Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05.02.2014 року в задоволені позову [PERSON] Радувича до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, захист прав споживачів відмовлено. 14.02.2014 року позивач подав апеляційну скаргу на вказане вище рішення суду. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 26.02.2014 року справу за позовом [PERSON] Радувича до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, захист прав споживачів повернуто до Першотравневого районного суду м. Чернівці для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про розподіл судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист його прав як споживача. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Як вбачається з рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.02.2014 року, судом відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] зокрема з тих підстав, що позивачем не доведено факту існування між ним та відповідачем договірних відносин в забезпечення яких було укладено договір завдатку, так само як і не доведено факту укладення договору завдатку саме з відповідачем, оскільки наявна в матеріалах справи накладна не містить відомостей щодо сторін договору, а також в забезпечення якого зобовязання було сплачено завдаток в сумі 350 грн., окрім того, в судовому засіданні також не встановлено наявності будь-яких неправомірних дій з боку відповідача по відношенню до позивача в частині виконання будь-яких зобовязань, оскільки відсутні докази існування таких зобовязань. Таким чином, позивачем не було доведено факту відсутні наявність підстав вважати про наявність договору про надання послуг або іншого усного чи письмового правочину, укладеного ним як споживачем, у звязку з чим відсутні підстави для звільнення останнього від сплати судового збору. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що судові витрати по справі, підлягають стягненню з позивача на користь держави. Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру на момент звернення позивача з позовом до суду ставка судового збору становила 229,40 грн. Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Позивач в судовому засіданні вказав, що судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки відповідач порушив його права та повинен нести відповідальність за те, що він змушений був звертатись з позовом до суду. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 220 ЦПК України його присутність при вирішенні питання щодо ухвалення додаткового рішення не є обовязковою. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі та стягнення з позивача в дохід держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved