Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON], спадщину після смерті якої прийняв його батько [PERSON], який помер [INFO] року, батько залишив заповіт на все належне йому майно на ім'я позивача, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку та оформив свої права на майновий пай згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.2008 року, в оформленні спадкових прав на земельні частки /паї/ , які належали спадкодавцю, нотаріусом було відмовлено через невідповідність документів для вчинення нотаріальної дії, а саме: через відсутність сертифікатів на право на земельну частку /пай/. А тому позивач просив суд визнати за ним право в порядку спадкування за заповітом на земельну частку /пай/ площею 2,840 га, розташовану в межах Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на земельну частку /пай/ площею 2,842 га, розташовану в межах Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До суду представником позивача було надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та участі позивача, в заяві вказано на те, що позовні вимоги підтримуються в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Тарасівської сільської ради та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] -мати позивача, що стверджується копією свідоцтва про її смерть та копією свідоцтва про народження позивача. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру /спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/ № 46102354 від 09.12.2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, також згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру /заповіти/спадкові договори/ № 46140222 від 13.12.2016 року, заповіту померла не залишила. З матеріалів справи вбачається, що спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] -батько позивача, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем за однією адресою -[ADDRESS] За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні також встановлено, що батько позивача [PERSON] [INFO] року помер, залишивши на ім'я позивача заповіт на все належне йому майно, що слідує з копії свідоцтва про його смерть та копії заповіту, який було посвідчено 03.08.2007 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г., зареєстровано в реєстрі за № 3824. Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняв його син - позивач по справі, подавши заяву про прийняття спадщини до Узинської міської державної нотаріальної контори 05.12.2007 року. Наведене стверджується копією спадкової справи № 357/2007 після смерті [PERSON]. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідок Тарасівської сільської ради Білоцерківського району [PERSON] згідно схеми розміщення земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам -власникам земельних часток /паїв/ в межах Тарасівської сільської ради Білоцерківського району, належить земельна частка /пай/ площею 2,840 га, яка позначена на схемі розміщення земельних ділянок під № 533; [PERSON] згідно схеми розміщення земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам -власникам земельних часток /паїв/ в межах Тарасівської сільської ради Білоцерківського району, належить земельна частка /пай/ площею 2,842 га, яка позначена на схемі розміщення земельних ділянок під № 534. Наведене стверджується копіями довідок Тарасівської сільської ради, схемою розміщення земельних ділянок в межах Тарасівської сільської ради, кадастровими планами обох земельних ділянок. Постановою державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.12.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказані земельні частки /паї/ через відсутність документів для вчинення нотаріальної дії, що стверджується копією цієї постанови. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що на підставі рішення Тарасівської сільської ради від 15.05.1995 року передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва агрофірмі «Узинська» 2221,3 га землі, про що видано Тарасівською сільської радою Білоцерківського району Київської області державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 22 30.11.1995 року, що слідує з копії цього акта. Згідно п.1 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). П.2 цього Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Але в судовому засіданні встановлено, що до списку, який додавався до державного акта на право колективної власності на землю, батьків позивача не було включено. 27.12.2001 року на загальних зборах членів реорганізованого КСП в Приватне орендне підприємство «Агрофірма Узинська» було прийнято рішення про включення до списку власників земельних часток /паїв/ працівників підприємства, які мають право, але помилково не були включені до загального списку розпаювання, в т.ч. [PERSON] та [PERSON] під № № 28, 29 у списку, що стверджується копією протоколу № 4 загальних зборів. В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що невнесення до списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку /пай/ з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право наземельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. А відповідно до п.5 вказаного вище Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Інформація про те, чи отримували батьки позивача сертифікати на земельні частки /паї/, відсутня, що підтверджено листом Білоцерківської районної державної адміністрації від 02.09.2016 року та листом управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області. В ст.1 вищенаведеного Закону передбачено, зокрема, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст.2 Закону «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, позивач на даний час позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки його батьки мали право на земельну частку /пай/, на що вказано вище в рішенні, але не одержали за життя сертифікати на право на земельну частку /пай/. В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також вказується на те, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку /пай/ основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку /пай/. Як вказано вище в рішенні, сертифікати на право на земельну частку /пай/ на ім'я батьків позивача відсутні, хоча згідно приписів норм діючого законодавства вони мали право на земельні частки /паї/ в межах Тарасівської сільської ради Білоцерківського району. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні частки /паї/ після смерті його батьків, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право на земельні частки /паї/ площею 2,840 га та площею 2,842 га, що розташовані в межах Тарасівської сільської ради Білоцерківського району, оскільки іншого способу захисту прав позивача не існує.

Outcome: approved