Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом, в якому просить визнати відповідача, [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Зарічна, буд. 7, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області, та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. В обрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником будинку №7 по вул.Зарічній, с.Новорозсош Новопсковського району Луганської області, що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченим 12.07.2002 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори. За даною адресою крім нього зареєстрована відповідач його колишня дружина [PERSON], шлюб з якою розірвано за рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 19.02.2016. Відповідач фактично не проживає за зазначеною адресою з січня 2012 року, її речей в будинку немає, сторони між собою не спілкуються. Відповідач добровільно знятися з місця реєстрації не бажає. У зв'язку з цим він не може скористатися пільгами, передбаченими законом, та отримати субсидію на комунальні послуги, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівліпродажу від 12.07.2002, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №819, позивач, [PERSON], придбав у [PERSON] житловий будинок з господарчо побутовими та допоміжними спорудами, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Новорозсош, вул. Зарічна, буд.7 (а.с.8). Як вбачається з акту підтвердження проживання, виданого Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області №83 від 12.12.2016, за адресою: вул.Зарічна, буд.7, с.Новорозсош Новопсковського району Луганської області, [PERSON] не проживає з 2012 року (а.с.9). Згідно довідки Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області №1777 від 09.12.2016 разом з [PERSON] за вищезазначеною адресою зареєстровані та проживають його син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] зареєстрована, але не проживає (а.с.10). Як вбачається із заочного рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 19.02.2016 шлюб між сторонами було розірвано, спір про майно подружжя відсутній (а.с.11). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, [PERSON], по теперішній час зареєстрована в житловому будинку за адресою: вул. Зарічна, буд.7, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області, але за даною адресою не проживає з 2012 року, тобто понад шість місяців. ЇЇ фактичне місце проживання невідоме. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, відповідач не проживає за адресою: [INFO], та була відсутня за даною адресою на час розгляду справи понад 6 місяців, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надала, суд вважає відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем доведено факт непроживання відповідача за адресою: вул.Зарічна, буд.7, с.Новорозсош Новопсковського району Луганської області, протягом 6 місяців, натомість відповідачем цей факт не спростовано. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, який просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул.Зарічна, буд.7, с.Новорозсош Новопсковського району Луганської області, та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved