Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер його дід [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) в реформованому АПАК «Оранта», що знаходиться на території Кропивнянської сільської ради Хорошівського району Житомирської області. Будучи єдиним спадкоємцем за законом, він фактично прийняв спадщину, так як проживав та був зареєстрований разом з спадкодавцем. Звернувшись до Черняхівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач отримав відмову, оскільки ним не було подано правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на земельну частку (пай). Позивач просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) по АПАК «Оранта» розташованого на території Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, яке належало спадкодавцю [PERSON] . Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився, в позовних вимогах просить суд справу розглянути без його участі. Представник відповідача, Новоборівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.01.1997 року Кропивнянською сільською радою Володарсько-Волинського району Житомирської області (а.сп.6). Відповідно до листів відділу у Хорошівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №97-6-0.23-346/170-19 від 06.03.2019 року та листа К-62/0-0.23-54/140-19 від 21.03.2019 року, згідно проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання державних актів на право власності на земельну ділянку громадян, із земель реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області де згідно списків громадян, що мають право на земельну частку (пай) за №63 рахується [PERSON] , розмір земельної частки (паю) на момент розпаювання становив 3,26 умовних кадастрових гектара. Сертифікат та державний акт на право власності на земельну ділянку не видавались (а.сп.11,12). Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то судом застосовуються положення Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за №00022009414 від 31.01.2019 року та копією свідоцтва про одруження від 01.08.1971 серії [NUMBER] підтверджено родинні відносини позивача з спадкодавцем [PERSON] , а отже й право позивача на спадкування, як спадкоємця за законом (а.сп. 7,10). Згідно з довідкою виконавчого комітету Новоборівської селищної ради №03/531 від 08.05.2019, на день смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в спадковому будинку за адресою: [ADDRESS] та шість місяців потому були зареєстровані: внук [PERSON] , [INFO] (а.сп.9). Постановою державного нотаріуса Черняхівської державно нотаріальної контори Житомирської області від 25.07.2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] діда [PERSON] , у зв`язку з тим, що не було подано правовстановлюючий документ на земельний пай (сертифікат) (а.сп.13). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №61823815 від 25.09.2020 в спадковому реєстрі відсутня інформація про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] . В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті свого діда [PERSON] . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на земельну частку (пай), позивач не може реалізувати своє право на спадкування після померлого [PERSON] . Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Неналежне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону, є саме визнання права власності на спірне майно за позивачем в порядку спадкування за законом. Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки позивач, який є спадкоємцем за законом, прийняв спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, має право на спадщину успадковану ним після смерті свого діда [PERSON] , у зв`язки з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved