Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовував тим, що 05.06.2017, з метою організації весільної подорожі, звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] , з якою уклав договір надання туристичних послуг від 05.06.2017. За умовами п. 2.1 вказаного договору відповідач зобов`язалась відповідно до заявки позивача на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а позивач зобов`язався прийняти такі послуги та оплатити їх. За преамбулою договору він укладався не лише в інтересах позивача, а й його брата - [PERSON] та дружини [PERSON] . Істотними умовами договору сторін визначили термін відпочинку 16.09.2017 по 23.09.2017, готель OMER HOLIDAY RESORT 5***** Kusadasi CLUB ROOM на одного та на двох за програмою все включено, трансфер та переліт, наявність медичної страховки. Вартість туристичного обслуговування склала сорок дві тисячі двісті гривень, у тому числі, інформаційно-консультаційні послуги відповідача. За пунктом 3.1.1 туроператор зобов`язався надати туристу всю необхідну інформацію, що передбачена чинним законодавством України. Позивач свої зобов`язання з оплати вартості послуг 5 та 7 червня 2017 року виконав у повному обсязі, сплатив відповідачу 21000,00 грн та 21000,00 грн. Співробітники відповідача повідомили йому, що для виконання туру [PERSON] необхідно отримати закордонний паспорт та запропонували послуги щодо його отримання. Послуги щодо отримання закордонного паспорту відповідачем не надано до початку туру. Позивач неодноразово намагався вирішити питання щодо можливості зміни дати туру, проте запропоновані варіанти відповідачем не відповідали вимогам турдоговору. Таким чином, позивач вважає, що всупереч умов договору, відповідач до початку туру не надав позивачу виїзні документи (проїзні документи, страхові поліси, ваучери, закордонні паспорти туристів) щодо всіх осіб, зазначених в договорі. З метою повернення грошових коштів, сплачених за неналежно надані послуги позивач 06.10.2017 звернувся з претензією до відповідача. Розглянувши претензію, відповідач частково повернув сплачені позивачем кошти в розмірі 35698,53 грн, недоплаченою сумою є - 6301,47 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем прав позивача, в його сім`ї почали виникати сварки, непорозуміння, сімейні стосунки між подружжям є напруженими по теперішній час. Через сильне душевне хвилювання, порушення сну, запаморочення, постійну головну біль дружина позивача вимушена була звернутися невропатолога, який призначив їй лікування. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь [PERSON] 6301,47 грн, а також моральну шкоду в сумі 10000,00 грн та судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Від представника позивача - адвоката Максимова Р.І. надійшла до суду заява, в якій він підтримав заявлені вимоги та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовували тим, що дійсно 05.06.2017 між сторонами було укладено договір про надання туристичних послуг. На виконання умов укладеного договору відповідач отримав винагороду за консультаційно-інформаційні послуги з підбору туру в розмірі 3506,00 грн. Крім того, туроператором була визначена сума фактично понесених витрат в розмірі 2995,30 грн. За наслідками відмови від туру позивачу повернуті грошові кошти в розмірі 35698,70 грн, за вирахуванням реально понесених і документально підтверджених витрат з організації даного туру згідно з договором про надання туристичних послуг від 05.06.2017. На твердження позивача про не надання виїзних документів, зазначених у договорі, відповідач вказує, що така передача відбулася за допомогою системи VIBER, що свідчить про дотримання всіх умов. Крім того, за результатами перевірки ФОП [PERSON] , ініціатором якої був позивач на предмет порушень його прав як споживача, уповноваженими представниками головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області складено акт №000631-947/7-17, згідно з яким порушень законодавства про захист прав споживачів не встановлено. Посилання позивача на завдану йому моральну шкоду є також необґрунтованими та не доведеними належними доказами. За таких обставин, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Позивач, у встановлений законом строк надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що доказів, якими відповідач обґрунтовує свій відзив до суду не надано. Разом з цим, умови договору не містять зазначень про можливість передачі документів через систему VIBER, а тому підстав вважати належним чином виконаними умови укладеного договору не має. Представник третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» у судове засідання не з`явився, про місце, день та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Разом з цим, надав до суду письмові пояснення у справі, які обґрунтовані тим, що 26.01.2017 між ФОП [PERSON] та ТОВ «Анекс тур Турагенство», який діє на підставі договору №49А/17 від 21.01.2017 від імені та за дорученням ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» був укладений Субагентський договір №3СА/17 (надалі - Договору №3СА/17), відповідно до якого турагент зобов`язується за винагороду надати послуги третій особі з реалізації тур продукту, який сформований постачальником послуг - іноземним туроператором «Anex Tourism Worldwide DMCC», шляхом укладання договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем постачальника послуг, а також здійснювати фактичні дії, визначені договором, із самостійним набором та комплектацією туристичних груп. 05.06.2017 між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання туристичних послуг б/н. 05.06.2017 від турагента надійшли заявки на бронювання туру за допомогою системи «Anextour on-line», яка містила інформацію про замовлений комплекс туристичних послуг. Турагент за заявкою №3864210 для туристів [PERSON] , [PERSON] та за заявкою №3864233 для туриста [PERSON] забронював авіаквитки Київ (16.09.2017) - [PERSON] (23.09.2017) - Київ на чартерному рейсі, проживання в готелі «OMER HOLIDAY RESORT 5*****» З 16.09.2017 по 23.09.2017, харчування, трансфер, страхування. 06.06.2017 заявки №3864210, 3864233 були підтверджені. Вартість туру за заявкою № 3864210 склала 23445,03 грн, за заявкою №3864233 склала 15248,80 грн. Відповідно до п. 5.2.3 Договору №3СА/17 у випадку відмови турагента від поданого замовлення про бронювання тур продукту шляхом його анулювання або будь-якої зміни частково або повністю, турагент зобов`язується сплатити туроператору фактично зазнані витрати за послуги, понесені у зв`язку з виконанням підтвердженого замовлення. Туроператор повідомляє суму понесених витрат у письмовій формі за допомогою електронного або факсимільного зв`язку. Згідно з п. 3.3.16 Договору №3СА/17 турагент зобов`язаний негайно, у письмовій формі, з попереднім усним повідомленням, сповіщати туроператора про зміни в замовленні турагента чи відмову від нього у письмовому вигляді «Зміни замовлення» або «Ануляції». 15.09.2017 (дата початку туру 15.09.2017) до турагента надійшов запит щодо можливості анулювання заявки. Витрати туроператора за анулювання вищевказаних заявою склали 2995,65 грн. Надання послуг з виготовлення закордонного паспорту не є предметом договору на туристичне обслуговування. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема розділом I «Загальні положення про зобов`язання», розділом II «Загальні положення про договір» так і Главою 63 «Послуги. Загальні положення», Законом України «Про туризм», а також Законом України «Про захист прав споживачів». Судом установлено, що 26.01.2017 між ФОП [PERSON] та ТОВ «Анекс тур Турагенство», який діє на підставі договору №49А/17 від 21.01.2017 від імені та за дорученням ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» був укладений Субагентський договір №3СА/17 (а.с. 200-204), відповідно до якого турагент зобов`язується за винагороду надати послуги третій особі з реалізації тур продукту, який сформований постачальником послуг - іноземним туроператором «Anex Tourism Worldwide DMCC», шляхом укладання договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем постачальника послуг, а також здійснювати фактичні дії, визначені договором, із самостійним набором та комплектацією туристичних груп. 05.06.2017 між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання туристичних послуг б/н (а.с. 5). Предметом договору б/н згідно з п.2.1 розділу 2 цього договору зазначено те, що турагент зобов`язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. 05.06.2017 від турагента надійшли заявки на бронювання туру за допомогою системи «Anextour on-line», яка містила інформацію про замовлений комплекс туристичних послуг. Турагент за заявкою №3864210 для туристів [PERSON] , [PERSON] та за заявкою №3864233 для туриста [PERSON] забронював авіаквитки Київ (16.09.2017) - [PERSON] (23.09.2017) - Київ на чартерному рейсі, проживання в готелі «OMER HOLIDAY RESORT 5*****» З 16.09.2017 по 23.09.2017, харчування, трансфер, страхування. 06.06.2017 заявки №3864210, 3864233 були підтверджені. Вартість туру за заявкою № 3864210 склала 23445,03 грн, за заявкою №3864233 склала 15248,80 грн За пунктом 3.1.1 туроператор зобов`язався надати туристу всю необхідну інформацію, що передбачена чинним законодавством України. Крім того, турагент зобов`язався забезпечити туриста необхідними документами відповідно до кількості туристів: ваучер, страховий поліс, авіаквитки на авіарейсах згідно з графіком відправлення за маршрутом, вказаним в листі бронювання (п. 3.1.3 Договору). Позивач свої зобов`язання з оплати вартості послуг виконав у повному обсязі, сплатив відповідачу зазначену за договором суму. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору: 1) строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування; 2) характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту); 3) готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також строк і порядок оплати готельного обслуговування; 4) види і способи забезпечення харчування; 5) мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв`язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи; 6) програма туристичного обслуговування; 7) види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту; 8) інші суб`єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту; 9) страховик, що здійснює обов`язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов`язаних з наданням туристичних послуг; 10) правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там; 11) вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; 12) форма розрахунку. Тобто, зі змісту договору від 05.06.2017 про надання туристичних послуг, укладеного між сторонами, вбачається узгодження всіх його суттєвих умов, про що свідчать підписи сторін. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зі своєї сторони, [PERSON] умови договору виконав повністю, сплативши кошти в сумі 42000,00 грн. Однак, ФОП [PERSON] умови даного договору виконала не належним чином, що в подальшому призвело до скасування поїздки позивача, [PERSON] , та [PERSON] . Зокрема, як вбачається з п. 3.1.1 договору про надання туристичних послуг від 05.06.2017 турагент зобов`язується надати туристу всю інформацію, що передбачена чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 19-1 ЗУ «Про туризм» будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. До укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про: основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. Судом встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », у зв`язку з чим, виникла необхідність для зміни документів, зокрема тих, що посвідчують особу та надають право на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування. Позивач вважає, що відповідач, всупереч вимогам п. 3.1.1 договору про надання туристичних послуг та ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 19-1 ЗУ «Про туризм», не надала повної інформації щодо строків оформлення в`їзних/виїзних документів, а саме: закордонного паспорту, який було необхідно змінити туристу [PERSON] , у зв`язку зі зміною прізвища. Крім того, відповідач не надала йому інформації щодо угоди між Україною і Туреччиною про внесення змін до Угоди про умови взаємних поїздок громадян, що дозволяє громадянам їздити за ID-картками без закордонних паспортів. Разом з тим, на думку позивача, відповідачем не було дотримано п. 4.12 турдоговору та неналежним чином було надано виїзні документи. За цих обставин, внаслідок неможливості своєчасного оформлення та отримання в`їзних/виїзних документів, а саме: паспорту, закордонного паспорту [PERSON] , позивачу довелося скасувати запланований тур до Туреччини. Згідно з актом перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000631-947/7-17 (а.с. 69) порушень законодавства про захист прав споживачів не встановлено. З метою повернення грошових коштів, сплачених за неналежно надані послуги позивач 06.10.2017 звернувся з претензією до відповідача. Розглянувши претензію, відповідач частково її визнала та повернула сплачені позивачем кошти в розмірі 35698,53 грн, що підтверджується платіжним дорученням №103 від 10.10.2017 (а.с. 19). Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, позивач зазнав збитків на суму 6301,47 грн. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що згідно з ЗУ «Про туризм» турист має право відмовитися від туру в будь-який момент з виплатою йому всієї сплаченої за тур суми, за вирахуванням реально понесених та документально підтверджених витрат з організації даного конкретного туру, тобто турист несе певні ризики, певний відсоток коштів йому не повертається. Туроператором була визначена сума фактично понесених витрат в розмірі 2995,30 грн. На виконання умов укладеного договору відповідач отримав винагороду за консультаційно-інформаційні послуги з підбору туру, в розмірі 3506,00 грн, що підтверджується квитанціями. Разом з цим, вказаних квитанцій відповідач не надає, будь-які інші докази, які б свідчили про узгодження умов договору щодо винагороди за консультаційно-інформаційні послуги з підбору туру чи суми фактично понесених витрат, в матеріалах справи відсутні, що позбавляє суд можливості встановлення правомірності неповернення [PERSON] сплачених ним коштів в сумі 6301,47 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Відповідно до ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Статтею 5 Закону України «Про туризм» передбачено, що учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі суб`єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Статтею 30 Закону України «Про туризм» визначено види відповідальності за порушення законодавства в галузі туризму, зокрема ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення вимог стандартів, норм і правил у галузі туризму; порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про туризм», суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Таким чином, за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України «Про туризм», частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 610 та 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що свої зобов`язання відповідач належним чином не виконало, зокрема в частині повернення всієї суми сплачених за договором коштів, беручи до уваги відсутність будь-яких доказів, які б вказували на узгодження умов договору щодо винагороди за консультаційно-інформаційні послуги з підбору туру чи суми фактично понесених витрат, суд вважає необхідним стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивача майнову шкоду в сумі 6301,47 грн. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що не має підстав для її задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про туризм» заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку встановленому законом. Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, судом приймається до уваги роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Позивач в обґрунтування стягнення моральної шкоди посилався на сильні душевні хвилювання, які виникли через зіпсовану відпустку, а також на погіршення стану здоров`я його дружини. Разом з цим, [PERSON] було надано огляд невропатолога від 21.10.2017 (а.с. 20) згідно з яким йому було постановлено діагноз: соматоформна вегетативна дисфункція з тривожним розладом, що виник у зв`язку зі стресом на роботі та розладами в сімейному житті. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправними діями відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної діяльності відповідача, передбачених ч.2 ст.23 ЦК України. Згідно з судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. Позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 10000,00 грн, як і не обґрунтував сам розмір моральної шкоди. Суд, відповідно до вимог ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві. Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної йому шкоди, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем, надано угоду №838 на надання юридичних послуг товариства з обмеженою відповідальністю «Юристи без проблем» від 20.10.2017 (а.с. 21-22), довіреність (а.с. 23), ордер серії ДП №390/000013 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.32, 33), а також реєстр банківських документів та рахунки на оплату (а.с. 10-19), з яких вбачається, що позивачем сплачено 6297,74 грн. Приймаючи до уваги вищевказані докази, часткове задоволення позовних вимог, надання розрахунку суми судових витрат, враховуючи складність справи, кількість та тривалість проведених судових засідань з участю представника позивача; суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 2434,71 грн (6297,74 грн (сума витрат позивача на правничу допомогу) х 38,66 (відсоток задоволених вимог) : 100) є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 247,40 грн (6301,47 грн х 640,00 грн : 16301,47 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial