Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі в цій квартирі зареєстрована, але з липня 2017 року не проживає фактично. Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача, яка без поважних причин фактично не мешкає в даній квартирі. Позивач вказує, що реєстрація відповідачки перешкоджає у здійсненні ним своїх прав розпорядження даним нерухомим майном. Відповідачка не несе витрати на утримання квартири, тому він змушений нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг, які розраховуються з урахуванням зареєстрованих в квартирі осіб. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2020 р. відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено її розгляд у загального позовному провадженні, сторонам та третій особі встановлений строк для надання заяв по суті справи. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали даний позов та просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, підтвердила, що вона не мешкає у вищезазначеному приміщенні з 2017 р., поважних причин свого не проживання за місцем реєстрації не навела. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань про відкладення слухання справи суду не надано. Вислухавши позивача та його представника, відповідачку, дослідивши матеріали справи, та інші докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2000 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 5565. Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2019 р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволений, шлюб укладений 10.12.2005 р. між відповідачкою та [PERSON] (сином позивача) розірваний. Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за адресою: [ADDRESS] , відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 26.01.2006 року по теперішній час. В 2017 р. відповідачка, з власної волі, зі своєю неповнолітньою дитиною виїхали, з вищезазначеної квартири, та стали мешкати в найманому житлі за іншою адресою. Після припинення шлюбних відносин між відповідачкою та сином позивача, вона не повернулась мешкати за місцем реєстрації у спірну квартиру, в подальшому не намагалась вселитись в цю квартиру. Після виїзду зі спірної квартири, відповідач не брала участь в оплаті комунальних послуг по цій квартирі, коштів на її утримання не несла. Наразі відповідачка з неповнолітньою дитиною продовжує мешкати в найманому житлі за іншою адресою. Дані обставини визнані сторонами по справі, тому доказуванню не підлягають. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищезазначене, оцінивши вищезазначені докази, суд дійшов висновку, що у відповідачки, як у члена сім`ї власника квартири, виникло право користування квартирою [ADDRESS] . При цьому в липні 2017 року відповідачка [PERSON] з власної волі виїхала з квартири [ADDRESS] та не мешкає в ній до теперішнього часу, без поважних причин, інших дії (сплата комунальних послуг, участь у витратах на утримання квартири, намагання вселитись тощо), які б свідчили про її інтерес в збереженні свого права користування вищезазначеним житловим приміщенням, відповідачка не вчиняла. Доказів, які б свідчили, що відповідачці чинились, з боку власника квартири чи іншої особи, перешкоди у проживанні у спірному помешкання суду не надані. Таким чином, в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] без поважних причин не мешкає в спірній квартирі понад два роки, вона втратила право на користування цим житлом. Реєстрація відповідачки у квартирі, що належить позивачу на праві власності, перешкоджає йому у належному здійсненні ним свого права власності на цю квартиру, змушує нести додаткові витрати на утримання майна. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved