Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, змінивши в подальшому позовні вимоги (10.12.2018 року), в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та стягнути судові витрати з відповідачів. В обґрунтування змінених позовних вимог зазначив, що предметом спору є двохкімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка на праві особистої приватної власності належить йому. З 1993 року в даній квартирі мешкав та був зареєстрований його син [PERSON] . У 2001 році син уклав шлюб із [PERSON] та в них народилась донька [PERSON] і вони стали проживати в квартирі позивача. Без його згоди у 2004 році син зареєстрував в його квартирі дружину та дочку. Відповідачі понад рік не проживають у спірній квартирі, комунальні платежі не сплачують, не несуть інших витрат, чим порушують його права як власника житла. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримавши пред`явлені вимоги частково, а саме в частині визнання такими що втратили право користування житловим приміщенням [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] , надав письмову заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подавали. Вся поштова кореспонденція повертається у звязку із закінченням термінів зберігання. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Саксаганської районної ради надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, при ухваленні рішення поклалась на розсуд суду. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної ради, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надала заяву в якій просить розглядати цивільну справи без їх представника, у звязку із досягнення [PERSON] повноліття. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 01.12.2004 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Саксаганської районної ради № 341 від 15.09.2004 р. позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (Т.1 а.с. 5 копія свідоцтва). Згідно з відомостей відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради від 30.11.2018 року за №01.16-13/3/707, 01.16-13/3/708, 01.16-13/3/705 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані з 21.10.1993 року [PERSON] , з 12.11.2004 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] (Т.2 а.с. 5-7). Крім того, у вказаній квартирі згідно довідки з місця проживання підприємства житлово-комунального господарства житлово-будівельного кооперативу «Рассвет-40» № 69 від 19.07.2007 року у квартирі [ADDRESS] проживає сім`я у складі трьох чоловік: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно з довідки ЖБК «Рассвет» станом на 14.01.2016 у квартирі проживають [PERSON] та [PERSON] (Т.1 а.с. 57). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.06.2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Т.1 а.с.137). Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК УРСР\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Позивач вказує, що згоду на реєстрацію [PERSON] та [PERSON] в належній йому квартирі не надавав, а лише не заперечувава щодо реєстрації там його сина відповідача [PERSON] . Ці доводи позивача не спростовані відповідачами. Отже першочерговим в аналізі норм, щодо користування житлом власника членами сім`ї є факт постійного проживання з власником майном, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). У пункті 38 постанови Великої\~Палати\~Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Відповідно до частини першої\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.\~\~\~\~ Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки більше року вони не проживають без поважних причин у належній позивачу квартирі.\~ У зв`язку із чим, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права володіння та користування належною йому на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними. У зв`язку із вище викладеним уточнені позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання такими, що втратили право користування [PERSON] та [PERSON] підлягають до часткового задоволенню. У позовних вимогах щодо відповідача [PERSON] належить відмовити, оскільки вони не підтримані представником позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів у рівних частинах з кожного по 275,60 грн. на користь [PERSON] в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (Т.1 а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial