Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02.06.1968 року. Перебуваючи у шлюбі, ними у 1969 році побудований будинок №20 по вул. Центральна в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області та належав обом на праві спільної власності. 29 жовтня 2008 року у віці 60 років [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги є: донька [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON], [INFO], які прийняли спадщину, а також чоловік [PERSON] [INFO], який відмовився від прийняття спадщини. Отже спадкоємці які прийняли спадщину успадкували по 1/6 частці вказаного домоволодіння яка належала спадкодавцю. 19 серпня 2013 року у віці 71 року помер батько позивача [PERSON]. За життя, спадкодавець 23.02.2009 року склав заповіт, яким заповів на випадок своєї смерті все своє майно на користь позивача. В свою чергу позивач прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини а отже успадкував ? частку вищенаведеного домоволодіння, яка належала спадкодавцю. Інших осіб, які б прийняли спадщину та які б мали обовязку частку у спадщині немає. Нотаріусами було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на частку у спадковому житловому будинку, та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на частку у спадковому житловому будинку мотивуючи ненаданням правовстановлюючих документів необхідних для вчинення нотаріальних дій. Просив визнати за ним право приватної власності на 1/6 частку житлового будинку №20 по вул. Центральна в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області в порядку спадкування за законом після смерті матері та на 3/6 часток вказаного спадкового майна за заповітом після смерті батька. Представник позивача у судовому засіданні дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона не знала про оформлення її братом [PERSON] права на частку у спадщині після смерті батька. Після смерті їхньої матері всі спадкоємці прийняли по 1/3 частки спадкового житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, на призначенні судові засідання не зявилась з невідомих для суду причин та не повідомила про причини неявки, у звязку з чим справа була розглянута у її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 29 жовтня 2008 року у віці 60 років померла [PERSON] (а.с.13). Як вбачається з довідки Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №540 від 27.03.2018 року, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [INFO]. До складу її спадкового майна входить набуте спільно з чоловіком майно, яке складається з житлового будинку з господарським спорудами розташованого в с. Молниця по вул. Центральна, 20 Герцаївського району Чернівецької області (а.с.15). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №55/2009 заведеної відносно спадкового майна [PERSON] встановлено, що остання заповіту не складала, у звязку з чим спадкування проводиться з законом. Спадкоємцями першої черги за законом являються: донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом термін, а також чоловік [PERSON], [INFO], який відмовився від прийняття спадщини. 19 серпня 2013 року у віці 71 року помер [PERSON] (а.с.18). З матеріалів спадкової справи №88/2017 заведеної відносно спадкового майна останнього встановлено, що спадкодавець постійно проживав та був зареєстрований в [INFO] по день смерті. На час відкриття спадщини з ним проживали у домоволодінні та були зареєстровані: син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] За життя, [PERSON] склав заповіт від 23.02.2009 року, яким заповів на користь позивача [PERSON] все своє майно. На час відкриття спадщини заповіт не змінений та не скасований. Так як позивач прийняв спадщину, спадкування проводитися за заповітом. Осіб які б мали право на обовязкову частку у спадщині спадкодавця [PERSON] немає. Постановою державного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу [PERSON] №36/02-31 від 01.03.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 20 по вул. Центральній Герцаївського району Чернівецької області (а.с.17). Постановою приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу [PERSON] №408/02-31 від 22.11.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 20 по вул. Центральній Герцаївського району Чернівецької області (а.с.23). Як вбачається з витягів з погосподарських книг виконавчого комітету Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької станом на 2006-2010 роки,1991-1995 роки особовий рахунок №444, станом на 2011-2015 роки головою домогосподарства в с. Молниця по вул. Центральна №20 Герцаївського району Чернівецької області записаний спадкодавець [PERSON]. Будинок побудований 1969 року на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га та відносився до суспільної групи робочих дворів. Суспільна група двору станом на 1991 рік рахується як робочий двір. Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~\~від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. Відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів. Водночас відсутність реєстрації будинку на спадкодавця є перешкодою для оформлення позивачем права власності на спадкове майно. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. На час завершення будівництва спадкодавцем житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього\~Указу постановою\~Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від\~04.10.1991\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт належності наведеного житлового будинку саме йому. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що останній за життя у встановленому законом порядку набув право власності на спірний житловий будинок. Згідно ст. 125 Кодекс законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 р. який діяв на момент побудови домоволодіння №8 по вул. Миру в с. Годинівка Герцаївського району Чернівецької області, та укладення шлюбу між спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] майно, придбане подружжям спільною працею в період зареєстрованого шлюбу вважається таким, що належить обом із подружжя на правах спільної власності в рівних частках (ст.61-65 ЦК УРСР). Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім'ю від 20.06.1969 року, який діяв в період проживання останніх у шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Як вбачається свідоцтва про шлюб серії ЧЭ №390625 від 02.06.1968 року, шлюб між спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] укладений 02.06.1968 року. Оскільки вищезазначений житловий будинок що входить до складу спадкового майно побудований в період проживання останніх у зареєстрованому шлюбі, суд дійшов висновку, що він належав обом на праві спільної сумісної власності, по ? частці. Так як діти спадкодавця [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом після смерті матері [PERSON], останні успадкували по 1/6 частці вказаного житлового будинку, яка їй належала. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], він вважається таким, що успадкував ? (3/6) частки житлового будинку. Після завершення будівництва спірного будинку внаслідок прийняття змін до порядку оформлення права власності на житлові будинки документом, відповідно до вимог законодавства, документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. 13.10.2017 року був складений технічний паспорт на будинок ФОП [PERSON], що засвідчує засвічує його відповідність вимогам надійності і можливостям його безпечної експлуатації. За даними технічного паспорту, домоволодіння №20 по вул. Центральна в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 77,60 кв.м., у тому числі житловою площею 43,00 кв.м., та господарських будівель та споруд: літньої кухні літ.«Б», площею 57,50 кв.м., сараю літ. «В», площею 5,20 кв.м., сараю літ.«Г», площею 21,20 кв.м., криниці №1, огорожі №№ 2, 3, 4. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Оскільки спадкодавці за життя у встановленому законом порядку набули право власності на спадковий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, однак не зареєструвала у встановленому законом порядку правовстановлюючі документи до часу відкриття спадщини, а позивач в свою чергу прийняв спадщину, однак не може оформити успадковані частки у спадковому майні через відсутність відповідних правовстановлюючих документів необхідних для вчинення нотаріальних дій, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved