Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд стягнути з відповідача на його користь 35000 грн., яку він отримав від продажу належного йому автомобіля марки ГАЗ, модель 33023-418, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником автомобіля ГАЗ 33023-418, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 31.03.2016 р. між ним та відповідачем був укладений усний договір про реалізацію належного йому автомобіля, після чого була оформлена довіреність на ім`я [PERSON] на право розпорядження автомобілем ГАЗ, 33023-418, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Строк дії довіреності один рік, саме на такий строк вони домовились про те, що відповідач викупить у нього вказаний транспортний засіб, або здійснить продаж за обумовлену суму і віддасть гроші, а весь цей час відповідач буде використовувати автомобіль для власних потреб. Зазначає, що передав автомобіль відповідачу за декілька днів до складання довіреності, в належному робочому стані, оцінивши його в 5000 доларів США. Відповідач з такою сумою погодився. Підозр щодо можливих неправомірних дій з боку відповідача стосовно належного йому майна не виникло. Вказує, що у листопаді 2016 року він дізнався, що [PERSON] продав автомобіль. Після цього, він телефонував до відповідача, але відповідач спочатку запевнив що не продавав автомобіль, а згодом перестав відповідати на його дзвінки . 13.12.2016 р. він звернувся до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області з заявою про вчинення шахрайських дій з боку [PERSON] , оскільки останній шляхом обману заволодів належним йому майном, не повертає майно та не віддає йому гроші від продажу цього майна. В ході перевірки поліцейським Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області було встановлено, [PERSON] вже продав належний позивачу автомобіль та зазначав, що гроші після продажу автомобіля передав позивачу, тому перевірку за фактом вчинення відповідачем злочину було припинено. 27.12.2016 р. було складено висновок за матеріалами справами про припинення перевірки, в якому зазначено, що відносини, які виникли регулюються нормами цивільно-правового законодавства. У лютому 2017 року він отримав вищезазначений висновок, ознайомившись зі змістом висновку, а саме з поясненнями [PERSON] про те, що гроші він віддав за продаж автомобіля, але жодних доказів про передачу грошей немає. 06.03.2017 р. направив відповідачу листа з проханням віддати гроші, але відповіді не отримав. Обов`язку щодо повернення належних йому коштів відповідач не виконав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] доводи і вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Відповідач та його представник у судове засідання не прибули. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. Згідно поданих пояснень просить у задоволення позовних вимог відмовити. Вказує, що позивач уповноважив відповідача бути його представником у відповідних органах з питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням належного йому автомобілю, в тому числі отримувати гроші в разі продажу автомобіля, однак умовами даної довіреності обов`язок про передачу довірителю грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля не визначався, а також вважає необгрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. Суд , заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 31.03.2016 р. приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В. нотаріально посвідчено довіреність від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] на право розпорядження транспортним засобом- автомобілем ГАЗ, модель 33023-418, 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] . З метою виконання повноважень, [PERSON] мав право, в тому числі, підписувати угоди про відчуження транспортного засобу, одержувати в результаті укладених угод гроші (а.с. 9). 13.04.2016 р. між [PERSON] в особі [PERSON] , що діє на підставі довіреності та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0165/01/5146/2016, згідно якого автомобіль ГАЗ, модель 33023-418, 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] було передано у власність останньому, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 35 тисяч гривень (а.с. 13, 14). 27.12.2016 р. за зверненням [PERSON] до Сумського відділу поліції від 13.12.2016 р. про передачу автомобіля ГАЗ, модель 33023-418, 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] за довіреністю [PERSON] , який не повертає кошти за автомобіль складено висновок, згідно якого встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини (а.с. 10). 06.03.2017 р. [PERSON] направив на адресу відповідача лист з вимогою про повернення у добровільному порядку суми коштів, які були набуті після продажу автомобіля ГАЗ, модель 33023-418, 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 11). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюється положеннями глави 17 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України - довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Таким чином, слід дійти висновку, що довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносини. Згідно ст. 655 ЦК України договір купівлі-продажу - це угода, за якою одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування, розпорядження транспортним засобом без належного укладання договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Згідно зі ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України - повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. В даному випадку отримання відповідачем грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов`язку передати позивачу (довірителеві), все одержане у зв`язку з виконанням доручення, однак усупереч виникнення даного обов`язку [PERSON] не повернув [PERSON] кошти з продажу його автомобіля, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів в розмірі 35000 грн. від продажу автомобіля. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. слід зазначити, що згідно з Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суд вважає обґрунтованим розмір витрат в сумі 6000 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved