Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними довіреностей: від 17 грудня 2010 року, посвідчену приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], за реєстровим № 15007; та від 21 грудня 2010 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] в порядку передоручення від імені [PERSON], в особі представника [PERSON], на ім'я [PERSON], за реєстровим № 2894; недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки в [ADDRESS], загальною площею 0,314 га, кадастровий № 3221485501:01:011:0095, між [PERSON] та [PERSON] від 15 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 1111, та витребувати її з володіння [PERSON] на користь [PERSON] із скасуванням державної реєстрації, а також визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, вважаючи обставини підробки підпису матері позивача у спірному доручені на розпорядження земельної ділянки недоведеним. Відповідач [PERSON] вимог позову також не визнав, вважаючи себе добросовісним набувачем земельної ділянки. Відповідач [PERSON] та [PERSON], третя особа в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час місце слухання справи вони повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали, суд приходить, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до положень ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. Відповідно до положень ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За змістом положень ст. 240 ЦК України вбачається, що представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 та ч.2 ст.248 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, при припинені представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. З огляду положень ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом положень ст.ст.1258, 1261, ч.5 ст.1268 ЦК України, спадкування може здійснюватися за законом почергово. До спадкоємців першої черги відносяться діти померлого, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст.377 і 392 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до положень ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається з положень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Аналогічна правова позиція встановлена Верховним Судом України в постанові від 3.10.2011 року у справі № 6-36цс11 та постанові від 30.01.2012 року у справі №6-61цс11, прийнятими за результатами заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Окрім того, у відповідності до висновків Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведених у постанові від 23 січня 2013 року по справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 зазначеного Кодексу). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Судом достовірно встановлено, що 28 січня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим №7, мати позивача [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,15 га, яка знаходиться на території [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка продавцю належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 038741-7695, виданого Глевахівською селищною Радою 16.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №57. 15 квітня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального районного округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 266, [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,164 га, що знаходиться на території [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належала продавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 025100-26737, виданого Мархалівською сільською радою 27.06.2000 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 760. 24 травня 2005 року на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу земельних ділянок Васильківським районним відділом земельних ресурсів матері позивача видано Державний акт про право власності на землю серії ЯА № 463350-47638, яким посвідчено право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий № 3221485501:01:011:0095, площею 0,314 га, розташовану в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Як вбачається з наданого позивачем оригіналу Державного акту про право приватної власності на землю серії ЯА № 463350-47638 від 24 травня 2005 року, право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий № 3221485501:01:011:0095, площею 0,314 га., належить [PERSON] Разом з тим, у відповідності до державного акту серії ЯА № 463350-47638 на спірну земельну ділянку з кадастровим № 3221485501:01:011:0095 від 24.05.2005 року відповідача [PERSON], та відміток на ньому, зазначена земельна ділянка протягом вересня 2010 року - травня 2011 року вибула із приватної власності матері позивача та неодноразово відчужувалася на користь третіх осіб. При цьому, у зазначеному правовстановлюючому документі відсутній підпис голови відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.11.2012 року, мати позивача померла [INFO] року. Довідкою № 173-02-14-1/2013 підтверджується, що спадкова справа № 1/2013 до майна померлої [INFO] року [PERSON], за заявою від 15 січня 2013 року спадкоємця за законом першої черги, сина померлої - позивача по зазначеній справі, знаходиться в провадженні приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] На ряду із іншим спадковим майном, до її складу входить вищезазначена земельна ділянка, кадастровий № 3221485501:01:011:0095, площею 0,314 га в [ADDRESS]. 21 листопада 2013 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,314 га, кадастровий №3221485501:01:011:0095, через ненадання витягу з Державного земельного кадастру на вищезазначену спірну земельну ділянку. Так, з огляду матеріалів цивільної справи вбачається, що 24 вересня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2303, посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на спірну земельну ділянку набула громадянка [PERSON]. 21 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2893, посвідчено договір про розірвання вищезазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.09.2010 року, за реєстровим № 2303. 15 квітня 2011 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 1111, посвідчено договір купівлі-продажу, на підставі якого право власності на земельну ділянку набула [PERSON], яка 11 травня 2011 року зареєстрована в поземельній книзі відділу Держкомзему у Васильківському районі, за реєстровим № 3221485801010110095:3:01. У відповідності до договору, правочин від імені [PERSON] здійснений відповідачем [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 21 грудня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 2894. З огляду зазначеної довіреності вбачається, що розпорядження було підписано відповідачем [PERSON], який діяв на підставі довіреності [PERSON] від 17 грудня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] Як вбачається із тексту довіреності від 17 грудня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], при її посвідчені, було пред'явлено тимчасове посвідчення [PERSON], видане Кельменецьким районним відділом УМВС України в Чернівецькій обл. від 27.07.2010 року, з зазначенням місця її проживання - [ADDRESS]. Разом з тим, у відповідності до відмітки в паспорті [PERSON], остання була зареєстрована лише за адресою: [ADDRESS]. 18 травня 2011 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу у Київській області [PERSON], за реєстровим № 1446, посвідчено договір купівлі-продажу, на підставі якого право власності на земельну ділянку від відповідача [PERSON] набув співвідповідач [PERSON] У відповідності до висновку № 59 від 8.097.2014 року, рукописний запис [PERSON] в довіреності від 17 грудня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 15007, виконаний не нею, а іншою особою. Даний висновок підтверджується експертним почеркознавчим дослідженням Київського експертно-дослідного центру № 14025 від 24.03.2014 року, проведеним за заявою представника позивача Таким образом, приймаючи по справі рішення суд виходить з того, що під час укладення 15 квітня 2011 року, спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим №3221485501:01:011:0095, площею 0,314 га, розташованої в [ADDRESS] посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 1111, було відсутнє волевиявлення учасника зазначеного правочину [PERSON], що відповідало її внутрішній волі та було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, через підробку її підпису, тобто відсутність її особистого розпорядження спірною земельною ділянкою, при посвідченні довіреності від 17 грудня 2010 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 15007, від її імені на ім'я [PERSON], та у похідної від неї довіреності в порядку передоручення від 21 грудня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2894, від імені [PERSON], в особі представника [PERSON], на ім'я [PERSON] У зв'язку з наведеним, вищезазначені правочини підлягають визнанню недійсними та скасуванню, а позивач, як спадкоємець майна після смерті [PERSON] має право на витребування нерухомості із незаконного володіння її останнього покупця [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved