Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 10.12.2011 року між сторонами був укладений шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис № 1011. Від спільного шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені з листопада 2013 року. Фактично сім`я припинила своє існування. Проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севаспотоля від 29.09.2014 року шлюб між відповідачем та позивачем розірвано. На підставі вищевказаного рішення суду було видано свідоцтво про розірвання шлюбу 1-КМ [NUMBER] від 30.12.2014 року. Зважаючи на обставину, що відповідач зареєстрова та проживає в м. Севастополі, що є тимчасово окупованою територією та не бажає виїжджати на підконтрольну українській владі території для подання заяви до органів РАЦС для розірвання шлюбу у відповідності до українського законодавства за спільною заявою подружжя позивач просить суд шлюб розірвати. Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.10.2019 року визначено Оболонський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду даної справи. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків. 23.12.2019 р. представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2019 р. направлено до суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.01.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином та своєчасно, представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судові засідання призначені на 04.03.2020 р., 01.06.2020 р. та 01.07.2020 р. не з`явилася, про розгляд справи судом повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток та шляхом публікації на сайті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2011 року між сторонами був укладений шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис № 1011. Від спільного шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені з листопада 2013 року. Суд не приймає в якості належних доказів рішення Нахімовського районного суду м. Севаспотоля від 29.09.2014 року про розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] та свідоцтво про розірвання шлюбу 1-КМ [NUMBER] від 30.12.2014 року, оскільки судове рішення постановлене на непідконтрольній території України. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або посадовими особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасовою окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Діяльність державних органів влади України, в т.ч. органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється на тимчасово окупованій території. Шлюб підлягає розірванню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, а також враховуючи обставину, що свідоцтво про розірвання шлюбу, яке видане на території тимчасово не підконтрольній Україні не створює правових наслідків і не визнаються на території України, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved