Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: визнати Договір від 10 лютого 2014 року та Додаткову угоду до Договору від 10 лютого 2014 року укладену 24 лютого 2015 року, що були укладені між Компанією ANOTERMIO COMMERCIAL LTD, в особі [PERSON], та [PERSON] удаваними правочинами, без визнання цих правочинів недійсними, оскільки в дійсності 10 лютого 2014 року був укладений договір позики, а 24 лютого 2015 року було укладено додаткову угоду до цього договору позики - між [PERSON] та [PERSON]; визнати Договір від 18 грудня 2014 року та Додаткову угоду до Договору від 18 грудня 2014 року укладену 24 лютого 2015 року, що були укладені між Компанією ANOTERMIO COMMERCIAL LTD, в особі [PERSON], та [PERSON] удаваними правочинами, без визнання цих правочинів недійсними, оскільки в дійсності 18 грудня 2014 року був укладений договір позики, а 24 лютого 2015 року було укладено додаткову угоду до цього договору позики - між [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 4 858 219,24 (чотири мільйона вісімсот п'ятдесят вісім тисяч двісті дев'ятнадцять гривень та 24 коп.) гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - усі судові витрати, включаючи сплачений Позивачем судовий збір в розмірі 8810,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 06 липня 2018 року між [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Первісний кредитор), за згодою чоловіка Первісного кредитора ([PERSON]), було укладено договір про відступлення права вимоги №07/18-1 (надалі - договір №07/18-1) та договір про відступлення права вимоги №07/18-2 (надалі - договір №07/18-2), відповідно до пунктів 1.1. яких Первісний кредитор відступив, а Позивач прийняв на себе право вимоги, що належать Первісному кредиторові, і став кредитором відповідно за Договором від 10 лютого 2014 року та Договором від 18 грудня 2014 року, які були підписані Первісним кредитором, з однієї сторони, та [PERSON] (надалі - Відповідач), з іншої сторони, про що було повідомлено відповідача. За договором №07/18-1 (п.1.2.) Позивач одержав право (замість Первісного кредитора) вимагати від Відповідача належного виконання зобов'язань за Договором від 10 лютого 2014 року, включаючи отримання суми у 50.000,00 (п'ятдесят тисяч доларів США 00 центів) доларів США, а також отримання суми відсотків за договором від 10 лютого 2014 року. За договором №07/18-2 (п.1.2.) Позивач одержав право (замість Первісного кредитора) вимагати від Відповідача належного виконання зобов'язань за Договором від 18 грудня 2014 року, включаючи отримання суми у 27.000,00 (двадцять сім тисяч доларів США 00 центів) доларів США, а також отримання суми відсотків за договором від 18 грудня 2014 року. Позивач зазначає, що Договір від 10 лютого 2014 року та Договір від 18 грудня 2014 року не є інвестиційними договорами, а в дійсності між Первісним кредитором та Відповідачем мають місце (настали) відносини позики. Позивач виконав свої зобов'язання за Договором від 10 лютого 2014 року та за Договором від 18 грудня 2014 року та передав кошти Відповідачу, в той час, як Відповідач - не виконав свої зобов'язання за цими договорами та не повернув кошти Позивачу. Відповідач свого відзиву на позовну заяву до суду не надав. В своїх поясненнях на позовну заяву, третя особа зазначила, що їй нічого не відомо про укладені договори від 10 лютого 2014 року та 18 грудня 2014 року. Та нею не отримувалося ніяких коштів від [PERSON] Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа в судове засідання не з'явилася, у своїх поясненнях просила проводити розгляд справи без її участі. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. 06.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON], та за згодою її чоловіка [PERSON], було укладено договір про відступлення права вимоги №07/18-1 та договір про відступлення права вимоги №07/18-2, відповідно до пунктів 1.1. яких Первісний кредитор відступив, а Новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належать Первісному кредиторові, і став кредитором відповідно за Договором від 10 лютого 2014 року та Договором від 18 грудня 2014 року, які були підписані Первісним кредитором та [PERSON] як представника Компанії «ANOTERMIO COMMERCIAL LTD». Листами від 06.07.2018 р., [PERSON] повідомила [PERSON] про відступлення право вимоги за Договорами від 10.02.2014 р. та 18.12.2014 р. Відповідно до умов договору від 10.02.2014 року та додаткової угоди до нього від 24.02.2015 р., [PERSON] прийняла участь в якості інвестора на боці Компанії «ANOTERMIO COMMERCIAL LTD» в інтересах якої діяв [PERSON], в програмі реалізації металів. Розмір інвестиції [PERSON] складав 50 000,00 доларів США. Дохідність по результатам діяльності із розрахунку не менше 25% річних. Кінцевим терміном повернення інвестицій та відсотків є 10.08.2015 р. Відповідно до умов договору від 18.12.2014 року та додаткової угоди до нього від 24.02.2015 р., [PERSON] прийняла участь в якості інвестора на боці Компанії «ANOTERMIO COMMERCIAL LTD» в інтересах якої діяв [PERSON], в програмі реалізації металів. Розмір інвестиції [PERSON] складав 27 000,00 доларів США. Дохідність по результатам діяльності із розрахунку не менше 25% річних. Кінцевим терміном повернення інвестицій та відсотків є 10.08.2015 р. Згідно Акту звірки по договорами від 23.10.2015 р., сторони договору б/н від 10.02.2014 р. та договору б/н від 18.12.2014 р. Компанія ANOTERMIO COMMERCIAL LTD. в особі [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що борг Компанії перед інвестором станом на 01.11.2015 року складає: по договору б/н від 10.02.2014 р. - 75 000 доларів США; по договору б/н від 18.12.2014 р. - 33 750,00 доларів США, загальна сума боргу 108 750,00 доларів США. Згідно із ст. 626 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковими для виконання сторонами. В приписах ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини другої цієї статті істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач стверджує, що Договір від 10 лютого 2014 року та Договір від 18 грудня 2014 року з укладеними додатковими угодами до них від 24.02.2015 р., не є інвестиційними договорами, а в дійсності між Первісним кредитором та Відповідачем мали місце відносини з надання позики. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] послався на статтю 235 ЦК України. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Удаваний правочин завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі, тобто фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину. Дефектність прикриваючого правочину очевидна. Тобто удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин. Отже, для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та, що їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків та приховують іншу волю учасників. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Однак позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що правочини (інвестиційні договори від 10.02.2014 р., 18.12.2014 р.) вчинено з метою приховання інших правочинів (договорів позики), і що воля сторін при укладенні даних договорів, була спрямована на настання інших правових наслідків, ніж ті, що визначені умовами цього правочину, та між сторонами виникли інші права та обов'язки, однак не ті, що випливають зі змісту правочинів. Крім того, слід зазначити, що позивач не є стороною договорів від 10.02.2014 р. та 18.12.2014 р., які були укладені між Компанією ANOTERMIO COMMERCIAL LTD. в особі [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження визнання правочинів удаваними, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Компанія ANOTERMIO COMMERCIAL LTD. про визнання правочинів удаваними та стягнення коштів задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed