Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що в липні 2014 року відповідачка незаконно знесла належний йому дерев`яний паркан, яким розділялись межі їхніх домогосподарств. Після цього в серпні 2014 року розпочала земельні роботи по встановленню залізобетонної огорожі, допустивши порушення меж його земельної ділянки. З приводу цього він звертався до Чигиринської міської ради, з відповіді якої від 19.08.2014 року вбачається, що в ході обстеження фахівцями приватного підприємства «Чигирин-Гео» було встановлено порушення відповідачкою меж земельних ділянок, а саме на 80см від межі на території його домоволодіння встановила опори для паркану за адресою: м.Чигирин, вул.Нова,36. Посилаючись на те, що відповідачка, зламавши паркан, який відмежовував їхні домогосподарства, заподіяла йому шкоду в розмірі 15730 гривень відповідно до локального кошторису №2-1-1 від 09.09.2014 року, позивач прохав зобов`язати відповідачку перенести встановлену нею залізобетонну огорожу на 80см з належної йому земельної ділянки на свою земельну ділянку та стягнути з останньої на його користь витрати на виготовлення та встановлення нового дерев`яного паркану в сумі 15730 гривень і судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і пояснив суду, що відповідачка поставила огорожу, вкопавши залізобетонні стовпи в землю на 30см на його земельній ділянці, зайнявши таким чином 80см його земельної ділянки, а належний йому паркан розламала, чим порушила закон. А тому він хоче, щоб відповідачка відшкодувала завдану йому шкоду. Відповідачка позов не визнала і пояснила суду, що паркан, який розділяв їхні домоволодіння, частково був зламаний ще в 2012 році без її згоди. Він був гнилим, підпертим з двох сторін стовпчиками та шиферним листом. Встановлений між ними паркан є дерев`яним і стоїть до цих пір. Частково паркан позивач зніс сам і вона пропонувала йому замість непридатного паркану за спільні кошти поставити новий паркан, але позивач відмовився і сказав, щоб вона робила, що хоче. Оскільки на її територію домогосподарства було проникнення, то вона поставила сітку-рабицю і було вирішено частину стовпчиків поставити зі сторони позивача, а частину з її боку. Паркан вона ставила по лінії розмежування і нічого не порушила. Свідок [PERSON] пояснила суду, що паркан трохи перенесений до позивача. Про те, хто зламував паркан, вона не знає. Паркан був дерев`яним, у ветхому стані, через що ткни його пальцем і він впаде. Попередній власник прохав її полагодити паркан, але вона сказала, щоб найняли чоловіків, які це зроблять. Свідок [PERSON] пояснив суду, що прийшовши до позивача, він побачив людей, які встановлювали паркан. Кинувши на око він, будучи будівельником, побачив порушення, оскільки паркан не повинен там стояти, тому що від 80см до 30см зміщений в сторону земельної ділянки позивача. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідачка зверталася з приводу приватизації земельної ділянки у зв`язку з придбанням будинку. Земельну ділянку обміряли і якщо вона приватизована, то повинні бути встановлені межі в натурі, що здійснюється відповідною ліцензованою організацією. Свідко [PERSON] пояснила суду, що вона працює на ПП «Чигирин-Гео» і позивач технічну документацію у них не замовляв. Для того, щоб виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку, необхідно замовити його виготовлення. Вислухавши сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як передбачено ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформляються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.03.2013 року, земельна ділянка площею 0,1га, розташована за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36, кадастровий номер 7125410100:03:000:0582, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, перебуває у приватній власності, але при цьому власника не вказано, а лише зазначено, що витяг надано на запит позивача. Судом встановлено і підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.09.2011 року, що позивач придбав у [PERSON] житловий будинок за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36, розташований на земельній ділянці площею 0,1013га, кадастровий номер 7125410100:03:000:0582, яка перебуває у користуванні продавця. Разом з тим відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна від 19.06.2015 року та 23.06.2015 року право власності на будинок за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36 зареєстровано за [PERSON], а право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7125410100:03:000:0582 взагалі ні за ким не зареєстровано. Згідно до наданих суду відділом Держземагентства у Чигиринському районі відомостей від 12.06.2015 року та в підтвердження їх документів, рішенням Чигиринської міської ради від 16.11.2011 року № 12-10/VI позивачеві було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36 для будівництва і обслуговування житлового будинку. Відповідно до заяви-договору № 71-18-01-3057 від 04.04.2012 року Чигиринським районним виробничим відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» позивачеві було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000га за вище вказаною адресою, яка була затверджена рішенням Чигиринської міської ради від 28.03.2012 року № 17-22/VI та передана у власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,10га. Судячи з цих документів, технічна документація із землеустрою, що надавала б позивачеві право на отримання у власність зазначеної земельної ділянки, була затверджена сесією Чигиринської міської ради раніше, ніж він подав заяву та уклав договір на виконання робіт з виготовлення даної технічної документації. Крім того в матеріалах справи міститься два рішення міської ради про надання позивачеві дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку, які по змісту є аналогічними за виключенням номера рішення та дати його прийняття, при цьому одне з них було прийнято на ХІ сесії Чигиринської міської ради, а інше на ХІІ сесії Чигиринської міської ради. Як передбачено п.29 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. А у відповідності до п.114 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об'єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об'єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну. У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпункті 2 цього пункту, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу згідно з додатком 23, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок. В судовому засіданні встановлено, що позивач з власної вини не зареєстрував право власності на будинок та на земельну ділянку у відповідності до вимог закону. Так, відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації. А згідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Дана вимога закріплена і в ч.4 ст.334 ЦК України, де визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.. Також в ч.1 ст. 182 ЦК України зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як вже зазначалося вище та підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач своє право власності на жилий будинок та на земельну ділянку у встановленому законом порядку не зареєстрував. Згідно ж до ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власників сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними. А відповідно до ст.107 ЗК України основою відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи і показами свідка [PERSON], що межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36, в натурі не було встановлено. Разом з тим в матеріалах справи (а.с.10) знаходиться акт погодження встановлених та закріплених у натурі меж землеволодіння (землекористування) [PERSON] із суміжними землекористувачами від 19.03.2012 року. Однак відповідачка, з якою начебто позивачем було узгоджено межі його земельної ділянки, заперечила факт звернення до неї позивача з приводу цього та поставлення підпису на даному акті, а позивач відмовився пояснити суду, яким чином і ким було підписано цей акт замість відповідачки. Свідок [PERSON], підпис якого теж стоїть на даному документі, на це пояснив суду, що ними видавався акт на руки [PERSON], який повинен був вирішити питання погодження меж з сусідами і хто ставить підпис в ньому вони не перевіряють. У зв`язку з цим суд не може взяти його до уваги як доказ по даній справі та використати при прийнятті рішення, вважаючи необхідним відповідним чином відреагувати на підроблення підпису відповідачки на вказаному акті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявляв клопотання про виїзд суду на місце із залученням спеціалістів ПП «Чигирин-Гео» для встановлення межових знаків. Однак, як випливає з п.4 постанови Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», встановлення меж земельних ділянок до компетенції суду не належить, до того ж як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], позивач звертався до них і йому було запропоновано виготовити технічну документацію на земельну ділянку, але він відмовився. В основу обґрунтування своїх позовних вимог позивачем та його представником покладено лист Чигиринської міської ради від 19.08.2014 року, де вказано, що в ході обміру присадибних земельних ділянок сторін фахівцями ПП «Чигирин-Гео» було встановлено, що власниця домоволодіння № 34 по вул.Нова, тобто відповідачка, порушила межі земельних ділянок, а саме на 80см від межі території домоволодіння [PERSON] встановила опори для паркану № 36 по вул.Нова в місті Чигирині. Однак в судовому засіданні з показів свідка [PERSON], яка є працівником ПП «Чигирин-Гео», було спростовано даний факт та зазначено, що акт обміру і встановлення вказаних в листі порушень відсутній і працівники підприємства, якщо і виїздили за даною адресою, то лише як консультанти і ніяких дій не вчиняли. Більше того під час додаткового допиту свідка [PERSON] останній пояснив, що на той час були вириті лише ями для встановлення паркану, які знаходилися на обох земельних ділянках, але потім були перекопані таким чином, що розміщувалися лише на території земельної ділянки відповідачки. Також свідок [PERSON] пояснив суду, що територія домоволодіння позивача була огороджена старим парканом, який міг завалитися від доторкання до нього. Дані покази свідка повністю співпадають з показами свідка [PERSON], яка пояснила те ж саме, додавши, що паркан був ветхим, чим спростовуються покази позивача, що паркан був добротним, до того ж, згідно до відомостей КП «ЧООБТІ» від 25.05.2015 року, за даними останньої інвентаризації, яка проводилась 04.05.2007 року, встановлено, що огорожа домоволодіння за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 34 на час її огляду мала ветхий стан. До показів свідка [PERSON] суд вважає необхідним відноситися критично, оскільки він пояснив, що знаходиться в товариських відносинах з позивачем і в неприязних відносинах з відповідачкою, до того ж вони в частині того, що паркан був дубовий, спростовуються показами свідків [PERSON] та [PERSON], даними БТІ, а щодо того, що він був розташований на 30-80см в сторону земельної ділянки позивача, то визначення ним цього «на око», не може бути доказом порушення меж земельних ділянок. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А згідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено в локальному кошторисі № 2-1-1 (а.с.5), для придбання відповідних матеріалів та здійснення будівельних робіт по встановленню паркану позивач повинен понести витрати, які станом на 09.09.2014 року становлять в сумі 15730 гривень. Однак, як вже раніше відмічалося і підтверджується наданими сторонами фотознімками, паркан мав ветхий стан, а в кошторисі визначена вартість встановлення залізобетонної огорожі з панелями з лісоматеріалів круглих хвойних порід, що не відповідає реальній вартості попереднього паркану, у зв`язку з чим вимоги позивача суперечать нормам ч.2 ст.1192 ЦК України. Крім того за даними інвентарної справи домоволодіння за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36 інвентаризація проводилась 26.06.2011 року і, згідно схематичного плану земельної ділянки, огорожа, яка розмежовує домоволодіння за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 34 та за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36 відноситься до домоволодіння за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 34, при цьому належність огорож була встановлена зі слів власника домоволодіння № 36 (а.с.68). Також, як вбачається з технічного паспорту на домоволодіння за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 34, паркан між даним домоволодінням та домоволодінням за адресою: м.Чигирин, вул.Нова, 36 включений до складу домоволодіння, що належить відповідачці. Виходячи з цього, судом не встановлено, що відповідачкою внаслідок встановлення паркану на межі земельних ділянок сторін були порушені права позивача, оскільки останній всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів не довів обставин, які б підтверджували, що відповідачкою був знесений належний йому паркан, в результаті чого він зазнав збитків на суму 15730 гривень, а також, що нею була встановлена залізобетонна огорожа за межею на 80см в бік його земельної ділянки. Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають. Судові витрати в даному випадку позивачеві не відшкодовуються у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed