Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом, до АТ «Просто-страхування» про стягнення страхового відшкодування, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 18\~259 грн., яка складається з суми страхового відшкодування в розмірі 16 559 грн., вартості оплати послуг за проведення експертної оцінки автомобіля в сумі 800 грн. та витрат за послуги евакуатора в розмірі 900 грн., а також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. Позивач обґрунтовує позовну заяву тим, що 06 листопада 2014 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, [PERSON] керував автомобілем ВАЗ-21124, державний реєстраційний номер [NUMBER] та рухався по вул. Дорожня в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області з боку м. Мелітополя в напрямку вул. Фрунзе в с. Костянтинівка, зі швидкістю не менше ніж 89,9 км/г, чим перевищив максимальну допустиму швидкість руху в населеному пункті. На шляху прямування [PERSON], виявивши автомобіль ЗАЗ-1102, реєстраційний номер 293-82НА, який рухався попереду нього у попутному з ним напрямку з меншою швидкістю, невірно оцінив дорожню обстановку, не переконався в безпеці перед виїздом на зустрічну смугу руху і маючи технічну можливість уникнути ДТП, почав виконувати обїзд автомобіля ЗАЗ-1102 реєстраційний номер 293-82НА на перехресті вул. Дорожня з вул. Комсомольська, виїхавши на зустрічну смугу руху, в результаті чого на вказаному перехресті здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під моїм керуванням, який виконував розворот ліворуч. Автомобіль ЗАЗ-1102, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить третій особі - [PERSON], а в моєму володінні знаходиться на підставі довіреності від 08 грудня 2010 року. В результаті ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. п. 12.4, 12.9 б), 14.6 Правил дорожнього руху України, які знаходиться в прямому причинному звязку з подією ДТП і її наслідками. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання - три роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2015 року у відношенні [PERSON] в порядку ст. 404 КПК України було змінено - виключено з вироку посилання суду на відмову в задоволенні його позову до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, вважати, що його позов залишено без розгляду. В іншій частині даний вирок залишено без змін. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «Просто-страхування». Дотримуючись вимог п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» його сестра [PERSON], оскільки він перебував у тяжкому стані, повідомила страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, подавши у встановлений законом строк заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку. Також, 12.11.2014 року працівником АТ «Просто-страхування» було складено акт огляду транспортного засобу № 1 (103367/103475). На виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для встановлення розміру матеріального збитки ним було замовлено проведення відповідного дослідження у експерта-товарознавця [PERSON] Згідно звіту спеціаліста № 118/11 з визначення матеріальної шкоди КТЗ ЗАЗ 1102 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ЗАЗ 1102 становила 16 559 грн. 00 копійок, що перевищує ринкову вартість транспортного засобу і відновлювати такий автомобіль економічно недоцільно. Вказану суму він просить стягнути з відповідача. Після набрання вироком законної сили, 29.03.2016 року він звернувся до АТ «Просто-страхування» з заявою на виплату/доплату страхового відшкодування, однак, отримав лист про відмову у виплаті страхового відшкодування через те, що заяву на виплату страхового відшкодування він подав після спливу строку, відведеного для подання такої заяви. Вважає, що така відмова є незаконною, оскільки заява про подію, яка сталася 06.11.2014 року була подана протягом трьох робочих днів, як передбачено законом, а отже страховик мав право переконатись чи є ця подія страховим випадком. Заява про відшкодування йому страхових виплат була подана ним після набрання вироком, яким встановлена вина [PERSON], законної сили. Крім того, ним, за проведення автотоварознавчого дослідження було сплачено 800 грн., за послуги евакуатора 900 грн., а також він поніс витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн., які просить стягнути з відповідача. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні зменшила позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування з 16\~559 грн. до 16\~049 грн., оскільки відповідно до вироку Мелітопольського міськрайонного суду від 07.12.2015 року, який набрав чинності 22.02.2016 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «Просто-страхування». Ліміт страхового відшкодування життя, здоровя складає сто тисяч грн., за шкоду заподіяну майну пятдесят тисяч грн., франшиза 510 грн. Тому сума страхового відшкодування за мінусом франшизи 510 грн. складає не 16 559 грн., а 16\~049 грн. Крім того, в судовому засіданні представник позивача зменшила суму, яка підлягає стягненню за надання правової допомоги позивачу, а саме замість 5\~000 грн. просить стягнути за надання правової допомоги в частині складення процесуальних документів в розмірі 2\~996,66 грн., про що надала акт про надання правової допомоги від 11.05.2016 року, а також просить стягнути вартість надання правової допомоги за участь у судовому засіданні. В теперішній час вказану суму вона розрахувати не може, оскільки їй не відомо коли саме закінчиться судове засідання. Вказану суму суд може розрахувати самостійно після закінчення судового засідання. В іншій частині наполягає на заявлених позовних вимогах, повністю підтверджує доводи позовної заяви. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Таким чином, суд вважає, що відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, згодний з законним рішенням, яке прийме суд. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем його проживання зазначеним в позовні заяві. На адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та конверт з судовою повісткою, направлені третій особі, на якому мається відмітка поштового відділення про повернення: «у звязку з закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що третя особа [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 07.12.2015 року, який набрав чинності 22.02.2016 року встановлено, що 06 листопада 2014 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, [PERSON] керував автомобілем ВАЗ-21124, державний реєстраційний номер [NUMBER] та рухався по вул. Дорожня в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, з боку м. Мелітополь в напрямку вул. Фрунзе в с. Костянтинівна, зі швидкістю не менше ніж 89,9 км/г, чим перевищив максимальну допустиму швидкість руху в населеному пункті. На шляху прямування [PERSON], виявивши автомобіль ЗАЗ-1102, реєстраційний номер 293-82НА, який рухався попереду нього у попутному з ним напрямку з меншою швидкістю, невірно оцінив дорожню обстановку, не переконався в безпеці перед виїздом на зустрічну смугу руху і маючи технічну можливість уникнути ДТП, почав виконувати обїзд автомобіля ЗАЗ-1102 реєстраційний номер 293-82НА на перехресті вул. Дорожня з вул. Комсомольська, виїхавши на зустрічну смугу руху, в результаті чого на вказаному перехресті здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-1102 реєстраційний номер 293-82НА, під керуванням [PERSON], який виконував розворот ліворуч. В результаті ДТП водій автомобіля ЗАЗ 1102, реєстраційний номер 293-82НА [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження(а.с.9-15). Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. п. 12.4, 12.9 «б», 14.6 Правил дорожнього руху України, які знаходиться в прямому причинному звязку з подією ДТП і її наслідками. Своїми діями [PERSON] вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортом засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст. 286 КК України. Вказаним вироком [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання - три роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки (а.с.9-15). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2015 року у відношенні [PERSON] в порядку ст. 404 КПК України було змінено - виключено з вироку посилання суду на відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, вважати, що позов [PERSON] залишено без розгляду. В іншій частині даний вирок було залишено без змін (а.с.16-20). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає дану справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено в судовому засіданні автомобіль марки ЗАЗ-1102, реєстраційний номер 293-82НА, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить третій особі - [PERSON] (а.с.32). На підставі довіреності від 08 грудня 2010 року [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатись належним йому автомобілем, в тому числі з правом управляти транспортним засобом (а.с.31). Судом встановлено, що позивач [PERSON], у звязку з дорожньо-транспортною пригодою отримав тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується копією вироку (а.с.9-15). У звязку з тим, що позивач [PERSON] за станом здоровя був позбавлений можливості особисто повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду, його сестра [PERSON] 10.11.2014 року повідомила АТ «Просто-страхування» про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с.21). 12 листопада 2014 року АТ «Просто-страхування» було складено акт огляду транспортного засобу № 1 (103367/103475) (а.с.22). Згідно звіту спеціаліста № 118/11 з визначення матеріальної шкоди КТЗ ЗАЗ 1102, в результаті ДТП вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ЗАЗ 1102 становила 16 559 грн. 00 копійок, що перевищує ринкову вартість транспортного засобу і відновлювати такий автомобіль економічно недоцільно (а.с.23-29). 29 березня 2016 року [PERSON] звернувся до АТ «Просто-страхування» з заявою на виплату/доплату страхового відшкодування. (а.с.29). Листом від 06.04.2016 року, направленого [PERSON] начальником розгляду звернень та скарг Управління претензійно-правового забезпечення АТ «Просто-страхування» [PERSON], позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування по справі № 103367 через те, що він подав заяву на виплату страхового відшкодування після спливу строку, відведеного для подання такої заяви (а.с.30). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 07.12.2015 року, який набрав чинності 22.02.2016 року встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «Просто-страхування». Ліміт страхового відшкодування життя, здоровя складає сто тисяч грн., за шкоду заподіяну майну пятдесят тисяч грн., франшиза 510 грн. (абз. 7, а.с.14). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Статтею 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону лише після отримання вищезазначеної заяви страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). За вимогами п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплати його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобовязаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відмова АТ «Просто-страхування» у виплаті [PERSON] страхового відшкодування не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема ЦК України та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з наступних підстав: Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально. Судом встановлено, що повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, було подане АТ «Просто-страхування» відповідно до вимог п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом трьох робочих днів, а саме 10.11.2014 року, оскільки 8 та 9 листопада 2014 року були вихідними днями. Той факт, що таке повідомлення зроблено сестрою позивача [PERSON] [PERSON] не свідчить про порушення позивачем вимог чинного законодавство про страхування, оскільки як встановлено вироком суду, [PERSON], у звязку з дорожньо-транспортною пригодою отримав тяжкі тілесні ушкодження, в звязку з чим був позбавлений можливості особисто повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Крім того, відповідний закон, не забороняє іншій особі повідомити про таку подію, якщо водій транспортного засобу з поважних причин не може виконати зазначений обовязок. Представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що та обставина, що позивач звернувся до АТ «Просто-страхування» з заявою про відшкодування страхових виплат лише 29.03.2016 року повязана з тим, що до 22.02.2016 року вирок, яким [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, не набрав законної сили. Лише 22.02.2016 року, в суді апеляційної інстанції, відбувся розгляд вказаної справи, позивач [PERSON] особисто участі в розгляді не приймав, копію ухвали апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2016 року він отримав поштою пізніше і, лише після встановлення судовим рішенням особи, винної у даній дорожньо-транспортній пригоді, ним була подана заява до АТ «Просто-страхування» на проведення виплат суми страхового відшкодування. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеного небезпеки» з урахуванням змісту статті 979\~ЦК\~України та ст. 16\~Закону України «Про страхування»\~у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Крім того, вказана правова позиція підтверджується судовою практикою Верховного Суду України, згідно якої у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку. У системному звязку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обовязок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати. Таким чином, судом встановлено, що 06.11.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, що має ознаки страхового випадку, про яку було повідомлено страховика належним чином, з того часу страховик мав право дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому, заява про відшкодування страхових сум була подана [PERSON] 29.03.2016 року, оскільки вирок Мелітопольського міськрайонного суду від 07.12.2015 року, яким встановлено особу, винну у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і визнано її винною, набрав чинності лише 22.02.2016 року. Крім того, з правових позицій вбачається, що навіть сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати. Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у проведення [PERSON] відшкодування страхових сум є незаконною. Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала майнову шкоду, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Для встановлення розміру матеріальних збитків позивачем [PERSON] було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження у експерта-товарознавця [PERSON] Згідно звіту спеціаліста № 118/11 з визначення матеріальної шкоди КТЗ ЗАЗ 1102 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ЗАЗ 1102 становила 16 559 грн. 00 копійок, що перевищує ринкову вартість транспортного засобу і відновлювати такий автомобіль економічно недоцільно(а.с.23-29). Оскільки за договором страхування, укладеного між [PERSON] та АТ «Просто-страхування» франшиза складає 510 грн., стягненню підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 16\~049 грн., яку представник позивача і просить стягнути. Вартість вказаного дослідження складає 800 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.63), а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У звязку з ДТП, винуватцем якої є [PERSON], автомобіль [PERSON] було пошкоджено, а тому для його евакуації з місця дорожньо-транспортної пригоди позивач був змушений звернутись за послугами евакуатора, за що сплатив 900,00 гривень, що підтверджується копіями акту виконаних робіт №75 та №76 від 07.11.2014 року та копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів №75 та №76 від 06 листопада 2014 року та 07 листопада 2014 року відповідно, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір мінімальної заробітної плати з травня 2016 року встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» у розмірі 1450,00 гривень. Актом про надання правової допомоги від 11 травня 2016 року визначено, що виконавцем надано, а замовником прийняті послуги згідно договору №24/16 від 11 травня 2016 року за складання процесуальних документів на суму 2\~996,66 гривень, яку також суд вважає за потрібне стягнути з відповідача. Також, відповідно до п.3 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до журналу судового засідання представник позивача адвокат [PERSON] приймала участь у судовому засіданні 12.07.2016 року з 9.00 годин до 09.50 годин, тобто протягом 50 хвилин, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума за приймання участі адвоката в судовому засіданні в розмірі 483,33 гривень (40% - 580 грн.; 00 ч.50 мин. х 580 грн.).

Outcome: approved