Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПрАТ «СК «АСКА», просив суд стягнути з відповідача суму відшкодування шкоди у розмірі 17360,73 грн, що включають: 8939,19 грн матеріальний збиток при ДТП, 1700,00 грн - витрати на проведення оцінки, 4525,37 грн - інфляційні втрати, 196,17 грн- три відсотки річних; 2000 грн - моральна шкода. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 червня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Хюндай» д.н. [NUMBER] та «Субару» д.н. [NUMBER]. Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2014 водія [PERSON], що керував автомобілем «Хюндай» д.н. [NUMBER] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження та завдано його власнику матеріальних збитків на суму 8939,19 грн. Відповідно до поліса №АВ/4561128 від 21.08.2013 зі строком дії до 21.08.2014 цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «УАСК «АСКА». Позивач звернувся до відповідача з заявою та вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженому транспортному засобу від 20 червня 2014 року, а також надав усі необхідні документи. Проте, листом від 07 жовтня 2014 року йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що забезпечений транспортний засіб не перебував у русі, тому відповідач вважає, що страховий випадок не настав. Позивач відзначив, що розмір матеріальних збитків завданих йому складає 8939,19 грн, 1700,00 грн - експертні послуги. Також зазначив, що оскільки максимальний строк на виплату 90 днів з моменту ДТП, то виплата мала бути здійснена в строк до 16 вересня 2014 року. За період з 16 вересня 2014 року по 09 червня 2015року інфляційні втрати становлять 4525,37 грн. За період з 16 вересня 2014 року по 09 червня 2015 року 3% річних становлять 196,17 грн. Крім матеріальних збитків позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку оцінює у 2000 грн та обґрунтовує її тим, що йому тривалий час доводилося користуватися громадським транспортом, яким він раніше не користувався, внаслідок чого відбувалися спізнення на роботу та ділові зустрічі, що негативно вплинуло на відносини з керівництвом та кар'єрний розвиток; прийшлося немало нервувати через те, що він не мав грошей, необхідних для ремонту транспортного засобу, при цьому відповідачі, заподіявши матеріальних збитків, не вживав жодних заходів до того, щоб у добровільному порядку відшкодувати ці збитки хоча б частково; позивач суттєво нервував через те, що змушений був кілька робочих днів провести на станції технічного обслуговування, а потім виконувати свої службові обов'язки у вечірній час та вихідні дні. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу слухати у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про проведення судового засідання без його участі, проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 червня 2014 року о 19 години 10 хвилин в м. Києві, на просп. Червонозоряному, 3, водій [PERSON] не переконався в безпеці, відчинив водійські двері автомобіля «Хюндай» д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Субару» д.н.з. [NUMBER], чим порушив вимоги п.15.13 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, в результаті чого власнику автомобіля марки «Субару» д.н.з. [NUMBER] завдано майнової шкоди, що підтверджується довідкою №9400884 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.19). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2014 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до полісу №АВ/4561128 від 21.08.2013 майнова відповідальність за забезпеченим транспортним засобом «Hyundai Accent» [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УАСК «АСКА» (а.с.20). 20 червня 2014 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УАСК «АСКА» із заявою про страхове відшкодування (а.с.17) та вимогою щодо відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженому транспортному засобу від 20.06.2014 (а.с.18). Листом ПрАТ «УАСК «АСКА» від 07.10.2014 №1433 повідомило [PERSON] про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.1.2 ст.1, 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.21). Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Як зазначено позивачем підставою відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди в листі відповідача зазначено саме посилання на ст.6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що під час дорожньо-транспортної пригоди забезпечений транспортний засіб не перебував у русі, безпосереднім учасником ДТП був водій [PERSON], який відчинивши двері автомобіля створив перешкоду автомобілю «Subaru Legacy» д.н.з. [NUMBER], в результаті чого виникло ДТП. Однак суд вважає вказані обґрунтування заперечень представником відповідача хибними та такими, що направлені на уникнення виконання зобов'язань за полісом №АВ/4561128 від 21.08.2013. Стаття 6 вказаного Закону не передбачає обов'язковою підставою для визнання страховим випадком події, яка пов'язана виключно з перебуванням в русі забезпеченого транспортного засобу. Крім того, постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2014 зазначену подію було визнано дорожньо-транспортною пригодою та встановлена вина водія забезпеченого ПрАТ «УАСК «АСКА» транспортного засобу. Суд, аналізуючи правову норму вказаного закону в контексті ст.6 Закону, вважає вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком. Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно звіту ФОП «[PERSON]» про визначення вартості матеріального збитку, складеного 27.05.2015, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Subaru Legacy» д.н.з. [NUMBER] визначений за витратним підходом та складає 12353,99 грн. Ринкова вартість КТЗ «Subaru Legacy» д.н.з. [NUMBER] визначена за порівняльним підходом може складати 316035,93 грн. На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного КТЗ «Subaru Legacy» д.н.з. [NUMBER], станом на 27.05.2015 складає 8939,19 грн, в т.ч. ПДВ (а.с.6-9) Вартість звіту з оцінки КТЗ марки «Subaru Legacy» д.н.з. [NUMBER], відправка телеграмних повідомлень (а.с.11-12), виїзд експерта на місце огляду складає 1700 грн, що підтверджується товарним чеком №195 від 27.05.2015 (а.с.14), актом №195 прийому-передачі виконаних робіт за договором №195 від 21.05.2015 на проведення оцінки майна (а.с.15). Наразі, судом достовірно встановлено, що ПрАТ «УАСК «АСКА» станом на час розгляду справи не виплатило позивачу належне страхове відшкодування. Отже, позовні вимоги позивача в частині відшкодування збитку в результаті ДТП у розмірі 8939,19 грн та витрати на проведення оцінки в сумі 1700 грн є цілком обґрунтованими, доведеними в ході розгляду справи та підтверджені належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень, викладених в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням. Винятком є відповідальність страховика (ст.992 ЦК України) Відповідно до ст.992 ЦК України в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. Таким чином, вимоги позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки в останньому не передбачено застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Положення ст.625 ЦК України застосовуються лише при порушенні страховиком своїх зобов`язань перед страхувальником за договором страхування, на чому акцентує увагу ВССУ у вищезазначеній постанові пленуму №4. Цивільні ж права та обов`язки сторін в спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин. Зазначена правова позиція висловлена також Вищим господарським судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №908/1757/14, від 24.03.2015 у справі №910/17021/14. Отже, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних не підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, рівень пошкодження автомобіля, належного позивачу на праві власності, можливість згідно з вимогами закону відповідно до встановленого страховим полісом ліміту відповідальності компенсувати моральну шкоду за рахунок страховика, а також виходячи з принципу розумності і справедливості, вбачає достатньою компенсацією стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300,00 грн. Судові витрати по справі підлягають розподілу в порядку ст.88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору за вимоги майнового характеру у розмірі 229 грн 40 коп. та немайнового характеру в сумі 229 грн 40 коп., а всього 458 грн 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial