Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму завданої шкоди в результаті ДТП яка мала місце 27 жовтня 2014 року, що загалом складає 28\~790,84 гривні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2014 року приблизно о 20.00 годині на мосту що є переїздом з с. Дачне в с. Холодна Балка Біляївського району, який веде через автодорогу Одеса-Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував автомобілем марки «Вольво 460» держаний знак [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем марки «Тойота Корона» державний знак [NUMBER]. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження. 04 лютого 2015 року Постановою Біляївського районного суду Одеської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, а провадження по справі було закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Таким чином вина [PERSON] у вчиненні ДТП судом була встановлена. Відповідно до експертного висновку судового експерта автотоварознавця [PERSON] № 76/14 від 03 грудня 2014 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Тойота Корона» державний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП на момент складання висновку становить 49430 грн. ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодувала йому лише частину вартості ремонту, визначеного експертом, ця сума склала 23\~359,16 грн. пояснивши це тим, що вартість автомобіля до настання ДТП складала 42516 грн., залишкова вартість після настання ДТП становить 18156,84 грн. (згідно висновку експертного дослідження, таким чином від вартості справного автомобіля відняли залишкову вартість і франшизу та отримали суму, що підлягає сплаті. Позивач не погоджується з таким розвитком подій, оскільки вартість відновлювального ремонту, згідно висновкам та підрахункам експерта, складає 133983,48 гривень, а сума матеріального збитку завдана йому склала 49430 гривень. Таким чином, за наявності відшкодування ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» частини вартості шкоди у розмірі 23\~359,16 гривень, вважає за доцільне вимагати з винуватця ДТП [PERSON] невиплачену частину матеріального збитку у розмірі 26\~070,84 гривні а також витрати на евакуатор які становлять 1700 гривень та перебування автомобіля на арешт майданчику Біляївського РВ з 28.10.2014 року по 12.11.2014 року на загальну суму 1020 гривень. У зв'язку з вказаним просить задовольнити позов. 17 листопада 2015 року до суду надійшло заперечення на позов від відповідача в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог та обґрунтовує це тим, що позивач скориставшись своїм правом на власний розсуд, визнав пошкоджений транспортний засіб фізично знищеним, отримав страхове відшкодування в розмірі, що становить суму різниці між вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та після її настання і залишив пошкоджений транспортний засіб у власному розпорядженні. Таким чином вимоги позивача задоволенню не підлягають (а.с. 55-57). Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року приблизно о 20.00 годині на мосту що є переїздом з с. Дачне в с. Холодна Балка Біляївського району, який веде через автодорогу Одеса-Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON], який керував автомобілем марки «Вольво 460» держаний знак [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем марки «Тойота Корола» державний знак [NUMBER]. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження. 04 лютого 2015 року Постановою Біляївського районного суду Одеської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, а провадження по справі було закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності(а.с. 4). Вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України. Так відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до експертного висновку судового експерта автотоварознавця [PERSON] № 76/14 від 03 грудня 2014 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Тойота Корола» державний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП на момент складання висновку становить 49\~430,00 гривень, а вартість відновлювального ремонту складає 133\~983,48 гривень (а.с. 7-18). ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодувала позивачу лише частину вартості ремонту, визначеного експертом, ця сума склала 23\~359,16 грн. пояснивши це тим, що вартість авто до настання ДТП складала 42\~516,00 гривень, залишкова вартість після настання ДТП становить 18\~156,84 гривень, згідно висновку експертного дослідження від вартості справного авто відняли залишкову вартість і франшизу та отримали суму, що підлягає сплаті (а.с. 5). Позивач на момент ДТП відповідно до довіреності від 28 листопада 2014 року (а.с. 101) мав право розпоряджатися та представляти інтереси власника в усіх установах та органах. Частиною 1 статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.15 постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» рекомендується судам, при визначенні реальних збитків, які підлягають відшкодуванню, виходячи з положень п.1 ч. 2 ст.22 ЦК України, враховувати наступне: у випадках коли особа знищила транспортний засіб, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення протиправних дій; у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Згідно з висновком вищевказаного автотоварознавчого дослідження автомобіль слід рахувати, як знищеним в ДТП, оскільки його відновлювальний ремонт є недоцільним. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, повязана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до п.2 ст.1187 Цивільного кодексу України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Згідно ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи зазначені вимоги законодавства та приймаючи до уваги досліджені у судовому засіданні матеріали справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні шкоди майну позивача, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 28\~790,84 грн. обґрунтованими. Витрати на евакуатор у сумі 1700,00 гривень та перебування автомобіля на арешт майданчику Біляївського РВ з 28.10.2014 року по 12.11.2014 року на суму - 1020 гривень не підлягають задоволенню, так як не надано належних доказів на підтвердження права ведення відповідної підприємницької діяльності фізичними особами підприємцями якими були видані відповідні квитанції (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як позов задоволено частково, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 143,95 гривень. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial