Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до Казенного підприємства «Кіровгеологія» про стягнення середньої заробітної плати, в обґрунтування якого вказав, що з 15. 02. 1982 року він працював в Геологорозвідувальній експедиції №37, яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Кіровгеологія». Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2014 року, з відповідача на користь позивача стягнено заборгованість по заробітній платі, а 25.04.2014 року відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження. При звільненні позивача з Геологорозвідувальної експедиції №37 його середня заробітна плата складала 3 249,50 грн. Позивач вважає, що за станом на 03.04.2015 року загальний розмір середнього заробітку за час затримки виплати відповідачем заробітної плати, складає 55 238, 61 грн. З урахуванням вказаних обставин позивач з даним позовом звернувся до суду. Позивач до суду надав заяву, відповідно до якої повідомляє про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти винесення у справі заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд ухвалив розглядати справу заочно на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З 15 лютого 1982 року до 01 листопада 2013 року позивач працював в Геологорозвідувальній експедиції №37, яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Кіровгеологія», але при звільненні, відповідач не здійснив йому повного розрахунку по заробітній платі. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2014 року, з відповідача на користь позивача стягнено заборгованість по заробітній платі, а 25.04.2014 року відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження. Загальна сума заборгованості із заробітної плати перед позивачем складає 15 527, 28 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 9/349 від 16.12.2013 року. Середньомісячна заробітна плата позивача, відповідно до наданої довідки відповідачем від 09.02.2015 року № 2/225 складає 3 249, 50 грн. Всього, загальна кількість днів прострочення у виплаті відповідачем заборгованості із заробітної плати, згідно з позовною заявою склала 357 днів. Таким чином розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача складає 55 238, 61 грн. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 цього Кодексу передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних дів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 552, 39 грн.

Outcome: approved