Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 02.11.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки, який не було нотаріально посвідчено. Відповідно до даної розписки відповідач отримала у позику 3500 грн., строком до 12.11.2016 року. Станом на 31.07.2019 року відповідач свої зобов`язання не виконала, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 3500,00 грн., а також неустойку за кожний день прострочення повернення суми боргу - 34685, 00 грн., інфляційні витрати в розмірі 1013 грн.26 коп. на підставі ст.625 ЦК України, та 3% річних у розмірі 285,37 грн., всього 39483 грн. 63 коп. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач не визнала позов, зазначивши, що в листопаді 2016 року повністю повернула позивачу борг за наданою розпискою про що свідчать квитанції, спір надуманий, також зазначила, що позивач одночасно звернувся до Броварського міськрайонного суду з типовим позовом про стягнення боргу з відповідача. Позивач на підтвердження викладених у позові обставин, надала до суду оригінали квитанцій від 12.11.2016 р. на суму 3015,08 грн., 22.11.2016 на суму 301,51грн., 30.11.2016 р. на суму 200,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.11.2016 року між сторонами був укладений договір позики на суму 3500, 00 грн., за умовами якого відповідач зобов`язувалася повернути позивачу вказану суму боргу до 13.11.2016 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи. Позику відповідач забезпечила неустойкою в розмірі 1% за кожний день прострочення з 13.11.2016 року. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяла у нього в борг кошти в сумі 3500,00 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства прийматися до уваги судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку заборгувала відповідач, строк виконання зобов`язання, передбачено відповідальність за неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідач не заперечила факт складання розписки. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 31.07.2019 року відповідач не повернула борг за вказаною розпискою. Однак, відповідачем було надано суду докази перерахування на картковий рахунок позивача коштів на загальну суму 3501,50 грн. Так, 12.11.2016 р. відповідач перерахувала позивачу 3015,08 грн., 22.11.2016р. - 301,51грн. і 30.11.2016 р. - 200,00 грн. (а.с.74-78). [PERSON] підтвердив отримання від відповідача зазначених коштів, але при цьому, позовні вимоги підтримав, вказавши, що [PERSON] має борг за іншими невиконаними грошовими зобов`язаннями. Суд не приймає таку позицію позивача, оскільки не є предметом спору по даній справі інші зобов`язання відповідача. Крім того, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження невиконаних зобов`язань відповідача, чи, взагалі, докази існування таких зобов`язань. Натомість, відповідачем надано докази перерахунку позивачу в листопаді 2016 року саме тієї суми, яка була зазначена в розписці від 12.11.2016р. Суд приймає до уваги докази виконання зобов`язань за борговою розпискою від 12.11.2016р. Позивач не спростував в належний спосіб докази сторони відповідача. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є безпідставними, позов не обґрунтований та не підтверджений належними доказами, а тому, - не підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed