Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , встановивши наступні способи його участі у вихованні дитини, а саме: регулярні побачення з сином із можливістю відвідувати його місце проживання за адресою: [ADDRESS] , зокрема: 2 і 4 неділя місяця з п`ятниці 15-00 год. до неділі 17-00 год.; літні канікули 10 днів кожного літнього місяця; зимові канікули друга половина зимових канікул. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачем, який рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 20.11.2013 було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу між ним та відповідачем не було досягнуто спільної домовленості щодо його участі у вихованні та спілкуванні з сином. У зв`язку з постійними перешкодами у спілкуванні з сином з боку відповідача, він звернувся до органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації з заявою про надання висновку про його участь у вихованні сина, де 07.04.2017 було ухвалено відповідний висновок №21-7/8-948, яким визначені способи його участі у вихованні сина. Разом з тим, відповідач продовжує чинити перешкоди у його спілкуванні з сином, всіляко перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, зокрема, заблокувала його номер телефона у мобільному телефоні сина, та відкрито заявила, що він може спілкуватися з сином тільки в її присутності. Своїми діями відповідач фактично позбавила його можливості займатися вихованням та розвитком сина, порушує його право на спілкування з сином, що негативно впливає на рівень розвитку дитини. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.03.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В строк, визначений судом, відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач зазначила, що з квітня 2010 року по листопад 2013 року перебувала у шлюбі з позивачем, від якого мають сина [PERSON] , який проживає з нею і перебуває на її утриманні за рахунок її доходів та аліментів, які стягуються з позивача за рішенням суду. Спільне проживання з позивачем вони припинили ще до розірвання шлюбу. З того часу і до січня 2016 року позивач жодним чином не цікавився життям дитини, належної матеріальної допомоги не надавав. Відповідач зазначила, що жодних перешкод позивачеві в реалізації його права на спілкування з дитиною не чинить, а навпаки намагається сприяти встановленню контакту між позивачем та сином, тому підстави для звернення позивача до суду відсутні, а вимоги позивача про зобов`язання її не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною вважає необґрунтованими. Відповідач також зазначила, що син сам не бажає спілкуватися з батьком в іншому населеному пункті, і примусові побачення з позивачем можуть негативно вплинути на його психічний стан та суперечить інтересам дитини. Також в строк, визначений судом, від третьої особи надійшло пояснення на позовну заяву, в якому представник зазначила, що на комісії з питань захисту дитини при Новопсковській райдержадміністрації в квітні 2017 року було розглянуто питання про вирішення спору між сторонами [PERSON] та [PERSON] щодо участі батька у вихованні малолітнього сина, щодо усунення перешкод батьку у спілкуванні з сином. Членами комісії були визначені способи участі батька [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] . Громадянам [PERSON] та [PERSON] був наданий висновок органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 07.05.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах з підстав, викладених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов, просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області про вирішення спору щодо участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] . Суд, вислухавши позивача, відповідача та її представника, представника третьої особи, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 24.04.2010 по 14.12.2013 перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.08.2010 Заайдарівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис №07. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 20.11.2013, яке набрало законної сили 14.12.2013, шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син сторін [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до абз.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько, мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 15 вказаного закону передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що унеможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно із ст. 27-1 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен забезпечити захист прав малолітніх або неповнолітніх осіб. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. При цьому відповідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Отже, аналіз вищевикладеного вказує на те, що обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Також, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Такі правові позиції викладено у Постанові Верхового суду від 06.06.2018 у справі №756/9472/16-ц. Судом встановлено, що 10.03.2017 позивач [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області із заявою щодо надання висновку про його участь у вихованні сина [PERSON] 07.04.2017 органом опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області надано висновок про вирішення спору щодо участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , згідно якого органом опіки та піклування визначено наступні способи участі позивача у вихованні сина: 1) протягом квітня-травня 2017 року 2 і 4 неділя з п`ятниці 15-00 год. до суботи 17-00 год., а з червня 2017 року і в подальшому 2 і 4 неділя з п`ятниці 15-00 год. до неділі 17-00 год.; 2) літні канікули: 10 днів кожного літнього місяця; 3) зимові канікули: друга половина зимових канікул. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, що повністю заперечується відповідачем. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Всупереч наведених норм законодавства, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з сином та у його вихованні, в тому числі щодо ухилення відповідача від виконання висновку органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 07.04.2017 за вих. № 21-7/8-948. Навпаки, під час судового розгляду встановлено і не заперечувалося позивачем, що позивач дійсно не приходив до сина за місцем його проживання, що позивачем не виконувалося рішення органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 07.04.2017, яким були визначені способи участі позивача у вихованні і спілкуванні з сином, тому, що позивач не бажав психологічного тиску на сина з боку відповідача, оскільки між позивачем та відповідачем склалися складні стосунки. Отже, обставини справи свідчать про те, що позивач не виконує рішення органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 07.04.2017з власної ініціативи. Перешкод з боку матері дитини судом не встановлено. Крім того, суд приймає до уваги і ту обставину, що відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області про вирішення спору щодо участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] від 07.05.2019 за вих № 21-7/8-1466, фактів вчинення позивачу перешкод в спілкуванні та вихованні дитини не встановлено; комісії з питань захисту прав дитини мати дитини пояснила, що згодна з днями тижня та годинами, які просить позивач [PERSON] для спілкування з сином, за умови, якщо сама дитина згодна на зустріч з батьком. Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду позивачем не доведено, що відповідач перешкоджає у спілкуванні з сином, не виконує рішення органу опіки та піклування щодо встановлення порядку його участі у вихованні дитини від 07.04.2017, а отже відсутні достатні правові підстави для задоволення позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 у справі №754/13775/15-ц. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу та відповідачу, що дитина повинна зростати в атмосфері любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, а не в атмосфері ворожнечі та протистояння, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, а тільки потім права батьків. Крім того, суд роз`яснює позивачу, що у разі вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з сином або у разі ухиляння відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування, яким встановлено способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином, позивач має право звернутися до суду з позовом про захист своїх прав та інтересів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду у розмірі 768,40 грн., відшкодуванню не підлягає. Крім того, відповідачем заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з наданого акту виконаних робіт (наданих послуг) від 13.08.2019 відповідач понесла витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 3000,00 грн., які складаються зі складання відзиву на позов 500,00 грн., участі в судовому засіданні 07.05.2019 1500,00 грн., участь у судовому засіданні 25.06.2019 - 500,00 грн., участь у судовому засіданні 13.08.2019 500,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. підлягають стягненню з позивача на її користь.

Outcome: approved