Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення заборгованості по заробітній платі за вимушений прогул, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював на посаді заступника начальника управління Укртрансінспекції у Вінницькій області. 16.07.2015 року відповідно до наказу № 293-УП/п/2 позивача було звільнено з вказаної посади. Позивач не погодився з даним наказом, а тому звернувся до суду та постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2016 року зазначений наказ про звільнення було скасовано, та поновлено позивача на посаді з 17.07.2015 року. Постанова набрала законної сили 14.03.2016. Позивача було поновлено на посаді відповідно до наказу від 09.03.2016 року. Оскільки позивач був звільнений без законної підстави 16.07.2015 року, термін вимушеного прогулу рахується із дня звільнення по день поновлення на посаді 09.03.2016 року, а отже 168 робочих днів. Згідно довідки Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області № 1914/3/59-15 від 10.12.2015 року за останні 2 місяці, які відпрацював на займаній посаді, позивачу було нараховано заробітної плати в сумі 5974,24 грн. - за червень 2015 року - 2477,00 грн. + за липень 2015 року - 3497,24 грн. Виходячи з цього, середній заробіток позивача становить 5974,24 грн./ 48 робочих днів = 124,46 грн. в день. Зважаючи на те, що позивач перебував у вимушеному прогулі 168 днів, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 20 909,28 грн. (124,46 грн. х 168 днів вимушеного прогулу - 20 909,28 грн.). Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав в повній мірі. Представники відповідача в судове засідання не з'явилась. Подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково, зокрема, в розмірі 20 591,84 грн., оскільки вважає, що позивач перебував у вимушеному прогулі 164 дні, а середній заробіток позивача становить 125,56 грн. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: як слідує з трудової книжки серії [NUMBER], виданої на ім'я «[PERSON]», позивач працював на посаді заступника начальника управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, однак, 16.07.2015 року відповідно до наказу № 293-УП/п/2 його було звільнено з вказаної посади (а.с.7-9). Згідно листа заступника начальника Управління роботи з персоналом, у 2014 році утворено Державну службу України з безпеки на транспорті реорганізовано шляхом злиття Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті та Укртрансінспекції, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (а.с.28). Не погоджуючись зі звільненням, позивач звернувся до Вінницької окружного адміністративного суду з позовом до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. За наслідками розгляду даної справи було винесено постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18.02.2016, згідно якої визнано протиправним та скасовано наказ Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті № 293-УП/п/2 від 16.07.2015 року «Про звільнення [PERSON].»; поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника управління Укртрансінспекції у Вінницькій області з 17.07.2015 року (а.с.3-6). Зважаючи на те, що позивача було звільнено без законної підстави, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). Отже, положення вказаної вище норми гарантує працівнику виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується також у випадку обрахунку заробітної плати за вимушений прогул. Відповідно до п. 2, 5 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігається заробіток, або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно довідки Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті № 1914/3/59-15 від 10.12.2015 року, [PERSON] в червні 2015 року отримав заробітну плату в розмірі 2477,00 грн., а в липні 2015 року отримав - 3497,24 грн., що разом становить 5974,24 (а.с.10). Згідно листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014, кількість робочих днів в червні 2015 року становить 20 к.д., а в липні 2015 року [PERSON] фактично відпрацював 12 к.д. Відтак, зважаючи на кількість відпрацьованих днів в червні та липні 2015 року та розмір заробітної плати, яку отримав позивач, суд вважає, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 186,69 грн. (5974,24 грн./32 к.д.= 186,69 грн.). З листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014, слідує, що за період з дня звільнення по день поновлення на роботі, а саме 09.03.2016 року, час вимушеного прогулу позивача становить 165 днів. Зважаючи на положення згаданого вище п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу в частині поновлення на роботі за період з 17.07.2015 до 09.03.2016, складає 30 803,85 грн. (165 днів х 186,69 грн. середнього заробітку позивача за один день вимушеного прогулу). Представником відповідача суду було надано лист управління нормативно-правового забезпечення Державної служби України з безпеки на транспорті, згідно якого кількість робочих днів під час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 17.07.2015 по 09.03.2016 року складає 164 дні. Відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та на підставі даних особових рахунку [PERSON] середньоденний заробіток становить 125,56 грн. Таким чином, на думку відповідача заробітна плата [PERSON] за час вимушеного прогулу з 17.07.2015 року по 09.03.2016 складає 125,56*164 дні = 20 591,84 грн. (а.с.29). Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, на підставі яких останнім здійснено розрахунок середньоденного заробітку [PERSON], а тому суд критично ставиться до вказаного вище доказу. Суд, зважаючи на викладене вище та положення вказаних вище норм, а також те, що 17.07.2015 позивача незаконно було звільнено з посади заступника начальника управління Укртрансінспекції у Вінницькій області та поновлено на роботі з 09.03.2016, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час поновлення на роботі за період з 17.07.2015 до 09.03.2016. Однак, ч. 2 ст. 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Зважаючи на положення вказаної норми, а також те, що в прохальній частині позову позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі 20 909,28 грн., а фактична сума заборгованості становить 30 803,85 грн., суд задовольняє позов в розмірі, в якому просив позивач.

Outcome: approved