overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що 04.06.2004р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану м.Харкова реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис №575. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилась дитина [PERSON], [INFO] Але подружнє життя не склалося, в зв'язку з чим сім'я розпалася остаточно, спільного бюджету не має, спільне господарство не ведеться, фактичних шлюбно-сімейних відносин не підтримуємо. Посилаючись на ці обставини позивач просила розірвати її шлюб з відповідачем. У судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В своїй заяві позивач зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. У судове засідання відповідач не прибув, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин суд розглядає справу у заочному порядку згідно зі ст.224 ЦПК України та без фіксування без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.06.2004р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану м.Харкова реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис №575. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Позивач та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.2004р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції м.Харкова.( а.с.5). Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). У судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розпався та існує лише формально, спільного господарства подружжя не веде, спільного бюджету не має, фактичних шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Судові витрати, пов'язані із розірванням шлюбу, суд покладає на відповідача. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що 07.11.1992р. Палацем одруження «Орджонікідзевський» м.Харкова було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис №1097. Але подружнє життя не склалося, в зв'язку з чим сім'я розпалася остаточно, спільного бюджету не має, спільне господарство не ведеться, фактичних шлюбно-сімейних відносин не підтримуємо з осені 2013 року. Посилаючись на ці обставини позивач просила розірвати її шлюб з відповідачем. У судове засідання позивач не прибула, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовну заяву просив задовольнити, а також після розірвання шлюбу прізвище позивачу [PERSON], проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач не прибув з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно й належним чином. За таких обставин суд розглядає справу у заочному порядку згідно зі ст.224 ЦПК України та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.11.1992р. позивачка, [PERSON], уклала шлюб з відповідачем, [PERSON], зареєстрований Палацем одруження «Орджонікідзевський» м.Харкова. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON]. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). У судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розпався та існує лише формально, спільного господарства подружжя не веде, спільного бюджету не має, фактичних шлюбно-сімейних відносин не підтримують з осені 2013 року. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України сума судового збору, сплачена позивачем за подання позову, підлягає стягненню на його користь з відповідача. Інші витрати, пов'язані із розірванням шлюбу, суд покладає на сторони порівну. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що 27.09.2007р. Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис №47. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилась дитина- син [PERSON], [INFO] Але подружнє життя не склалося, в зв'язку з чим сім'я розпалася остаточно, у вихованні дитини участі не приймає, спільного бюджету не має, спільне господарство не ведеться, фактичних шлюбно-сімейних відносин не підтримуємо з листопада 2013 року. Посилаючись на ці обставини позивач просила розірвати її шлюб з відповідачем. У судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В своїй заяві позивач зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, спору про місце проживання дитини не має, дитина буде мешкати разом з позивачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. У судове засідання відповідач не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував, також вказав, що спору про місце проживання дитини не має, дитина буде мешкати разом з позивачем. За таких обставин суд розглядає справу без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.09.2007р. позивач,[PERSON], уклала шлюб з відповідачем, [PERSON], зареєстрований Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 47. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Позивач та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.2009р., Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.9). Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). У судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розпався та існує лише формально, спільного господарства подружжя не веде, спільного бюджету не має, фактичних шлюбно-сімейних відносин не підтримують з листопада 2013 року. Спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] між сторонами не має, дитина буде проживати разом з позивачкою [PERSON]. Судові витрати, пов'язані із розірванням шлюбу, суд покладає на відповідача. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 01.10.2004 року зареєструвала шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обовязки, припинення шлюбних відносин, спільного проживання та ведення господарства з 2016 року, а також неможливість відновлення стосунків. Позивач просив суд розірвати шлюб з відповідачкою. \~ \~ \~ \~В наданій заяві позивач просив провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити позов. Відповідачка в наданій заяві також просила провести розгляд справи без її участі, зазначивши про визнання позову. \~ \~ \~ \~Враховуючи подані сторонами заяви та визнання позову відповідачкою, відповідно до положень ч.3 ст.200, ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №533. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. \~ \~ \~ \~З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи той факт, що сторони припинили шлюбні відносини в 2016 році, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними не відбулось та позивач згідно поданої заяви наполягав на розірванні шлюбу, а відповідачка проти позову не заперечувала, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. \~ \~ \~ \~Згідно заяви відповідачки та положень ст.113 СК України після розірвання шлюбу прізвище останньої слід залишити - Бичек. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.141,142 ЦПК України, в звязку з визнанням позову відповідачкою з останньої на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого останнім судового збору, тобто в сумі 352 грн. 40 коп.; а ніші 50% судового збору в сумі 352 грн. 40 коп. повернути позивачу з державного бюджету. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03.01.2001 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Сімейні відносини з останньою не склались, між ними постійно виникали сварки, конфліктні ситуації, непорозуміння у питаннях шлюбних відносин та інших життєво важливих питаннях. Відповідачка не бажає знаходити компромісні рішення. Внаслідок цього вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. В зв'язку з цим, позивач просив розірвати шлюб з відповідачкою. В судовому засіданні позивач позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній. Відповідачка під час розгляду справи в суді зазначила про свою незгоду з обставинами, викладеними в позовній заяві в частині її вини у погіршенні шлюбних відносин. Але. Не заперечуючи щодо припинення шлюбних відносин з відповідачем, спільного проживання та ведення спільного господарства, а також посилаючись на неможливість поновлення відносин з позивачем, визнала позов та просила розірвати шлюб з останнім. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 березня 2001 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №41. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Під час розгляду справи сторонами підтверджено, що на теперішній час фактичні шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства не ведеться. Таким чином, враховуючи фактичні взаємовідносини подружжя, враховуючи, що шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться та останні під час розгляду справи в суді просили розірвати шлюб між ними, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги останньої підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачкою, з останньої на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого ним судового збору в сумі 320 грн. Інші 50% судового збору в сумі 320 грн. повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03.10.2003 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що з січня 2018 року шлюбні відносини з відповідачкою фактично було припинено, втрачено почуття любові та неможливість збереження шлюбу і подальшого спільного проживання, позивач просив суд розірвати шлюб з відповідачкою. В наданій письмовій заяві позивач просив провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити позов. Відповідачка в наданій заяві також просила провести розгляд справи без ї участі, зазначивши про визнання позову. Враховуючи подані сторонами заяви та визнання позову відповідачем, відповідно до положень ч.3 ст.200, ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №866. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи той факт, що сторони з січня 2018 року припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примирення між ними протягом вказаного тривалого часу не відбулось та позивач згідно поданої заяви наполягав на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечувала проти цього, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Згідно положень ст.113 СК України після розірвання шлюбу прізвище відповідачки слід залишити - [PERSON]. Враховуючи визнання позову відповідачкою та положення ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп., а також повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03.10.2015 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу дітей не мають. За час спільного проживання виявилось, що вони мають різні характери, цінності та цілі у житті, що слугувало причиною постійних сварок та скандалів, призвело до втрати взаємоповаги, почуття любові між ними. На теперішній час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Переконаний, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Вирішити питання про розірвання шлюбу за спільною заявою неможливе через небажання відповідачки зустрічатись з ним. В зв'язку з цим, позивач просив суд розірвати шлюб з відповідачкою. В наданій заяві позивач просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні зазначив про підтримання останнім заявленого позову та просив задовольнити останній. Відповідачка на неодноразові виклики до суду не з'явилась, про причини своєї неявки не повідомила. Відзиву на позову не надала. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №919. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Враховуючи фактичні взаємовідносини подружжя, той факт, що шлюбні відносини, як зазначив представник позивача, між сторонами припинено рік потому, з цього часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними не відбулось, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 04.10.1986 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають повнолітніх дітей, які мешкають окремо. В 2015 році він познайомився з іншою жінкою та пішов від відповідачки. З цього часу шлюбні відносини, сумісне проживання та ведення спільного господарства між ними припинено. Посилаючись на вказані обставини, а також не бажання відповідачки звертатись до органів РАЦС із спільною заявою про розірвання шлюбу, позивач просив суд розірвати шлюб з останньою. В наданій письмовій заяві позивач просив провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити позов. Відповідачка в наданій заяві також просила провести розгляд справи без її участі, не заперечуючи проти розірвання шлюбу. Враховуючи подані сторонами заяви та визнання позову відповідачкою, відповідно до положень ч.3 ст.200, ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 жовтня 1986 року Губиниською селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №43. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи той факт, що сторони з початку 2015 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, примирення між ними протягом вказаного тривалого часу не відбулось та позивач згідно поданої заяви наполягав на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечувала проти цього, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Згідно заяви відповідачки та положень ст.113 СК України після розірвання шлюбу прізвище останньої слід залишити - [PERSON]. Враховуючи визнання позову відповідачкою та положення ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп., а також повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved