Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 18.06.2008 було укладено кредитний договір МКМП-340, згідно якого відповідачу [PERSON] надано кредит у розмірі 25000 доларів США на термін до 13.06.2013. Відповідач в свою чергу зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за договором МКМП-340 від 18.06.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору та умов договору поруки відповідачі [PERSON] та [PERSON] свої зобов`язання не виконали, у зв`язку з чим за кредитним договором станом на 27.01.2020 за [PERSON] утворилася заборгованість в розмірі 20539,30 доларів США, яка складається з наступного: 1295,00 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 5353,38 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1,23 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 12901,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 10,28 доларів США - штраф (фіксована частина); 977,57 доларів США - штраф ( процентна складова). А тому позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість за кредитним договором МКМП-340 від 18.06.2008 у розмірі 20539,30 доларів США, що, за курсом на день подання позовної заяви 24,33 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2020, складає 499721,12 грн.; а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~подала до\~суду заяву,\~де просила\~розглянути справу\~у її\~відсутність,\~позовні вимоги\~визнає частково\~в розмірі\~тіла кредиту,\~щодо стягнення\~судових витрат\~покладається на\~розсуд суду, просила врахувати її важке матеріальне становище, яке склалося внаслідок пограбування та періоду карантину, під час якого вона не мала змоги працювати. просила врахувати її важке матеріальне становище. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, де просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає частково в розмірі тіла кредиту, щодо стягнення судових витрат покладається на розсуд суду, просила врахувати її важке матеріальне становище, оскільки у неї на утриманні троє дітей, і на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною і не має змоги виплачувати кредитну заборгованість. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: судом встановлено, що згідно кредитної угоди №МКМП-340 від 18.06.2008, договору про видачу траншу від 18.06.2008 та договору про видачу траншу від 28.08.2008,\~відповідач [PERSON] отримала строковий кредит на придбання основних фондів (нежитлового приміщення) за першим траншем у розмірі 22000 доларів США з кінцевим терміном повернення 13.06.2013, за другим траншем в розмірі 3500 доларів США з кінцевим терміном повернення 26.08.2009. Терміни повернення траншів кредиту і відсотків визначені відповідно до графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди. Даним кредитним договором передбачено нарахування відсотків за користування кредитними коштами, неустойки (пені та штрафів) за порушення відповідачем зобов`язань (а.с.11-16). Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки №МКМП-340/3 від 18.06.2008, згідно умов якого остання зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] перед позивачем по кредитному договору №МКМП-340 від 18.06.2008. Згідно п.11 даного договору встановлено позовну даність у п`ять років (а.с.17). За змістом ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно із\~статтею 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У\~статті 611 ЦК України\~зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин 1, 3\~ст. 1049 зазначеного Кодексу\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в позовній заяві просить суд стягнути заборгованість за кредитом станом на 27.01.2020 в розмірі 20539,30 доларів США, яка складається з наступного: 1295,00 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 5353,38 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1,23 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 12901,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 10,28 доларів США - штраф (фіксована частина); 977,57 доларів США - штраф ( процентна складова), згідно розрахунку заборгованості за договором (а.с.5). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та\~шостою статті 203 цього Кодексу\~(частина перша\~статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою третьою, п`ятою, шостою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей\~11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту (в даному випадку комісії), що є підставою для визнання таких положень недійсними. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 і відповідно до положень ч. 1 ст.360-7\~ЦПК України\~має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. А тому суд вважає, що вимога позову в частині стягнення заборгованості за комісією не може бути задоволена. Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс 15 і відповідно до положень ч. 1 ст.360-7\~ЦПК України\~має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Разом з тим, позивач у позовній заяві просить застосувати і пеню, і штраф як вид цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. А тому суд вважає, що вимога позову в частині стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова) не може бути задоволена. Крім того, визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню з відповідачів суд враховує, що пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її нарахування та стягнення має бути здійснене в національній валюті України в межах строку позовної давності. Вказане узгоджується з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування». У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи викладене, суд вважає, що слід застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені, та стягнути пеню за останні 12 місяців перед зверненням до суду у гривневому еквіваленті в розмірі 51487,63 гривні, за курсом НБУ на день подання позову, який зазначений позивачем в позові, а саме 24,33 грн. (розрахунок: 2116,22 доларів США х 24,33 грн.= 51487,63 грн.) (а.с.6). Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.\~\~Однак, позивач в позові підтримав курс НБУ на день подання позову в розмірі 24,33 грн., а тому суд вважає за необхідне застосовувати його при проведенні розрахунків. Відповідно до\~ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що на момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. В укладеному між сторонами кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки банку і позичальника, відповідальність сторін. Кредитний договір відповідачем [PERSON] частково виконувався, по ньому сплачувались платежі. Зазначені вище обставини, не дають суду підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору №МКМП-340 від 18.06.2008, в розмірі 6648,38 доларів США, з яких 1295,00 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 5353,38 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також 51487,63 гривні - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідачів слід стягнути на користь позивача в рівних частинах судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених вимог, що становить 3198,64 грн., а саме: по 5236,34 грн. з кожного (розрахунок 7495,82 х 213242,71 : 499721,12 = 3198,64). Решту судового збору слід залишити за позивачем. Для розрахунку заборгованості за кредитним договором в гривневому еквіваленті суд враховує курс НБУ на день подання позову, який вказано у позові, а саме 24,33 грн. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial