Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 22.03.2007 року він був прийнятий на роботу до КП « Волоканал» Запорізької міської ради на посаду водія 1 класу автотранспортного цеху. Наказом по підприємству від 01.02.2011 року « 27/д було здійснено реорганізацію автотранспортного цеху та його перейменовано в службу автотранспорту, до якої позивач був переведений та працював водієм до 02.09.2013 року. 02.09.2013 року позивач був ознайомлений з наказом № 2643/к від 02.09.2013 року за підписом керівника підприємства [PERSON], згідно з яким його було звільнено з роботи на підставі ст.40 п.1 КЗпП України ( скорочення штату). Позивач вважає, що наказ та його звільнення є незаконним. Він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чернобильській АЕС 2-ої категорії та має переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва та праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, скороченні чисельності або штату працівників. У випадку звільнення таких працівників їм виплачується допомога у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також за ними зберігається посадовий оклад, тарифна ставка на новому місці роботи, але не більше одного року. При звільненні позивача не були додержані жодні із зазначених вимог закону: на підприємства залишилось працювати ще багато водіїв, позивачу не була запропонована інша робота, компенсацію допомогу призначено за 10 днів замість 3-х місяців. Позивач прохає суд поновити його на посаді водія автотранспортних засобів комунального підприємства « Водоканал», стягнути з комунального підприємства « Водоканал» середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02 вересня 2013 року. Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 гривен. В судовому засіданні позивач та його представник наполягають на вимогах, заявили клопотання про проведення судової психологічної експертизи на предмет з»ясування, чи була ситуація, яка пов»язана із звільненням [PERSON] з роботи, психотравмуючою для нього. Проведення експертизи прохали доручити НДЄКЦ УВС України у Запорізькій області. У зв»язку з неможливістю проведення вищезазначеної експертизи в даному експертному закладі, своє клопотання про проведення її прохали залишити без розгляду. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що скорочення штату працівників комунального підприємства « Водоканал» у черні 2013 року було проведено з дотриманням вимог ст. 42, 49, 43 Кодексу Законів про працю України. Позивач має ряд дисциплінарних стягнень, скоїв ДТП, недбало ставився до виконання своїх обов»язків, а у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні штату працівників в першу чергу переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Прохає у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалі справи позивач [PERSON] 22.03.2007 року був прийнятий на роботу до КП « Волоканал» Запорізької міської ради на посаду водія 1 класу автотранспортного цеху. Наказом «Про зміну в організації праці» № 228д від 18.06.13 зі штатного розкладу Комунального підприємства «Водоканал» виводиться одиниця підмінного водія автотранспортних засобів автомобільної колони №2. Статтею 42 Кодексу законів про працю України встановлено, що при скороченні штату працівників в першу чергу переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Працівники з більш високою продуктивністю праці визначаються на підставі наявності вищої освіти, досвіду трудової діяльності, збільшення обсягу виконуваної роботи, дисциплінованості, належної якість виконання виробничих завдань та інших факторів. [PERSON] мав ряд дисциплінарних стягнень, а саме: 21 січня 2009 року Наказом № 5 «н» позивач притягався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та був позбавлений преміювання за грудень місяць за розходження в показаннях спідометру та подорожніх листах. 11 лютого 2010 року Наказом № 9/н на [PERSON] накладалося дисциплінарне стягнення у вигляді догани, крім того він був позбавлений преміювання за лютий місяць. Зазначені стягнення були накладені на позивача за недбале ставлення до автотранспортних засобів, що для посади водія є неприпустимим. 28 грудня 2012 року Наказом № 126н на [PERSON] накладалося дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а також він був позбавлений преміювання за грудень місяць за порушення п. 15.12 Правил дорожнього руху та п. 3.8. Інструкції з охорони праці № П-76-02. В результаті вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху відбулося ДТП та були нанесені пошкодження двом автомобілям. Тому враховуючи вимоги ст. 42 КЗпП України, а також всі вищезазначені обставини, керівництвом КП « Водоканал» було прийнято рішення про вивільнення з посади підмінного водія автотранспортних засобів автомобільної колони №2 [PERSON] У відповідності до ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав зміни в організації праці може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У виконання зазначеної норми, голові профспілкового комітету КП «Водоканал» було надіслане подання на звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України. 20 серпня 2013 року відбулося засідання профспілкового комітету та адміністрації, на якому профспілковий комітет КП «Водоканал» дав свою згоду на звільнення позивача, що підтверджується протоколом засідання №17-7г від 20.08.2013 року. Відповідно до ст. 49/2 КЗпП України, про вивільнення працівник персонально попереджається не пізніше, ніж за два місяці. Позивача [PERSON] було ознайомлено із наказом «Про зміну в організації праці» № 228д від 18.06.13року 21.06.2013 року, що підтверджується його підписом в самому наказі. Позивач в свої заяві зазначає, що підприємство своїми діями завдало йому моральної шкоди, яку він оцінив в 10000 гривен. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено наявність такої шкоди, в чому полягає ця шкода, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на підставі чого були здійснені розрахунки. Факт нанесення моральної шкоди, а також підстави її обчислення, позивачем не були підтверджені, що є підставою для відмови в задоволенні зазначених вимог. З наведених вище підстав суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed