Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 25.05.2020, відносно нього, поліцейським роти №2 батальйону УПП у Волинській області Комарук Ю.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАМ №2583105. Даною постановою, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2020 постанова ЕАМ №2583105 від 25.05.2021 скасована, а провадження у справі закрито. Вказане судове рішення постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 залишено без змін. Позивач, зазначає, що поліцейська, винесла скасовану постанову в умовах конфлікту інтересів, діючи незаконно. Під час розгляду справи про порушення ним Правил дорожнього руху України, висловила безпідставну вимогу щодо проходження освідування без жодних на те зовнішніх ознак, в подальшому відмовила йому у складані протоколу затримання, всупереч тому, що останній змушений був тривалий час, попри своєї волі, залишатися біля поліцейської. Внаслідок таких дій, по приїзду на освідування до закладу охорони здоров`я, у нього підвищився артеріальний тиск, погіршилося самопочуття та розболілася голова, внаслідок неправомірних та незаконних дій працівника поліції. [PERSON] , вказує на те, що через зазначені обставини, пережив тяжкий та тривалий емоційний зрив та психоемоційні переживання. Окрім цього, в нього порушився сон та з`явилася дратівливість, увесь тиждень після пережитого, позивач перебував у збудженому психоемоційному стані, що негативно відобразилося на його здоров`ї. Наведені вище, дії поліцейської, позивач, вважає неправомірними та незаконними, які виразилися у винесенні постанови, проведенні освідування, а також супроводжувалися зверхньою та свавільною поведінкою останньої, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 50\~000 грн. Вказану суму, позивач, просить суд, стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь. Ухвалою судді від 14.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Від відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив. З відзиву випливає, що відповідач позовних вимог не визнає. Зазначає, що позивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій працівників поліції, оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2020 у справі № 161/8665/20, не було визнано дій посадових осіб Національної поліції протиправними чи незаконними, а лише скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Сам факт скасування постанови не може бути доказом заподіяння шкоди та не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру, просить суд, відмовити у задоволенні позову. Від відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив, в якому, представник відповідача просить суд у задоволені позову відмовити. Зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, яка настала, а розмір моральної шкоди, яку визначив позивач у сумі 50 000 грн. є необґрунтованим. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві Представники відповідачів, кожен зокрема, заперечили щодо задоволення позову, просили у його задоволені відмовити з викладених у відзивах підстав. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2020 в справі № 161/8665/20 випливає, що 25.05.2020 поліцейським роти №2 батальйону УПП у Волинській області Комарук Ю.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАМ №2583105 щодо [PERSON] у зв`язку з тим, що водій о 00 год. 39 хв. 25.05.2020 у м. Луцьк по вул. Набережна, в районі будинку № 1, керуючи транспортним засобом марки «Audi A6» д.н.з. [NUMBER] , перетнув суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1 та не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «рух прямо», що кваліфіковано за ч.1 ст.122 КУпАП. Вказаним рішенням дану постанову скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Скасовуючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАМ №2583105 відносно позивача, суд встановив, що належних доказів вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не надано, а сама постанова, відеозаписи з нагрудної камери та рапорт, наявні у матеріалах справи, не містять фіксації інкримінованого правопорушення, а відтак не можуть вважатися належними та допустимими доказами. Статею 56 Конституції України гарантовано прав кожному на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою\~статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за\~завдану шкоду саме на державу. Статтями\~2,\~4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що в наведених у\~статті цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Судом встановлено, що позивач не був засуджений, не притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього не застосовувався запобіжний захід, він не затримувався та на нього не накладалось адміністративне стягнення у виді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її\~\~результатом - моральною шкодою. Згідно пункту 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~р.\~№ 4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/9789/17, вказано, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Як встановлено судом, позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між закриттям\~справи про адміністративне правопорушення, а також протиправними діями поліцейського Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та довготривалим психоемоційним станом позивача, що негативно відобразився на його здоров`ї. Позивачем не надано суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, а також не надано доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків із оточуючими, погіршення стану здоров`я у зв`язку із подіями. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. Суд, погоджується із позивачем в частині того, що останній пережив неприємні емоції, внаслідок винесення відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відтак, скасування такої постанови є справедливою та достатньою сатисфакцією з відновлення прав позивача. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed