Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 03.12.2013 року між позивачем та [PERSON] укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 15\~840,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 03.03.2015 року. На підтвердження укладення договору безвідсоткової позики та його умов, відповідачем 03.12.2013 року власноручно складено розписку, що свідчить про отримання ним грошових коштів від позивача. На даний час грошові кошти відповідач не повернув, на неодноразові звернення [PERSON] про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагував. На підставі викладеного позивач, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором безвідсоткової позики від 03.12.2013 року у розмірі 31385,65 грн., з яких: борг за договором безвідсоткової позики в розмірі 15840,00 грн.; інфляційне збільшення суми боргу 12904,49 грн.; 3 % річних за весь час прострочення сплати суми боргу в розмірі 1057,16 грн.; штраф в розмірі 1584,00 грн. Представник позивача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала суду письмову заяву про слухання справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки , що відповідно до принципу юридичної визначеності , як складової частини конституційного принципу верховенства права зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 03.12.2013 року між позивачем та [PERSON] укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 15\~840,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 03.03.2015 року. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно\~\~\~ст. 1046 ЦК України\~\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. \~\~\~\~Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку,\~\~відповідно до якої [PERSON] 03.12.2013 року отримав у [PERSON] 15840,00 грн. Відповідно до\~\~\~ст. 1049 ЦК України\~\~ позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання ним грошового зобовязання відповідач [PERSON] суду не надав. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача [PERSON], що до теперяшнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти\~річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає 28744,49 грн., (сукупний індекс інфляції 1,815 х 15840,00 грн.). а тому інфляційне збільшення суми боргу становить 12\~904,49 грн. (28\~744,49 - 15\~840, 00 = 12\~904,49 грн.) Прострочення сплати заборгованості за договором позики від 03.12.213 року з 03.12.2013 року по 22.02.2016 року становить 812 календарних днів. Сума 3% річних від простроченої суми боргу з часу прострочення грошового зобовязання, тобто з 03.12.2013 року станом на 22.02.2016 року складає 1057,16 грн. (15840,00 грн. х 3 х 812 днів : 365 днів : 100). Згідно п. 3.2 Договору безвідсоткової позики - за несвоєчасне повернення суми позики, позикодавець має право вимагати від позичальника заплатити штраф у розмірі 10 % від суми позики (15\~840,00 грн. х 10 % = 1584,00 грн.) Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] за договором безвідсоткової позики від 03.12.2013 року становить 31385,65 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved