Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про поділ спільного майна подружжя, а саме, визнати право приватної власності за позивачем на квартиру [ADDRESS], а відповідачеві виділити автомобіль ВАЗ 2017 д/з [NUMBER], гараж [ADDRESS] та земельну ділянку [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивуються тим, що сторони з 1998 року проживають у цивільному шлюбі. З 26.04.2007 року по 15.11.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, 14.04.2011 року, за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS], у 2006 році придбали автомобіль ВАЗ 2017 д/з [NUMBER], у 2007 році придбали гараж [ADDRESS]. Рішенням профспілкової організації ПАТ «Одессільмаш» від 05.12.207 року відповідачу надана у власність земельна ділянка [ADDRESS]. Між сторонами відсутня домовленість про поділ майна. Позивач зазначила, що правовстановлюючі документи на спірні гараж та автомобіль у неї немає, вважає що вони будуть надані суду відповідачем під час розгляду справи. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що не є власником гаража та автомобіля та земельної ділянки. Надав довідки про відсутність у його власності гаража та земельної ділянки, зазначив, що не є власником автомобіля. Визнав, що квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. Судом встановлено: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2007 року по 15.11.2011 року (а.с.18,19). Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.04.2011 року відповідач придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.7). На підтвердження обставин знаходження у спільній сумісній власності подружжя майна - автомобіля ВАЗ 2017 д/з [NUMBER], гаража [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS], позивач надала тільки витяг з протоколу засідання профспілкової організації ПАТ «Одессільмаш» №47 від 05.12.2007 року (а.с.5), який суд не приймає до уваги в силу вимог ч.2ст.59 ЦПК України. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вищевказаних обставин суду не надано, клопотань про забезпечення доказів не надходило, сторонам роз'яснено положення ст.ст.10, 11 ЦПК України. Відповідачем надано довідку №б/н від 09.12.2014 року про відсутність у нього в володінні земельної ділянки в дачному кооперативі «Міжлимання» (а.с.40) та довідку №б/н від 02.11.2014 року про те, що він не є членом кооперативу «Промінь», гаража та стояночного місця у нього немає (а.с.41). Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.4ч.1ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Отже, з наданих доказів суд встановив обсяг спільного сумісного майна подружжя, а саме, квартира [ADDRESS], яка і підлягає поділу у рівних частинах. Порядок поділу майна запропонований позивачем необґрунтований належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягає. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial