Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 01.08.2004 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді 31/50 частини житлового будинку № 16 по вулиці Чапаєва в м. Білій Церкві, він є спадкоємцем за законом першої черги, прийняв спадщину, інших спадкоємців немає, оскільки його рідний брат [PERSON] помер, нотаріусом позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. А тому позивач просив суд визнати за ним право власності на 31/50 частину житлового будинку № 16 по вулиці Чапаєва в місті Білій Церкві в порядку спадкування за законом після померлого 01.08.2004 року [PERSON]. В суді позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Представник відповідача Білоцерківської міської ради в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Білоцерківської міської ради Київської області. За ухвалою суду від 06.10.2015 року до участі в розгляді даної справи в якості співвідповідача було залучено [PERSON], представник якої в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що саме [PERSON] має право на спадкування 31/50 частини житлового будинку № 16 по вулиці Чапаєва в м. Білій Церкві після смерті свого батька [PERSON], який фактично прийняв спадщину після смерті її діда [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді даної справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 01.08.204 року помер [PERSON] батько [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про його смерть /а.с.7/ та копіями свідоцтв про народження його синів /а.с.8, 101/. З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2004 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області відкрито спадкову справу № 1016/2004 після смерті [PERSON] на підставі претензії Київського обласного комунального підприємства ВКГ «Київоблводоканал» до спадкоємців [PERSON], за яким рахувалася заборгованість за надані підприємством житлово-комунальні послуги, що стверджується копією вказаної спадкової справи /а.с.42-68/. 23.04.2015 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріальної контори звернулася представник позивача за довіреністю, але постановою державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 31/50 частку житлового будинку № 16 по вулиці Чапаєва в м. Білій Церкві із-за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, що слідує з копії постанови нотаріуса від 23.04.2015 року № 960/02-31 /а.с.6/. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадкодавець заповіту не залишив, спадкоємцями першої черги за законом є його сини: [PERSON] та [PERSON], дружина спадкодавця [PERSON] померла 19.07. 1989 року, що вбачається з матеріалів вказаної вище спадкової справи. Як позивач, так і його брат, прийняли спадщину згідно приписів ст.1268 ЦК України, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 6 від 13.03.2015 року № 347 /а.с.28/, [PERSON] зареєстрований [INFO]; померлий [PERSON] був зареєстрований за даною адресою з 1967 року до дня смерті; разом з померлим на день смерті були зареєстровані: син [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], онука [PERSON]. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] належав на праві власності житловий будинок № 16 по вулиці Чапаєва в місті Білій Церкві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.11.1966 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 21.11.1966 року № 529, що стверджується копією дубліката цього свідоцтва /а.с.12/. Згідно договору дарування від 24.12.1988 року [PERSON] подарував [PERSON] 19/50 частин даного будинку з частиною господарських та побутових споруд і будівель, що слідує з копії договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-5535 /а.с.16/. На час відкриття спадщини за спадкодавцем [PERSON] було зареєстровано право власності на 31/50 частину житлового будинку № 16 по вулиці Чапаєва в місті Білій Церкві, за [PERSON] зареєстровано 19/50 частин цього будинку на підставі вищенаведеного договору дарування, що стверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ /а.с.13, 17/, довідкою КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 01.07.2015 року № 985 /а.с.11/. Отже, вказаний житловий будинок належав на праві спільної часткової власності спадкодавцю [PERSON] та його сину [PERSON], а тому спадщина відкрилася тільки на 31/50 частину даного будинку. Судом встановлено, що 24.04.1987 року [PERSON] рішенням виконкому було дозволено добудувати прибудову до будинку розміром 7,0 х 9,27 м /а.с.123/, яку було збудовано в 1988 році, що вбачається з копії технічного паспорта МБТІ на дане домоволодіння станом на 07.05.2007 року /а.с. 105-108/. З показів свідків [PERSON] бувшої дружини [PERSON] та [PERSON] дядька позивача слідує, що зазначену прибудову до будинку було збудовано для [PERSON] та його сімї, а дозвіл надавася його батьку, оскільки за ним було оформлено право власності на будинок, а потім батько подарував сину фактично збудовану останнім прибудову, у будинку було облаштовано дві квартири, в одній проживала сімя [PERSON], в іншій [PERSON] з дружиною, після її смерті з ним став проживати син [PERSON], але в останні роки свого життя спадкодавець постійно проживав у сімї [PERSON], оскільки у іншій частині будинку не було належних умов для проживання: відсутнє опалення та гаряча вода. Сам позивач [PERSON] не оспорював того факту, що прибудова до будинку збудована за гроші брата, але він та батьки надавали допомогу у будівництві, брату було подаровано батьком саме прибудову до будинку. В договорі дарування також зазначено конкретні приміщення, якими буде користуватися обдаровуваний після укладення цього договору. В технічному паспорті МБТІ /експлікація до плану будинку/ зазначено дві квартири. В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що спадкодавець постійно проживав до дня смерті разом з сином [PERSON] у кв. № 1 будинку, а тому спадщину після його смерті прийняв тільки позивач. При вирішенні спору суд виходить з наступного. У паспорті позивача /а.с.9/ вказано адресу реєстрації його місця проживання: [INFO]. З копії заяви представника позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину /а.с.66/ слідує, що останнє місце проживання спадкодавця вулиця Чапаєва,16 в м. Білій Церкві. Доказів стосовно того, що між співвласниками будинку було проведено його поділ в натурі чи укладено договір конкретного користування приміщеннями будинку, суду не надано. Вище в рішенні вказано на те, що за співвласниками будинку було зареєстровано тільки ідеальні частки у праві власності на будинок, тобто, житловий будинок по вулиці Чапаєва,16 був єдиним обєктом нерухомості з відповідними господарськими будівлями та спорудами, а між співвласниками склався фактичний порядок користування приміщеннями будинку. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них /ст.379 ЦК/. Відповідно до ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. А за ч.1 ст.382 цього Кодексу, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Належних доказів того, що у житловому будинку по вулиці Чапаєва,16 було облаштовано дві ізольовані квартири у порядку, передбаченому діючим законодавством, суду не надано. Крім того, як передбачено п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України N 20/5 від 03.03.2004 року, зареєстровано в Мінюсті України 03.03.2004 року за № 283/8882 ( Наказ втратив чинність на підставі Наказу Мінюсту N 296/5 від 22.02.2012 року), яка була чинною на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Як вказано вище в рішенні, позивачем для підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем надано довідку ЖЕК № 6 про реєстрацію за однією адресою його та спадкодавця до дня смерті останнього, в якій вказується на те, що за цією ж адресою був зареєстрований до дня смерті спадкодавця і [PERSON]. Інших документів, які б підтверджували факт постійного проживання разом зі спадкодавцем, позивачем суду не надано. А посилання представника позивача на ті обставини, що на імя кожного із співвласників будинку було відкрито окремі особові рахунки підприємствами, які надають комунальні послуги, не є підтвердженням того факту, що на час смерті спадкодавця з ним проживав тільки позивач. Як розяснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини позивачу після смерті батька в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, а не з тих підстав, що постійне його проживання зі спадкодавцем не підтверджено документально, тобто, нотаріусом прийнято до уваги факт реєстрації позивача та спадкодавця за однією адресою. Адресою реєстрації місця проживання спадкодавця є саме житловий будинок № 16 по вулиці Чапаєва в місті Білій Церкві, а не квартира № 1 чи № 2 у даному будинку. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що спадщину після смерті батька прийняли обидва спадкоємці за законом першої черги [PERSON] та [PERSON] Судом також встановлено, що [PERSON] 21.05.2013 року помер, не оформивши свої спадкові права на частину житлового будинку № 16 по вулиці Чапаєва в м. Білій Церкві після смерті [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON]. Все наведене стверджується матеріалами спадкової справи № 286/2013, копію якої надано на запит суду /а.с. 76-95/. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За положеннями ст.1267 ЦК України частки у спадщині спадкоємців за законом є рівними. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7, на яку вказано вище, зазначається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445 /втратило чинність з 14.12.2012 року/, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у звязку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням обєктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. В судовому засіданні встановлено, що реєстрація права власності спадкодавця на 31/50 частину житлового будинку № 16 по вулиці Чапаєва в м. Білій Церкві здійснена згідно норм діючого на той час законодавства, відомості про що було внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, як встановлено судом і вказано вище, за [PERSON] було зареєстровано у встановленому порядку право власності на 31/50 частину житлового будинку, позивач та його брат [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька, але позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у нотаріуса із-за відсутності правовстановлюючих документів. А тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 31/100 частину спадкового майна після смерті його батька [PERSON], який помер 01.08.2004 року, тобто, на 1/2 частину спадкового майна, виходячи з рівності часток спадкоємців за законом у спадковому майні, а саме: на 31/100 частину житлового будинку № 16 по вулиці Чапаєва в місті Білій Церкві Київської області.

Outcome: partial