Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовомта просив стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON]на йогокористьсуму коштів, отриманих за невиконаним зобов'язанням на суму 11100 грн., та моральну шкоду у сумі 8000 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.В обґрунтування позову послався на те, щоміж сторонами було укладено договір підряду на виготовлення та встановлення металевих воріт, за яким він сплатив відповідачу кошти на загальну суму 11100грн.: 4 000 грн. та 5000 грн. за квитанціями, 2 100 грн. - без квитанцій, однак в присутності дружини позивача. Оскільки виготовлені ворота виявились неякісними, [PERSON] вимушений був відмовитися від послуг ФОП [PERSON], про що йому були направлені поштою відповідні претензії з вимогою повернути сплачені кошти у сумі 11 100 грн. протягом 15 днів з дня отримання претензії. 03.06.2013 р. ФОП [PERSON] своїм гарантійним листом зобов'язався повернути кошти у сумі 7350,00 грн. по факту реалізації готового виробу, проте кошти повернуті не були. В обґрунтування моральної шкоди зазначив, що через невиконання ФОП [PERSON] взятих на себе зобов'язань він був змушений тривалий час мешкати без воріт, що завдавало йому значного психологічного страждання та дискомфорт, негативно відбилось на його моральному стані. В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, не з'явився. Представник позивача позов підтримав з підстав, в ньому наведених. Відповідач[PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, та звернувся до суду із зустрічним позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування спричинених збитків та компенсації моральної шкоди. В зустрічному позові просив суд визнати, що розповсюджена щодо нього інформація не відповідає дійсності, у зв'язку з чим зобов'язати відповідача принести йому публічні вибачення, спростувати відомості, що порочать його честь та гідність, ділову репутацію у присутності його близьких, друзів та знайомих за його місцем проживання, зобов'язати [PERSON] припинити неправомірні дії відносно приниження його честі, гідності та ділової репутації; стягнути з [PERSON] на його користь в якості компенсації спричинену матеріальну шкоду у сумі 2150 грн., яка складається з вартості робіт по демонтажу старих воріт, та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В запереченнях проти первісного позову пояснив, що [PERSON] спочатку замовив листові ворота, за які сплатив 5000 грн. авансу. Через деякий час в телефонному режимі позивач попрохав змінити предмет договору на арочні ворота, на що [PERSON] погодився, склав новий договір, аналогічний попередньому, за виключенням виду воріт, обидві копії якого передав для підписання [PERSON], який за новим договором доплатив 4 000 грн. авансу. Але через декілька днів [PERSON] знов звернувся до нього з проханням змінити предмет договору на філенчаті ворота, на що [PERSON] погодився та виконав узгоджену сторонами продукцію в передбачений договором строк, про що також було складено примірник договору. Виготовлений виріб був доставлений позивачу шляхом самовивозу згідно умов договору. Оскільки при транспортуванні ворота незначно були пошкоджені (наявні незначні сколи фарби), [PERSON] погодився усунути вказані недоліки. Разом з тим, [PERSON] забажав під час встановлення нових воріт перемістити паркан, на що [PERSON] відмовив з тих підстав, що вказана послуга не передбачена договором, натомість запропонував сплатити [PERSON] вартість робіт з демонтажу старих воріт вартістю 450 грн., встановлення стовпів вартістю 350 грн. та 3250 грн. - залишок вартості виготовлених за договором воріт, на що позивач відмовив. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо вищезазначених питань, [PERSON], не отримавши вказаних коштів, самостійно демонтував встановлені ним же виготовлені ворота та перевіз їх до себе. Вивезення воріт оцінив в 500 грн. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази, вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний - задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, між сторонами по справі було укладено договір підряду на виготовлення воріт, за яким [PERSON] зобов'язався виготовити, а [PERSON] - прийняти та сплатити роботи по виготовленню воріт. Також сторонами визнано, що за квитанціями, наданими суду, [PERSON] було сплачено [PERSON] за укладеним договором 9 000 грн. двома платежами по 4 000 грн. та 5 000 грн. Отримання за договром 2 100 грн., що не підтверджені документом про сплату, відповідач не визнав. Також сторонами визнано, що замовлені ворота було виготовлено відповідачем та встановлені за адресою позивача. Через недосягнення між сторонамизгоди щодо подальших дій зазначені ворота були демонтовані та перевезені відповідачем на його адресу. Відповідно до ст..61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. На підставі визнаних сторонами обставин та наданих доказів суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини договору побутового підряду, що регулюється параграфами 1, 2 глави 61 ЦК України. У відповідності до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст..866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним в належній формі, якщо підрядник видав замовнику квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Таким чином, з аналізу зазначеної норми, а також з наданих позивачем квитанцій, які визнані відповідачем, вбачається що між сторонами укладений договір побутового підряду, при цьому поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків та сторони договору не заперечують, що між ними була домовленість щодо договору підряду на виготовлення воріт. Крім того, договір підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Правовідносини щодо виконання робіт (надання послуг) регулюються положеннями статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.4 ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої передбачає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі), споживач має право на свій вибір вимагати: відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи. Згідно зі ст. 872 ЦК України, якщо підрядник допустив істотні відступи від умов договору або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, останній має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати: безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк; відшкодування його витрат на усунення недоліків; відповідного зменшення плати. Відповідачем визнано, що виготовлені ним ворота мали дефекти, які вимагав усунути позивач, і через недосягнення між ними згоди [PERSON] самостійно демонтував виготовлені ним та встановлені позивачу ворота та перевіз їх за своєю адресою, де вони на даний час і знаходяться. Такі дії [PERSON] суд розцінює як відмову від виконання укладеного між сторонами договору підряду. Застосування передбаченого ст..856 ЦК України притримання виготовленого виробу, як на те посилається [PERSON], не ґрунтується на законі, оскільки відповідачем не було надано суду доказів, що право підрядника на таке притримання було узгоджене сторонами під час укладення договору. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за первісним позовом кошти, сплачені за договором підряду, що підтверджується наданими суду квитанціями на загальну суму 9 000 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] 2 100 грн., на підтвердження факту сплати яких представник позивача просив допитати свідка, то вони не доведені суду відповідно до вимог ст..61 ЦПК України. Показання свідка, на якого посилався представник позивача, не можуть вважатися належними доказами в підтвердження факту передачі грошей за договором, оскільки це є виконанням зобов'язання замовника за договором підряду. Аналогічне роз'яснення міститься у Постанові Пленуму від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виходячи зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Що стосується позовних вимог за первісним позовом щодо стягнення моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який поширюється на спірні правовідносини, передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Таким чином, передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу судом не встановлено. З вищенаведених підстав, частково задовольняючи первісний позов, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову в частині позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодуванні моральної шкоди. Оскільки суд розцінює дії [PERSON] з демонтажу виготовлених та встановлених ним воріт як дій, спрямованих на розірвання договору, а також факт знаходження вказаних воріт у [PERSON], з [PERSON] не підлягає стягненню несплачена сума в розмірі 3250 грн. - залишок вартості виготовлених за договором воріт. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] 2 150 грн., то суд також не знаходить законних підстав для їх задоволення, оскільки суду не надано доказів, що послуги, вартість яких [PERSON] включив в суму стягнення, були узгоджені сторонами. При цьому суд виходить з того, що відповідачем не надано належних доказів узгодження між [PERSON] та [PERSON] виконання робіт по з демонтажу старих воріт вартістю 450 грн., встановлення стовпів вартістю 350 грн. тощо. Пояснення свідків, як на те посилався позивач за зустрічним позовом, не можуть вважатися в даному випадку допустимими доказами в розумінні ст. 59 ЦПК України. Долю процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України. При цьому суд враховує, що наданий позивачем розрахунок вартості послуг з надання правової допомоги в розмірі 5 000 грн., не є доведеним в повному обсязі. Так, зазначена в розрахунку кількість годин на надання правової консультації (2 години), підготовка позову (7 годин), подача позовної заяви до суду (1 год.) є явно завищеною, оскільки не відповідає складності справи. Суд вважає, що з урахуванням принципу розумності та справедливості, 3 години достатнім часом для надання консультацій та підготовки позову, подання його до суду, а також бере до уваги, що представник позивача приймав 2 години участі в судовому засіданні з розгляді, а тому, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню 1 410 грн. судових витрат за надання правової допомоги (5 годин х 500 грн. = 3 000 грн.; судом задоволено 47% позовних вимог).

Outcome: partial