Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, по котрому просив суд позбавити батьківських прав громадянина України [PERSON] [INFO] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 16 жовтня 2010 року перебував у шлюбі з відповідачем, котрий розірвано 12 грудня 2012 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач фактично самоусунувся від виховання своєї дитини - [PERSON] . За час весь час, відповідач один раз бачився з дитиною. Участі у розвитку дитини не приймає, аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 01 червня 2020 року. У підготовче засідання 01 червня 2020 року з`явився позивач, решта сторін не з`явились, сповіщались належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомили та не звернулись з клопотанням, у зв`язку з чим судом відкладене підготовче засідання на 23 липня 2020 року. 23 липня 2020 року від представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи без особистої участі третьої особи. У підготовче засідання 23 липня 2020 року з`явився позивач, решта сторін не з`явились, сповіщались належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомили та не звернулись з клопотанням. Судом роз`яснено позивачу права. У підготовчому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Судом, без видалення до нарадчої кімнати, постановлено протокольну ухвалу про призначення справи до судового розгляду по суті на 22 жовтня 2020 року. У судове засідання 22 жовтня 2020 року з`явився позивач та представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради проти задоволення позовних вимог не заперечував. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився, сповіщався належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив та не звернувся з клопотанням. Суд, з урахуванням систематичного нез`явлення належним чином сповіщеного відповідача до суду, проходить до висновку про доцільність розгляду справи за наявними матеріалами. За таких обставин, за наявної згоди представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.10.2010 року між [PERSON] до [PERSON] Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ зареєстровано шлюб, актовий запис № 538 від 16.10.2010 року, котрий розірвано за рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 12.12.2012 року у справі № 1522/26413/12. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 31.05.2011 року серії [NUMBER] , актовий запис № 541. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21 березня 2013 року у справі № 1522/27285/12 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення відповідачем не виконується належним чином, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 21.05.2020 року, відповідно до котрого заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 169 535.41 грн. Відповідач фактично самоусунувся від виховання своєї дитини - [PERSON] . За час весь час, відповідач один раз бачився з дитиною. Участі у розвитку дитини не приймає, та не турбується щодо морального, матеріального та психічного розвитку дитини. З огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З роз`яснень, наданих в п. п. 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування його особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитиною прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання сином освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням дитини, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved