Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 24 листопада 1990 року з відповідачем зареєстрував шлюб у с. Стужиця Великоберезнянського району Закарпатської області, актовий запис № 6. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] , яка на даний час є повнолітньою. Однак, подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих сварок. Оскільки сімейним життям не проживають з 2016 року, тому просить шлюб між ними розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позов визнала. Крім цього, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 24 листопада 1990 року у Стужицькій сільській Раді народних депутатів Великоберезнянського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 6 (а. с. 4, 6-7). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнала, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідач у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище, після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право надалі іменуватися цим прізвищем. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved