Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 03.07.2008р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 1400,00грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 30.04.2016р. в сумі 13517,30грн., яка\~ складається з заборгованості за кредитом 707,03грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 8928,49грн., заборгованості за пенею та комісією 3000,00грн., штраф (фіксована частина) 250,00грн., штраф (процентна складова) 631,78грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00грн.\~ \~ \~ Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення проти позову, згідно з якими позов не визнала. Також зазначила, що 03.07.2008р. вона дійсно отримала кредит на кредитну картку, частково здійснювала його погашення. Строк погашення заборгованості за кредитом настав 25.07.2009р., а за відсотками з 03.02.2009р. Саме з цього моменту банк мав право предявити до неї вимоги про стягнення заборгованості, але протягом 3-річного строку позовної давності своїм правом не скористався. На даний час строк позовної давності сплив і просить відмовити в позові з цих підстав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідачки за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами. Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~ Згідно з ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. \~ \~ \~ \~ Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~ Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд встановив, що між сторонами 03.07.2008р. було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 1000,00грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Заяви, Памятки клієнта та Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідачка, підписавши Заяву та Памятку клієнта 03.07.2008р., приєдналася до Умов надання споживчого кредиту та прийняла на себе зобовязання за вказаним кредитним договором. Згідно Заяви відповідачки від 03.07.2008р. та Памятки клієнта про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», яка також підписана відповідачкою 03.07.20108р., кредит надається шляхом встановлення кредитного ліміту 1000,00грн. на кредитну картку №4149 4373 1168 9407 зі строком дії до 05/2009. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа місяця, наступним за звітним. Відповідно до п.6.5,6.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за користування ним, по перевитрачанню кредитного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором; у випадку невиконання обовязків за Договором на вимогу Банку виконати зобовязання по поверненню кредиту. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформувала іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Відповідно до п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначений на лицевій стороні Карти (місяць і рік) карта діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії, якщо раніш не надійшла письмова заява клієнта про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до п.5.2 Правил користування платіжною картою погашення кредиту поповнення картрахунку утримувача картки здійснюється шляхом внесення коштів в готівкому чи безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Відповідно до п.5.3 Правил строки та порядок погашення по кредиту по платіжним карткам з встановленим мінімальним платежем наведені в Памятці клієнта, яка є невідємною частиною Договору. Відповідно до п.5.7 Правил користування платіжною картою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому чи у визначеній Банком частині у випадку невиконання держателем своїх боргових зобовязань та інших обовязків по даному Договору. Згідно з Довідкою від 23.06.2016р. умови укладеного кредитного договору були змінені в частині розміру кредитного ліміту. Так, 03.07.2008р. на кредитну картку відповідачки було встановлено кредитний ліміт 1000,00грн., який змінено 21.01.2011р. до 1200,00грн., 24.02.2011р. до 1400,00грн., 30.05.2011р. до 1270,00грн., 17.10.2011р. до 1000,00грн., 21.12.2011р. до 850,00грн., 04.03.2014р. до 780,00грн., 24.05.2013р. - до 740,00грн., 19.08.2015р. до 710,00грн. Згідно розрахунку заборгованість відповідачки перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 30.04.2016р. становить 13517,30грн., яка\~ складається з заборгованості за кредитом 707,03 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 8928,49грн., заборгованості за пенею та комісією 3000,00грн. Також банком нараховано штраф (фіксована частина) 250,00грн., штраф (процентна складова) 631,78грн. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих суду доказів з точки зору їх належності, допустимості, достатності, достовірності, взаємозвязку, суд приходить до висновку, що відповідачка порушила умови укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки не виконала свого зобовязання щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. При цьому, суд виходить з того, що факт укладання кредитного договору, його правомірність, отримання кредитних коштів, а також факт неналежного виконання нею свого обовязку по поверненню кредиту, в силу чого виникла заборгованість, відповідачкою не оспорюється, у звязку з чим ці обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ст.61 ЦПК України. Однак при вирішенні даної цивільної справи суд виходить з того, що під час судового розгляду відповідачка [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. За висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин із використанням платіжної картки як засобу надання/отримання кредитних коштів, викладених в постанові №6-14цс14 від 19.03.2014р., яка є обов'язковою для застосування судами в силу ст.360-7 ЦПК України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. При постановленні даного рішення суд виходить з того, що укладений між сторонами кредитний договір передбачав щомісячне погашення кредитних коштів рівними платежами і застосування кредитної картки як засобу надання/отримання кредиту. У звязку з порушенням відповідачкою свого обовязку по сплаті щомісячних платежів, позивач мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, а щодо вимог про повне повернення кредитних коштів з моменту закінчення строку дії картки. Судом встановлено, що строк дії кредитної картки, виданої Банком відповідачці на виконання умов кредитного договору, визначений по 05/2009, тобто закінчується 31.05.2009р. При цьому, ніяких доказів тому, що після закінчення вказаного строку нова картка Банком перевипускалась і позичальнику була видана нова картка із новим строком дії, позивачем суду не надано. Незважаючи на неодноразове визнання судом обовязковості явки представника позивача в судове засідання з метою зясування цих обставин у звязку з поданням відповідачкою заяви про застосування строку позовної давності, представник позивача в судове засідання не прибув, додаткових пояснень та відповідних доказів на заперечення відповідачки суду не надав. У звязку з цим суд при постановленні рішення приймає до уваги безпосередньо встановлені ним обставини та наявні у суду докази. Так, з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що станом на момент закінчення строку дії кредитної картки 31.05.2009р. кредитні кошти відповідачкою Банку повернуті не були, про що свідчить наявність заборгованості за кредитом в сумі 961,65грн. та відсотками в сумі 57,38грн. У звязку з цим Банк набув права вимагати повернення усіх кредитних коштів та нарахованих відсотків за кредитним договором від 03.07.2008р. в межах строку позовної давності 3 роки, який повинен обчислюватись з 01.06.2009р. по 01.06.2012р. В той же час судом встановлено, що відповідачка після 01.06.2009р. продовжувала користуватись кредитними коштами, здійснювала платежі на погашення кредиту та нарахованих відсотків, періодично у неї виникала заборгованість по простроченим платежам, яку вона нерегулярно, але погашала. Суд вважає, що такі дії відповідачки є свідченням визнання нею свого боргу та обовязку по поверненню кредиту і нарахованих відсотків, що відповідно до вимог ст.264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної даності. Останній платіж в межах 3-річного строку позовної давності, який обчислюється з 01.06.2009р. по 01.06.2012р., відповідачка здійснила на погашення тіла кредиту та відсотків 21.05.2012р., чим перервала строк позовної давності за вимогами про повернення кредитних коштів, у звязку з чим відповідно до ст. 264 ЦК України цей строк почав текти заново з 22.05.2012р.. Але і після цього відповідачка періодично продовжувала вносити платежі на погашення кредиту та відсотків, тобто вчиняла дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, і кожного разу, таким чином, переривала строк позовної давності. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості останній раз платіж на погашення тіла кредиту та відсотків відповідачка здійснила 24.05.2013р., після чого заборгованість за кредитом стала регулярно збільшуватись наростаючим підсумком. Суд вважає, що в даному випадку 3-річний строк позовної давності за вимогами про повернення кредиту та кредитних коштів за даною цивільною справою повинен обчислюватись з 25.05.2013р. З даним позовом банк звернувся до суду 17.05.2016р., про що свідчить штамп поштового відправлення. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний позов в частині стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків поданий позивачем з дотриманням 3-річного строку позовної давності, на застосуванні якого просить відповідачка, тому підстав для відмови в позові в цій частину суд не знаходить. Відповідні доводи відповідачки є безпідставними і спростовуються вищевикладеними обставинами. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 707,03грн. та за відсотками в сумі 8928,49грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком, який є повним, чітким, обєктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору. Суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. При цьому, суд враховує, що відповідачка розмір заборгованості не оспорювала. Вирішуючи питання про стягнення пені, суд виходить з того, щопідставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України. Факт порушення відповідачкою свого зобовязання за кредитним договором знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, умовами кредитного договору (Памятка клієнта та п.5.5.1 Правил користування платіжною картою) передбачено право банку нараховувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що банк почав нараховувати пеню з 01.10.2013р. і станом на 30.04.2016р. вона становить 3000,00грн. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Ст.266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм ст.258, 266 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З урахуванням викладеного, при вирішенні питання про розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, судом повинно бути взято до уваги розрахунок пені за один рік. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13, яка відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Беручи до уваги вищевказане, з урахуванням того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, в т.ч. пені, 17.05.2016р. (відмітка на поштовому конверті), яка виникла станом на 30.04.2016р., суд вважає, що заборгованість по пені підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в межах 1-річного строку позовної давності, а саме за період з 17.05.2015р. по 30.04.2016р. (в межах заявлених позовних вимог). Так, згідно розрахунку заборгованості за період з 01.05.2015р. по 31.05.2015р. нараховано пеню в розмірі 100,00грн.., відповідно за 1 день розмір пені становить 3,23грн. (100,00грн : 31дн.). За період з 17.05.2015р. по 31.05.2015р. (15 днів) розмір пені становить 48,45грн. (15дн х 3,23грн). З 01.06.2015р. по 30.04.2016р. банком нараховано пеню в розмірі 1100,00грн. Загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, в межах 1-річного строку позовної давності становить 1148,45грн. (48,45грн + 1100,00грн). Суд вважає, що з вимогами про стягнення пені за період до 17.05.2015р. позивач звернувся до суду поза межами 1-річного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. При вирішенні питання про стягнення штрафу суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Суд встановив, що відповідно до Памятки клієнта про умови кредитування від 03.07.2008р., яка є невідємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, за порушення строків внесення платежів, передбачених цим кредитним договором, позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 250,00грн. та 5% від суми позову. Крім того, як вже вказувалось, Памяткою клієнта та п.5.5.1 Правил користування платіжною картою, що є невідємними складовими кредитного договору, передбачено право банку нараховувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 03.07.2008р. передбачено штраф і пеню за одне й те саме порушення порушення позичальником строків внесення платежів, тому вимога позивача про їх одночасне стягнення з відповідачки свідчить про застосування подвійної відповідальності, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. За вказаних обставин підстав для стягнення штрафу (як в фіксованому, так і процентному вигляді) суд не знаходить і в цій частині позову також слід відмовити. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 707,03грн., за відсотками в сумі 8928,49грн., пеню в сумі 1148,45грн., усього 10\~783,97грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Так, судом прийнято рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 10\~783,97грн, що складає 80% заявлених вимог (10\~783,97 х 100% : 13\~517,30грн). За подання даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378,00грн. Судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам на суму 10\~783,97грн. становить 1102,40грн (1378,00грн х 80% : 100%).

Outcome: partial