Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить: стягнути з Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на його користь кошти (враховуючи відсотки за шість місяців) в сумі 39275,81 грн. та 5000 грн. морального збитку. В обґрунтування позову зазначив, що 13.11.2014 між ним та ПАТ «ІМЕКСБАНК», в особі відділення №304 в м. Кіровограді, укладено договір № 1010018794 про строковий банківський вклад. На виконання умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 33407,00 грн. строком на 1 місяць, в свою чергу відповідач зобов'язувався повернути позивачу суму вкладу 12.12.2014 з виплатою відсотків. 15.12.2014 позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу та виплатою нарахованих відсотків за вказаним договором на, що отримав усну відмову і йому було повідомлено, що повернення вкладу та виплату відсотків по вкладу обмежено, а саме - 250 грн. на місяць. 16.12.2014 позивач звернувся до відповідача з листом - вимогою про повернення коштів та нарахованих відсотків в повному обсязі, однак листом від 13.01.2015 йому було відмовлено. У зв'язку з викладеними позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом для захисту свої прав. Позивач в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті справи, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Від нього надійшло заперечення на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги визнають частково, а саме: в частині стягнення суми вкладу в розмірі 36407,00 грн. та нарахованих процентів в сумі 127,91 грн.. Щодо стягнення процентів в сумі 2740,90 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. не визнають, та просять відмовити в цій частині (а.с. 20-22). Суд заслухавши позивач та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13 листопада 2014 року між [PERSON] та ПАТ «ІМЕСБАНК», в особі начальника відділення № 304 АТ «ІМЕСБАНК» у м. Кіровограді Суржика А.В., що діяв на підставі довіреності № 020914/3 від 02.09.2014, укладено договір № 1010018794 банківського вкладу у гривні України «Ексклюз1м18» (а.с.4). Відповідно до п.1.1 цього договору банк приймає кошти вкладника в сумі 33407,00 грн. строком на 29 днів, на депозитний рахунок № [NUMBER]//[NUMBER], зі сплатою 18,00 відсотків річних. Поповнення вкладу можливе протягом всього строку дії договору. Мінімальна сума вкладу та мінімальна сума поповнення вкладу 1000,00 грн., дата зарахування коштів на рахунок 13 листопада 2014 року, дата повернення коштів 12 грудня 2014 року. Позивачем повністю виконані взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору та внесено в касу банку вказану суму коштів. Між сторонами існували договірні відносини, при цьому взаємні зобов'язання сторін були прямо визначені положеннями договору № 1010018794 банківського вкладу, п. 2.4.3 якого передбачає обов'язок банку по закінченню терміну дії договору перерахувати нараховані відсотки станом на передостанній день дії договору на поточний рахунок вкладника [NUMBER]/[NUMBER], відкритий в АТ «ІМЕКСБАНК», МФО 328384, код ЄДРПОУ 20971504, у день його закінчення. Згідно із копією виписки з лицевого рахунку за період з 12 грудня 2014 року по 15 січня 2015 року сума коштів, які підлягають до сплати складає 36535,64 грн. (а.с.7). У зв'язку із закінченням терміну дії вищезазначеного договору, позивач звернувся до банку про повернення коштів, що підтверджується копією заяви від 16.12.2014 (а.с.5). Але банком умови договору не виконано, а направлено позивачу лист за вих. № 20 від 13.01.2015, в якому зазначено, що після закінчення строку договору банківського вкладу, відділення банку №304 у м. Кіровограді перерахувало депозит на поточний рахунок клієнта, з якого, як зазначалось, позивач має можливість отримати власні грошові кошти. Разом з тим, цим же листом, відповідач з посиланням на Постанову НБУ № 758 від 01.12.2014 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», згідно з якою були запроваджені певні заходи щодо діяльності банків та фінансових установ, в тому числі певні обмеження щодо операцій з готівковими коштами, повідомив позивачу про відсутність можливості вирішити проблеми з готівкою та про те, що банком приймаються усі можливі заходи для вирішення цього питання, зокрема, здійснюється придбання готівкових коштів на ринку та залучаються готівкові надходження з інших джерел (а.с.6). Таким чином, в частині задоволення заяви позивача від 16.12.2014 було відмовлено. За загальними умовами виконання зобов'язань, які передбачені ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частинами 1, 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Вказане кореспондується і п. 3.3 Постанови НБУ від 03.12.2003 року № 516 «Про затвердження положення про порядок здійснення банками України вкладних депозитних операцій з юридичними і фізичними особами», якою визначено, що банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми вкладу та нарахованих відсотків (станом на 12.12.2014) в розмірі 36535,64 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Однак як вбачається з заперечення відповідача та умов договору банківського вкладу, пунктом 2.4.4 передбачено, що банк зобов'язується повернути вкладнику суму депозиту з нарахованими відсотками після закінчення терміну дії договору, на першу вимогу вкладника готівкою або в безготівковій формі за заявою вкладника, шляхом перерахування на поточний або інший депозитний рахунок, вказаний вкладником. А тому, після закінчення терміну дії договору банківського вкладу в зв'язку з відсутністю банком можливості повернути вклад готівкою та нараховані відсотки за заявою вкладника були перераховані на поточний рахунок [NUMBER] відкритий в АТ «ІМЕКСБАНК» на ім'я [PERSON] згідно із договором банківського рахунку (в національній валюті) №1010016368 від 02 квітня 2014 року(а.с. 25-26). Згідно із вказаним договором банківського рахунку банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER]//[NUMBER] та обслуговує його відповідно до типових тарифів на банківські послуги АТ «ІМЕКСБАНК». В п. 1.2.1 вказаних тарифів зазначено, що плата банком за залишками коштів на рахунках клієнтів складає - 0%. Відповідно до виписки з лицевого рахунку за період з 12 грудня 2014 року по 06 березня 2015 року, відкритого банком на ім`я позивача, сума коштів позивача, які підлягають до сплати відповідачем складає 36535,64 грн. (а.с. 23). Згідно із статтею 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку або договором. Проценти передбачені частиною першої цієї статті сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Враховуючи, що укладений між позивачем та відповідачем договір банківського рахунку та тарифи банку не передбачають сплату банком процентів за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, вимога позивача про стягнення нарахованих в період після закінчення терміну дії договору вкладу процентів не підлягає задоволенню. Згідно зі ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Як уже було зазначено, між сторонами існували договірні правовідносини, які врегульовані параграфом 3 главою 71 ЦК України, норми якої не передбачають такого виду відповідальності банку як відшкодування моральної шкоди, не передбачає такої відповідальності банку й договір строкового банківського вкладу (депозиту) від 13 листопада 2014 року №1010018794, укладений між сторонами. Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що відшкодуванню підлягає лише моральна шкода, завдана небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством (п.5 ч.1 ст.4 Закону). За таких обставин, підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме - судовий збір в сумі 365, 35 грн.. На підставі ст.ст. 23, 525, 526, 611, 1058, 1060, 1061,1070 ЦК України,

Outcome: partial