Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та пояснили, що між позивачем та відповідачем було оформлено правовідносини представництва та співробітництва з метою відчуження належної відповідачці частини квартири [ADDRESS], в наслідок чого відповідачка дала позивачу розписку від 06.06.2012 року про отримання від останнього грошових коштів в розмірі 25 000 доларів США . На підтвердження вказаних повноважень, окрім розписки, відповідач видала позивачу довіреність від 06.06.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]. 12.06.2012 року позивачу стало відомо, що співвласник вищезгаданої квартири № 137 невідомий. Вказана обставина потягла за собою неможливість позивачу письмово повідомити співвласника квартири про переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності , що призвело до неможливості позивачу укласти в якості представника нотаріальний договір купівлі-продажу зазначеної квартири з потенціальним покупцем. Крім того, зміст довіреності не враховує змін законодавства України щодо реєстрації прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що перед отриманням грошей від нього та видання йому довіреності відповідачка не переконалася у відсутності перешкод для здійснення позивачем повноважень представника і отримала від позивача грошові кошти безпідставно. Позивач та його представник просили суд стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти в розмірі 291 166,40 грн. та 3 % річних з цієї суми за користування чужими грошовими коштами в сумі 16 919,55 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 080,86 грн. Відповідачка у судове засідання не з*явилася, належним чином попереджалася про місце та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. За згодою позивача суд розглядає справу в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача, його представника , вивчивши матеріали справи, суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 57-64 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін, які повинні довести ті обставини на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обгрунтовуючи свої позові вимоги що до стягнення грошової суми, позивач посилався на ст.ст. 204 , 638 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Матеріали справи містять розписку ( а.с. 5) згідно якої 06.06.2012 року [PERSON] продала по генеральній довіреності [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS]. Гроші в кількості 25000 доларів США фактично отримала. 06.06.2012 року [PERSON] дала довіреність [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстр. № 1572 за змістом якої вона уповноважує його бути її представником з усіх питань щодо підготовки та продажу квартири [ADDRESS] ( а.с. 6) Самі ці докази , на думку позивача та його представника, свідчать про те, що відповідачка по справі продала позивачу вищезазначену квартиру та отримала за здійснення цієї угоди грошові кошти в сумі 25 000 доларів США. Але суд не може прийняти таки посилання позивача та його представника . З положень ст. 203 ЦК України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму , що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках встановлених законом або домовленістю сторін - ч.1 ст. 209 ЦК України. Частиною 1 ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири ) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона ( представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою інший особі для представництва перед третіми особами. ( ч. 3 ст. 244 ЦК України) Форма довіреності повинна відповідати формі, в який відповідно до закону має вчинятися правочин ( ч.1 ст. 245 ЦК України) З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність укладеного та належним чином посвідченого договору купівлі - продажу квартири між сторонами. Не може суд і розглядати надану позивачем розписку, як боргову виходячи з того, що зі змістом цієї розписки відповідачка не зобов'язується повернути одержані від позивача гроші. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачу та його представнику у судовому засіданні були роз*яснені права позивача , передбачені ч. 2 ст. 31 ЦПК України , про можливість зміни предмету та підстави позову до початку розгляду справи по суті, але позивач таким правом не скористався.

Outcome: dismissed