Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Іванківський район, с. Піски, вул. Леніна, 95. Крім нього у будинку зареєстровані та проживають його дружина і сини. Відповідач за згодою позивача зареєструвався у його будинку у 2009 році, однак ні до реєстрації, ні після неї відповідач фактично там не проживав. Відповідач продовжує бути зареєстрованим у будинку позивача, що, на думку останнього, порушує його право як власника вільно розпоряджатися своїм майном. Позивач просить суд визнати відповідача таким, який втратив право користування вказаним вище житловим приміщенням та встановити, що таке позбавлення права є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, а також покласти на нього судові витрати. У судове засідання сторони не зявились. Позивач звернувсь до суду із заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений через оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, та враховуючи позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу у порядку, визначеному ст. 224 ЦПК України. Так, судом встановлено, що позивач є власниками будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, Іванківський район, с. Піски, вул. Леніна, 95, це підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № 25 від 12.07.1995 року. Відповідно до інформації АДП УДМС України в м. Києві відповідач зареєстрованим не значиться, однак відповідно до копії паспорта відповідача, яка мається в матеріалах справи, зареєстроване місце проживання його зазначене за адресою: Іванківський район, с. Піски, вул. Леніна, 95, з 19.06.2009 року. Відповідно до актів обстеження житлового приміщення від 09.02.2015 року, 14.04.2015 року та 28.05.2015 року, відповідач в будинку позивача не проживає. Суд, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, вимога позивача щодо визнання відповідача таким, який втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Однак суд вважає, що позовна вимога про встановлення того, що визнання відповідача таким, який втратив право користування є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, не є способом захисту, що визначений ст. 16 ЦК України, та не підлягає задоволенню, оскільки п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На основі викладеного,

Outcome: partial