Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначає, що 14.12.2010 року з відповідачем, уклали кредитний договір BL_ЖГ00004692, згідно якого [PERSON] надав, а [PERSON] отримав грошовий кредит в сумі 6000,00 грн. з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 20 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 14.12.2013року. Як вказує позивач, відповідач не дотримувався умов договору та не в повному обсязі виконував зобовязання по користуванню кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 10562,64 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10562,64 грн. В судове засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявилася, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, зважаючи на думку представника позивача, враховуючи доводи відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Свобода договору проявляється і при виборі сторонами способів забезпечення договірних зобов'язань, та вибір і застосування форм відповідальності та їх співвідношення при порушенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як встановлено з матеріалів справи, 14.12.2010 року з відповідачем, уклали кредитний договір BL_ЖГ00004692, згідно якого [PERSON] надав, а [PERSON] отримав грошовий кредит в сумі 6000,00 грн. з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 20 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 14.12.2013року. У відповідності до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також, частина 1 ст. 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не дотримувався умов договору та не в повному обсязі виконував зобовязання по користуванню кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 10562,64 грн. Також, статтею 525 ЦК України передбачено, що не допускається одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Нормами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання боргового зобовязання, повинен, на вимогу кредитора, сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник затримує повернення чергової частини позики. Крім, того ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивач в обґрунтування позову надав розрахунки заборгованості за кредитним договором від 14.12.2010 р. BL_ЖГ00004692 станом на 27.08.2015р За вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі умови передбачені договором кредиту, надав позичальнику грошові кошти в повній сумі, однак відповідачем до кінця не виконані умови договору, у звязку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи, що станом на 04.09.2015 року п.22 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачав, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору звільнялася, то суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved