Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування Комунального підприємства «Дніпроводоканал». На імя відповідачки було відкрито особовий рахунок №920313000028 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Ю.Савченка,6-В/28, де остання є відповідальним квартиронаймачем та де зареєстрована також відповідачка [PERSON] Відповідно до розрахунку заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення за вказаною адресою станом на 01.06.2016 року складає 10990 грн. 10 коп. В звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень посилалась на відсутність договірних відносин з позивачем, а також пропуск останнім строків позовної давності та просила застосувати останні. Відповідачка [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не зявилась, про причини своєї неявки не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною першою ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобовязані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.64,160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, або разом із наймачем у жилих приміщеннях в будинках державного і громадського житлового фонду, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Таким чином, згідно вказаних норм закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач здійснює надання послуг водопостачання та водовідведення за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Ю.Савченка,6-В/28, де зареєстровані відповідачі та відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], на імя якої відкрито особовий рахунок №920313000028. А тому, суд вважає безпідставними заперечення відповідачки [PERSON], як підставу для відмови в задоволенні позову, відсутність договору про надання послуг з позивачем. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч.5 ст.261 ЦК України). Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З позовної заяви та наданої до неї виписки по особовому рахунку №920313000028вбачається, що заявлена до стягнення сума заборгованості в розмірі 10990 грн. 10 коп., що утворилась в звязку з нездійсненням відповідачами сплати щомісячних платежів за послуги водопостачання та водовідведення, фактично утворилась в період з 2005 року по червень 2016 року. З позовом про стягнення цієї заборгованості позивач звернувся в серпні 2016 року. Під час розгляду справи відповідачкою [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, встановлених ст.257 ЦК України. Заперечуючи проти вказаного клопотання представник позивача посилався на те, що позивач раніше звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, а тому строк позовної давності було перервано. З матеріалів справи вбачається, що в березні 2016 року позивач дійсно звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, у прийнятті якої ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.03.2016 року було відмовлено на підставі п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України. А тому, з огляду на положення ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача щодо переривання строку позовної давності предявленням позивачем раніше заяви про видачу судового наказу, але в межах встановленого ст.257 ЦПК України трирічного строку з моменту подачі заяви про видачу судового наказу в березні 2016 року. З урахуванням зазначеного та заявленого відповідачкою клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з березня 2013 року по червень 2016 року в сумі 5941 грн. 57 коп. В іншій частині в задоволенні позову на підставі ч.4 ст.267 ЦК України слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. по 689 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial