Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за розпискою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.12.2014 року відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти у сумі 22 000, 00 дол. США строком до 20.12.2015 року. На підтвердження цього відповідачем написано розписку. Оскільки відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконано, позивач звернувся до суд і просив стягнути заборгованість за розпискою від 03.12.2014 року у розмірі 564 476,00 грн., інфляційні витрати за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року у розмірі 53 060,74грн., 3% річних від простроченої суми за період з 21.12.2015 року по 23.11.2016 року в розмірі 15 681,61 грн., а всього просив стягнути 633 218, 35 грн. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши письмові докази приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.12.2014 між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідача отримав від позивача грошові кошти в розмірі 22 000,00 доларів США строком до 20.12.2015 року включно. Факт отримання коштів підтверджується розпискою, яка складена відповідачем власноруч від 03.12.2014 року. З метою врегулювання спірних відносин в досудовому порядку, позивачем було неодноразово пред'явлено вимогу про повернення позики, вказана вимога про повернення позики була проігнорована відповідачем, заборгованість не сплачено. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем сума заборгованості складає: 564 476,00 грн., інфляційні витрати за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року у розмірі 53 060,74грн., 3% річних від простроченої суми за період з 21.12.2015 року по 23.11.2016 року в розмірі 15 681,61 грн. , а всього просив стягнути 633 218, 35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 8838 від 30.06.2017 року рукописний текст розписки від імені [PERSON] від 03.12.2014 року виконано [PERSON] Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Висновок експерта у справі не спростовує доказів того, що відповідачем було отримано у позивача кошти у сумі 22 000, 00 дол. США. Надаючи оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач зобов'язання за договором позики від 03.12.2014 року не виконав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню заявлена позивачем сума. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору понесена позивачем у розмірі 6 342,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved