Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований він та відповідач [PERSON] Останній в квартирі не проживає більш ніж півроку, з грудня 2011 року, та фактично мешкає зі своєю бабусею по [ADDRESS]. До квартири не з'являється, не доглядає за нею, не пов'язаний спільним побутом, втратив будь-який інтерес щодо користування цим житлом. В зв'язку з цим, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, в якій останній посилався на те, що до 29.04.2014 року постійно проживав в квартирі [ADDRESS], яка є його місцем реєстрації та єдиним місцем проживання, в якій знаходяться його речі та документи. 29.02.2014 року близько 20-00 г. прийшовши додому він не зміг потрапити до квартири, оскільки вхідні замки на дверях було змінено. 30.04.2014 року прийшовши до Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» м.Дніпропетровська він дізнався, що 17.04.2014 року йому було знято з реєстрації на підставі заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2014 року. Після скасування заочного рішення та поновлення його реєстрації на початку червня 2014 року він знов вселився до квартири, де проживав та куди відповідач [PERSON] з дружиною викликали працівників міліції. В подальшому його реєстрацію в квартирі було скасовано до остаточного вирішення справи судом. 05.10.2014 року [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] знову змінили замки в спірній квартирі та його до квартири не пустили. В зв'язку з цим, посилаючись на те, що спірна квартири є його єдиним місцем проживання, а відповідачем та його родичами чиняться перешкоди в користуванні останньою, позивач за зустрічним позовом просив суд вселити його до квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом [PERSON] підтримали заявленій останнім позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] та задовольнити його зустрічні позовні вимоги, посилаючись на підстави, викладені в зустрічній позовній заяві. Представники третіх осіб за первісним та зустрічним позовом в судові засідання, що призначались, не з'явились. Заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом, відповідача [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як зазначено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати. Реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як встановлено судом, на підставі ордеру №618 від 28.04.1962 року, виданого на ім'я [PERSON], останній, разом із членами своєї сім'ї (дружиною [PERSON], синами [PERSON] та [PERSON]), що також зазначені в ордері, вселився в квартиру [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], договір найму квартири було переоформлено на [PERSON] та на теперішній час останній є основним квартиронаймачем квартири, зареєстрований в останній, на його ім'я відкрито особовий рахунок. Окрім позивача в квартирі також зареєстрований син [PERSON] - [PERSON] та відповідач [PERSON], який є онуком [PERSON] та сином [PERSON] В період з 25.01.2003 року по 25.01.2011 року [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі. Посилаючись на те, що після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] в спірній квартирі не проживає та з цього часу мешкає разом із бабусею по [ADDRESS], позивач за первісним позовом [PERSON] просив визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Разом з тим, суд враховує, що під час розгляду справи стороною позивача не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про втрату інтересу [PERSON] до спірною квартири та добровільного вибуття для проживання за іншою адресою. З матеріалів справи вбачається, що в березні 2011 року, після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] звертався до реєстраційного органу з приводу його безпідставного зняття з реєстрації в спірній квартирі за час відбування покарання та про поновлення реєстрації. В подальшому проживав в спірній квартирі разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] та їх спільними дітьми до початку 2014 року, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також вказані свідки підтвердили факт виникнення конфліктних ситуацій між [PERSON] та [PERSON] і його дружиною з приводу користування квартирою. Аналізуючи вказані показання свідків, суд вважає останні об'єктивними і достовірними, оскільки вони давали логічні та послідовні пояснення, які не протирічать один одному, не є взаємовиключними, а лише такими що доповнюють одне одного, тому піддавати їх критичній оцінці та сумніву у суду не має підстав. Крім того, вказані показання свідків в частині проживання [PERSON] в спірній квартирі до 2014 року та чинення перешкод в проживанні узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема: заявою [PERSON] від 18.03.2011 року до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб про поновлення реєстрації в квартирі [ADDRESS] (а.с.55); талоном-повідомленням та висновком СДІМ Кіровського РВ ДМУ від 12.11.2013 року, що підтверджують звернення [PERSON] до райвідділу з приводу чинення перешкод в доступі до спірної квартири, через змінені замки на дверях (а.с.57,58); квитанціями про сплату комунальних послуг за електроенергію та підключення в грудні 2013 року (а.с.61); листом Центру служб для сім'ї, дітей та молоді Кіровського районної у м.Дніпропетровську ради від 07.05.2014 року та складеного спеціалістами вказаного Центру актами соціального інспектування №37 та №502 щодо обстеження житлово-побутових умов проживання батьків [PERSON] і [PERSON] та їх підготовленості до народження дитини, з яких вбачається, що станом на дату проведення перевірки в січні та серпні 2013 року [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] (а.с.67,68-69,70-71); висновком ДІМ Кіровського РВ ДМУ від 10.07.2013 року щодо розгляду заяви [PERSON] стосовно чинення перешкод в користуванні спірною квартирою з боку [PERSON] (а.с.145); довідками КЗ «ДСШМД від 30.09.2014 року та 01.10.2014 року про виклик 22.12.2013 року та 05.03.2014 року швидкої допомоги за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Кірова,102-б/30 до громадянина [PERSON] та доставлення останнього до травмпункту лікарні (а.с.146,147). Показання свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні за клопотанням представників позивача [PERSON], а також надані останнім акти про не проживання [PERSON] в спірній квартирі від 12.11.2013 року та 15.11.2013 року не підтверджують факту добровільного залишення [PERSON] спірної квартири та не проживання в останній більше шести місяців поспіль, в зв'язку з вибуттям на постійне проживання за іншою адресою та суперечать обставинам, що зафіксовані у зазначених вище письмових доказах. Також суд вважає безпідставними посиланням позивача за первісним позовом [PERSON] про вибуття [PERSON] на постійне проживання до його бабусі по [ADDRESS]. Так, [PERSON] в судовому засіданні вказану обставину заперечував, зазначивши, що в зв'язку з тим, що бабуся була похилого віку та потребувала стороннього догляду, він здійснював такий догляд за останньою, в зв'язку з чим іноді мешкав разом з нею по [ADDRESS] Таким чином, проживання [PERSON] за вказаною адресою носила тимчасовий характер та доказів іншого позивачем [PERSON] не надано. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та зазначені вище положення ЖК України, оскільки [PERSON] свого часу у передбаченому ст.65 ЖК України порядку вселився до спірної квартири, був в ній зареєстрований та набув право користування останньою, той факт, що під час судового розгляду не підтверджено належними доказами факт добровільного залишення [PERSON] спірної квартири та не проживання в останній без поважних причин протягом більше шести місяців у певний період часу, в зв'язку з вибуттям до іншого постійного місця проживання та в свою чергу, підтверджено факт чинення останньому перешкод у вільному користуванні квартирою, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] та про задоволення зустрічного позову [PERSON] і вселення останнього в квартиру [ADDRESS] Відповідно до заяви [PERSON] в порядку повороту виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2014 року по вказаній справі у відповідності до ст.380 ЦПК України слід зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області поновити реєстрацію [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з моменту виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2014 року, тобто з 17.04.2014 року. Згідно ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved