Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом до відповідача, в якому посилається на те, що 11 червня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №24225/31/к, за умовами якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 25\~000,00 грн. строком на 24 місяці з 11.06.2013 по 11.06.2015, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27% на рік, з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору становить 38% на рік. Позові зазначено, що, у звязку з тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, за ним станом на 15.12.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 21991 (двадцять одна тисяча дев'ятсот дев'яносто одна) грн. 39 (тридцять дев'ять) коп. За викладених обставин позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 21991,39 грн. судові витрати у сумі 1218 грн. та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 420,00 грн. Представник позивач в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився двічі, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в засобах масової інформації, в газеті «Урядовий курєр», клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. В даному цивільному провадженні судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 11 квітня 2013 року між сторонами укладено договір №24225/31/к, за умовами якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 25\~000,00 грн. строком на 24 місяці з 11.06.2013р. по 11.06.2015 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27% на рік, з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору становить 38% на рік. Відповідач своєчасно та у повному обсязі не виконав зобовязання за договором, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.23-34), довідкою про рух коштів по рахунку (а.с.35-38). Станом на 15.12.2015 року позивачем нараховано заборгованість за договором у сумі 16\~350,96 грн., яка складається з: - простроченої заборгованості по кредиту 10942,76 грн.; - простроченої заборгованості по нарахованим процентам 5156,56 грн.; - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення строку повернення кредиту, згідно п. 6.3. договору 2\~385,22 грн.; - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом, згідно п.6.2 договору 886,48 грн., - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту (згідно ст..625 ЦК України) 120,37 грн., - штрафу за невиконання умов п.5.2.4., 5.2.5. договору в розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожний випадок такого невиконання, згідно п.6.4. договору 2500,00 грн. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову являються договірні правовідносини. Згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню саме у цей строк. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До цього ж, згідно ст..625 ч.2 ЦК України, передбачено відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання і боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведені вимоги законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині сплати заборгованості : - за тілом кредиту у сумі 10942,76 грн. , - відсотками у сумі 5156,56 грн. - інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту у сумі 120,37 грн. - повністю (загальна сума 16219,69 грн.) Разом із тим, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у іншій частині позовних вимог за наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Але, згідно зі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Розпорядження Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р\~«Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Попасна Луганської області відноситься до переліку таких населених пунктів. Відповідач згідно довідки УДМС України в Луганській області (а.с.47) зареєстрований у [INFO], Циолковського, б.56 кв.7. З розрахунку суми заборгованості станом на 15.12.2015р. (а.с.19) вбачається, що пеня та штраф боржнику нараховані після 14.04.2014 року. Таким чином, оскільки місце проживання відповідача зареєстроване в зоні АТО, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми пені та штрафу. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам ( а саме 74%), в розмірі 901 грн. (а.с.7), а також на підставі ст..79 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача суму повязану з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, так як ця сума відноситься до судових витрат, а саме у розмірі 420 ( чотириста двадцять ) грн. 00 коп. По справі винести заочне рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial