 року по 21.05.2014 рік - по відсоткам за користування кредитом), наданий позивачем у підтвердження факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором та наявності у останнього заборгованості не відповідає обставинам справи. Судом також встановлено, що у своєму позові позивач посилався на ту обставину, що відповідач у порушення вимог кредитного договору саме з 24.10.2013 року повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, однак, як вбачається з вищезазначеного розрахунку заборгованості всього у розмірі 18 500 доларів США (а.с.6) залишок непогашеної суми кредиту відповідача зазначено починаючи з 28.01.2011 року, залишок непогашених відсотків зазначено починаючи з 29.09.2013 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором та наявності у останнього заборгованості (виписки по особовому рахунку та/або ін. первинних фінансово-бухгалтерських документів) у підтвердження позовних вимог до [PERSON] позивачем не надано. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором та наявності у останнього заборгованості (виписки по особовому рахунку та/або ін. первинних фінансово-бухгалтерських документів), позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 28.04.2007 року не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 525-526, 530, 533, 610-612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed