Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 27.07.2013 року між ним та [PERSON] в присутності свідків було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу транспортного засобу марки CHEVROLET AVEO SF 69Y , 2007 року випуск, тип- легковий седан-В, д.н.з. [NUMBER]. Відповідач продав даний ТЗ, який належав йому на підставі довіреності, за грошову суму 4800 доларів США. За умовами цього договору відповідач зобов'язався у строк до 01.12.2013 року укласти з позивачем договір купівлі-продажу даного ТЗ в нотаріальному порядку, або через довідку-рахунок. Зазначений автомобіль на момент придбання у відповідача було деформовано, а на підтвердження повноважень щодо належного володіння (керування) автомобілем, відповідач 11.09.2011 року видав позивачу відповідну довіреність. Позивач провів власним коштом ремонт даного транспортного засобу на загальну суму 12000 грн., а 02.06.2013 року, керуючи даним ТЗ позивача було зупинено інспектором ДПС та ознайомлено з постановою про арешт та розшук транспортного засобу- CHEVROLET AVEO SF 69Y, д.н.з. [NUMBER]. в зв'язку невиконаними борговими зобов'язаннями власника ТЗ [PERSON] Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконав умови договору купівлі-продажу автомобіля, не уклав цей договір купівлі-продажу ТЗ в органах нотаріату або в порядку переоформлення його по довідці-рахунку у строк до 01.12.2013 року, позивач направляв відповідачу заяву про повернення безпідставно отриманих коштів, але відповідач відмовився повертати кошти, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно одержану грошову суму в розмірі 56832 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та представник позивача, за договором, адвокат [PERSON], збільшили позовні вимоги в зв'язку із зростанням курсу гривні до долару та просили суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно одержану грошову суму в розмірі 73 248 грн. і судові витрати у справі на загальну суму 8589,80 грн., з яких 7300 грн. - витрати на правову допомогу адвоката. Відповідач та представник відповідача за довіреністю [PERSON], позов не визнали. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, жодних клопотань чи заперечень суду не направляла. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF 69Y , 2007 року випуск, тип- легковий седан-В, д.н.з. [NUMBER] за реєстровано за гр.. [PERSON]. Дане підтверджується інформаційною довідкою згідно облікових даних центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Фастів та Фастівського району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Київській області (а.с.104). Судом встановлено, що 11 вересня 2011 року відповідач [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] уповноважив позивача [PERSON], або [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися транспортним засобом марки CHEVROLET AVEO SF 69Y , 2007 року випуск, тип- легковий седан-В, д.н.з. [NUMBER]. Наведене підтверджується поясненнями сторін та копією довіреності строком до 24.05.2014 року (а.с.19). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] керував та розпоряджався зазначеним ТЗ на підставі довіреності наданої [PERSON], третьою особою у справі. Довіреність була видана з правом передоручення терміном на три роки і чинна до 24.05.2014 року (а.с.17). Встановленим є те, що 02.06.2013 року інспектор ДПС взводу №1 роти ДПС ДАІ з обслуговування стаціонарних постів при УДАІ УМВС України в Київській області у зв'язку з розшуком ВДВС Фастівського РУЮ Київської області, склав акт огляду та тимчасово затримання транспортного засобу марки CHEVROLET AVEO SF 69Y , 2007 року випуск, тип- легковий седан-В, д.н.з. [NUMBER]. Зі змісту інформаційної довідки відділу ДВС Фастівського МРУЮ, наданої на запит суду, державним виконавцем винесено постанову про проведення виконавчих дій щодо проведення опису ТЗ CHEVROLET AVEO SF 69Y, д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] На даний час зазначений автомобіль передано представнику КФ ТОВ «Укрспецторг Груп» на відповідальне зберігання. Державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні. Станом на 27.11.2014 року процедура реалізації арештованого майна, що належить [PERSON] не проводилася. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 27.07.2013 року написав розписку про продаж позивачу [PERSON] за 4800 доларів США 11 вересня 2011 року транспортного засобу марки CHEVROLET AVEO SF 69Y, д.н.з. [NUMBER] (а.с.20). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали суперечливі покази з приводу укладення договору купівлі-продажу ТЗ та періоду передачі коштів. Зокрема, свідок [PERSON] ствердив, що позивач передав [PERSON] кошти в 2012 році, коли автомобіль перебував у володінні позивача. Свідок [PERSON], суду показав, що позивач передав відповідачу кошти в сумі 4800 доларів США вже після того, як працівники ДАІ відібрали автомобіль і відповідач зобов'язався вирішити всі спірні питання та переоформити авто. А свідок [PERSON] ствердив, що кошти в сумі 4800 доларів США передавалися відповідачу в день видачі позивачу довіреності на керування та розпорядження автомобілем і від [PERSON] не вимагалося більше ніяких дій щодо переоформлення спірного ТЗ, оскільки [PERSON] міг одноособово зняти з обліку даний ТЗ та належно оформити свої права на нього, жодних перешкод для цього не було. Відповідно до листа відповідача направленого позивачу [PERSON] в грудні 2013 р., [PERSON] заперечував набуття коштів поза підставою, передбаченою законом. Крім того, [PERSON] чітко зазначає, що одержав кошти за оформлення довіреності і передачу в користування автомобіля (а.с.60). Відмовляючи в позові суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1,3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати свої повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до п.п. 2,7,8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 із змінами, передбачено ПОРЯДОК набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Згідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є - довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах; інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування; акт приймання-передачі транспортних засобів; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію транспортних засобів; договір фінансового лізингу. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відповідно до роз'яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачено вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. Відповідно до вимог зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Отже, ніяким чином не можна вважати договором купівлі-продажу транспортного засобу домовленість між [PERSON] і [PERSON], надання довіреності на експлуатацію і розпорядження автомобіля, чи складання розписки про передачу коштів. Сторони по справі не були і не є власниками зазначеного транспортного засобу, не реєстрували належним чином відповідно до вищезазначеного порядку своє право власності на ТЗ марки CHEVROLET AVEO SF 69Y. Однак, не є предметом спору по даній справі визнання права власності на транспортний засіб чи визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля. Суд з'ясовуючи характер правовідносин між сторонами, звертає увагу на правові підстави передачі коштів [PERSON] Встановленим є те, що 11.09.2011 року відповідач уповноважив позивача експлуатувати та розпоряджатися транспортним засобом марки CHEVROLET AVEO SF 69Y, надавши відповідну довіреність, посвідчену нотаріально. Також, встановленим є, що кошти були передані позивачем у вересні 2011 року при видачі зазначеної довіреності на експлуатацію і розпорядження автомобілем. Є недоведеним факт передачі коштів в будь-який інший період. Суд критично ставиться до позиції позивача щодо передачі коштів [PERSON] в липні 2013 року під час складання розписки. Оскільки дана розписка складалася вже після того, як позивач майже 2 роки експлуатував транспортний засіб, і після того, як даний ТЗ було вилучено, як майно, що перебуває під арештом. Відсутні докази того, що на момент складання сторонами довіреності 11.09.2011 року автомобіль перебував в розшуку чи під арештом. Трактування представником позивача розписки від 27.07.2013 року, складеної [PERSON] не узгоджується з встановленими по справі обставинами. Та й зміст самої розписки чітко підтверджує факт укладення домовленості і передачу коштів 11.09.2011 р., а не через два роки, і вже після вилучення автомобіля. Так, відповідач склав розписку 27.07.2013 року де підтвердив отримання 11.09.2011 року від позивача коштів, підтвердив відсутність претензій до позивача, але в даній розписці не зазначено, що [PERSON] брав на себе ще будь-які зобов'язання щодо переоформлення ТЗ. Суд критично ставиться до пояснень представника позивача та показів свідка [PERSON] про обов'язок відповідача провести будь-які дії щодо переоформлення спірного автомобіля в строк до 01.12.2013 року. Відповідач [PERSON] уповноважив саме позивача [PERSON] провести такі дії, надавши довіреність на експлуатацію та розпорядження автомобілем. Законодавцем не заборонена оплатність договору про експлуатацію майна. А отже, суд вважає, що мала місце правова підстава у відповідача для отримання коштів в замін передачі позивачу 11.09.2011 року права на експлуатацію і розпорядження автомобілем марки CHEVROLET AVEO SF 69Y та самого автомобіля. Крім того, є безпідставним посилання представника позивача у даній справі на рішення судів різних інстанцій по справах де предметом спору було визнання права власності на ТЗ чи визнання дійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів з різних підстав. Отже, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Позивачем не надано жодних безперечних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по справі не компенсуються оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed