Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що в Кіровському районному суді м.Дніпропетровська розглядалась справа №203/4335/14-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України; [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України та за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.05.2019 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було виділено в окреме провадження, останню оголошено у розшук та кримінальне провадження зупинено. Ухвалами Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2019 року [PERSON] та [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.366 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2019 року [PERSON] та [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України, а цивільний позов Дніпровської міської ради у кримінальному провадженні залишено без розгляду. Крім того, вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.07.2019 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України. Вказаним вироком встановлено факт завдання злочинним діями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дніпровській міській ради матеріальної шкоди в сумі 260450 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 261050 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що розмір збитків є недоведеним та спростовується наявним у кримінальному провадженні висновком судової експертизи. Крім того, до вчиненого кримінального правопорушення причетна [PERSON] , вимоги до якої не заявляються. Відповідачка [PERSON] та її представник у наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи проти позовних вимог, заявлених до [PERSON] заперечували, посилаючись на те, що остання була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Тобто, в судовому порядку вона не визнавалась винною у скоєнні злочину спільно із [PERSON] , а тому не може відповідати за цивільним позовом спільно із засудженою особою. Крім того, у вироку суду відносно [PERSON] зазначено, що [PERSON] не була обізнана із злочинним умислом [PERSON] та [PERSON] на заволодіння державним майном. Тобто, вироком суду встановлено, що [PERSON] безпосередньо участі в розкраданні грошових коштів не приймала, її дії не знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками злочину, скоєного [PERSON] та [PERSON] таким чином, діями [PERSON] шкода позивачу не завдавалась. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в Кіровському районному суді м.Дніпропетровська на розгляді перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12013040000000181 відносно [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України; [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України та за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України (судова справа №203/4335/14-к). Ухвалами Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2019 року [PERSON] та [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.366 та ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, відповідно, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2019 року [PERSON] та [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України. Також вказаним ухвалами суду від 16.07.2019 року відповідно до ст.129 КПК України цивільний позов Дніпровської міської ради, заявлений у кримінальному провадженні до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди було залишено без розгляду. Крім того, вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.07.2019 року [PERSON] було затверджено мирову угоду у кримінальному провадженні №12013040000000181 про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою [PERSON] , останню визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, з призначенням [PERSON] відповідного покарання. Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Частиною 7 ст.128 КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 8 ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.ч.1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2019 року вбачається, що [PERSON] обвинувачувалась в тому, що обіймаючи посаду провідного спеціаліста-бухгалтера відділу з питань бухгалтерського обліку та звітності Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради та являючись посадовою особою місцевого самоврядування, будучі наділеною спеціальними повноваженнями службової особи, отримавши від заступника начальника управління [PERSON]. явно злочинний наказ виконати відсутні підписи від імені громадян про отримання ними матеріальної допомоги у платіжних відомостях, складених [PERSON] про виплату в жовтні 2011 року адресної грошової допомоги громадянам міста згідно розпорядження міського голови №738-р від 06.10.2011 року, не будучі обізнаною із злочинними намірами [PERSON] на заволодіння державним майном шляхом зловживання своїм службовим становищем у великих розмірах, але усвідомлюючи явно злочинний характер отриманого нею наказу, в період з 14.10.2011 року по 17.10.2011 року, знаходячись на своєму робочому місці у приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, діючи умисно, виконала в офіційних документах - 5 платіжних відомостях Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради від 17.10.2011 року, підписи від імені громадян про нібито отримання ними матеріальної допомоги. Таким чином, [PERSON] , будучи службовою особою, внесла до офіційних документів завідомо неправдиві дані про отримання громадянами матеріальної допомоги та, усвідомлюючи, що зазначені документи є підробленими, здійснила бухгалтерський облік цих платіжних відомостей як первинних касових документів, що відобразили видачу з каси Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради грошових коштів місцевого бюджету на загальну суму 196650 грн., тобто вчинила службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки. Згідно ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2019 року та вироку від 17.07.2019 року [PERSON] обвинувачувалась в тому, що обіймаючи посаду заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, та відповідно являлась службовою особою. Реалізуючи злочинний умисел на заволодіння державним майном, [PERSON] , діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою з іншою особою, та діючи всупереч інтересів служби, виходячи за межі наданих їй повноважень, приблизно наприкінці вересня 2011 року - на початку жовтня 2011 року підготувала проект розпорядження Дніпропетровського міського голови про надання матеріальної допомоги та додаток до цього розпорядження - список осіб, яким надається матеріальна допомога, до складу якого, всупереч вимогам Положення про надання адресної матеріальної допомоги окремим категоріям громадян міста, затвердженого рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради №244 від 23.02.2011 року, незаконно включила 371 осіб, звернення яких щодо надання їм адресної матеріальної допомоги до Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради не надходили, уповноваженими працівниками зазначеного управління не розглядалися та висновки по яких щодо необхідності надання та розміру грошової допомоги цим особам не надавалися. Після чого зазначений проект розпорядження був направлений до Дніпропетровської міської ради, де в порядку, встановленому Регламентом виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, був завізований уповноваженими посадовими особами міської ради, затверджений міським головою та зареєстрований за №738-р від 06.10.2011 року. Після перерахування на підставі зазначеного розпорядження Управлінню праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради грошових коштів, передбачених міським бюджетом на фінансування соціального захисту населення, та їх оприбуткуванні в касі управління, 17.10.2011 року [PERSON] , діючи за попередньою змовою з іншою особою, всупереч інтересам служби, внесла до офіційних документів - платіжних відомостей наступні завідомо неправдиві дані: порядкові номери, прізвища з ініціалами осіб, паспортні дані, а також суми до видачі у платіжні відомості, за якими необхідно було виплати в 371 особам матеріальну допомогу на загальну суму 260450 грн., які [PERSON] та інша особа затвердили своїми підписами, після чого інша особа підробила підписи від імені начальника зазначеного управління, як розпорядника бюджетними коштами з правом першого підпису на фінансових документах. Також [PERSON] та інша особа віддали злочинний наказ виконати решту підписів в зазначених платіжних відомостях своїй підлеглій провідному спеціалісту-бухгалтеру відділу з питань бухгалтерського обліку та звітності [PERSON] , яка не було обізнана із їх злочинним умислом на заволодіння державним майном у великих розмірах шляхом зловживання своїм службовим становищем, але, усвідомлюючи явно злочинний характер наказу здійснити службове підроблення, виконала в зазначених платіжних відомостях частину підписів від імені громадян про нібито отримання ними грошової допомоги. Після чого [PERSON] , виконуючи покладені на неї посадові обов`язки щодо обліку операцій, пов`язаних з рухами коштів, 17.10.2011 року здійснила бухгалтерський облік 7 платіжних відомостей як первинних касових документів та облікувала видачу з каси управління готівкових коштів на загальну суму 260450 гривень, які отримали співучасниці злочину [PERSON] та інша особа під виглядом здійснення виплат матеріальної допомоги заступником начальника управління, та якими розпорядились на власний розсуд. Таким чином, 17.10.2011 року [PERSON] та інша особа, діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно, з корисливих мотивів, заволоділи шляхом зловживання своїм службовим становищем державним майном - грошовими коштами місцевого бюджету на загальну суму 260450 грн., тобто у великих розмірах, та вчинили службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки. Відповідно до ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Суд вважає безпідставними та відхиляє заперечення відповідачки [PERSON] про те, що ухвалою суду від 16.07.2019 року вина останньої не була встановлена та, що [PERSON] не була обізнана із злочинними намірами [PERSON] на заволодіння коштами, оскільки відповідно до ухвали від 16.07.2019 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, що не є реабілітуючою підставою. При цьому, виходячи із характеру вчиненого [PERSON] кримінального правопорушення вбачається, що останньою було здійснено підробку офіційних документів - платіжних відомостей, їх бухгалтерський облік та на їх підставі в подальшому з каси управління було видано грошові кошти, якими заволоділа [PERSON] та інша особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. Таким чином, [PERSON] разом із [PERSON] , як особи, спільними діями яких було заподіяно матеріальної шкоди позивачу, у відповідності до ст.1190 ЦК України повинні нести солідарну відповідальність перед останнім. Також судом відхиляються як безпідставні та недоведені заперечення відповідачки [PERSON] та її представника про те, що заявлений до стягнення позивачем розмір матеріальної шкоди не відповідає дійсності, оскільки згідно висновку судової експертизи, що міститься в матеріалах кримінального провадження, вказаний розмір визначений в значно меншій сумі, що становить близько 16000 грн. Суд враховує, що на підтвердження вказаних заперечень відповідачкою суду не представлено відповідних доказів та не заявлялось клопотання про їх витребування. Крім того, вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська 17.07.2019 року, який набрав законної сили, було встановлено факт заволодіння [PERSON] внаслідок вчинення кримінальних правопорушень коштами в сумі 260450 грн. Крім того, судом відхиляються за безпідставністю заперечення відповідачки [PERSON] про те, що в завданні матеріальної шкоди винна і інша особа [PERSON] , якій також було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України та обвинувальний акт відносно якої направлено до суду, оскільки це не звільняє відповідачку від обов`язку відшкодувати в повному обсязі завдану позивачу спільними злочинним діями матеріальну шкоду. Також суд враховує, що ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.05.2019 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було виділено в окреме провадження, останню оголошено в розшук та кримінальне провадження до її розшуку зупинено. Таким чином, на теперішній час вина [PERSON] у визначеному законом порядку не встановлена. Згідно прохальної частини позову, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку завдану матеріальну шкоду в сумі 261050 грн. Проте, по тексту позовної заяви посилався на завдання шкоди в сумі 260450 грн., розмір якої встановлено і вироком суду від 17.07.2019 року. Окрім цього, суд приймає до уваги, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , що полягали в підробці та подальшому здійсненні бухгалтерського обліку 5 платіжних відомостей, [PERSON] у співучасті з іншою особою заволоділи грошовими коштами місцевого бюджету на загальну суму 196650 грн., рештою коштів в сумі 63800 грн. [PERSON] та інша особа заволоділи внаслідок їх спільних злочинних дій. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 260450 грн., з яких 196650 грн. стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а решту коштів в сумі 63800 грн. стягнути з відповідачки [PERSON] . Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору в силу п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог, слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 983 грн. 25 коп. та з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1621 грн. 25 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial