Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідачів про зняття арешту, обгрунтовуючи вимоги тим, що накладений арешт на нерухоме майно є перешкодою для власника вільно розпоряджатись ним. В судове засідання представник позивача не зявився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та проси їх задовольнити за наявними матеріалами справи. В судове засідання представник Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області не зявився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечили. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст.64 Конституції України, права людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що 13.06.2008р. покупець, [PERSON] придбала у продавця, [PERSON] незавершене будівництво обєкту нерухомого майна, яке складається з житлового будинку літ.А-2 та приватизованої земельної ділянки площею 0,2467 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Кротенки, Полтавського району, Полтавської області по вул. Луговій, 77, що підтверджується Договором купівлі - продажу від 13.06.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1598 та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 05.08.2008 року № 19786831 (а.с.8, 9, 10). У лютому 2017 року звернувшись до приватного нотаріус позивачу стало відомо, що її майно, а саме: обєкт незавершеного будівництва - житловий будинок, перебуває під арештом на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП № 16295682 від 09.12.2009 р. ВДВС Полтавського РУЮ, державний виконавець Лазаренко О.М., що підтверджується Відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 01.02.2017 року(а.с.4). Також, що у 2009 році на майно продавця [PERSON] було накладено обтяження, в тому числі і на житловий будинок, що знаходиться в с. Кротенки Полтавського району Полтавської області по вул. Луговій, 77, що на час відкриття виконавчого провадження їй не належав, так як власником вказаного майна з 13.06.2008 року була позивач - [PERSON]. Згідно ВП спецпідрозділ від 21.03.2017р. (а.с. 12), встановлено, що виконавче провадження № 162295682, яке було розпочате 09.12.2009р. на підставі ухвали Полтавського районного суду від 04.12.2009р. № 2-2206, закінчено - 11.02.2010р. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 (фактичне виконання рішення). Згідно положень ч. 1 ст. 40 «Наслідки завершення виконавчого провадження» ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Частиною 2 статті 40 «Наслідки завершення виконавчого провадження» ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Отже, судом встановлено факт того, що органом ДВС при завершенні виконавчих проваджень не було знято арешти з майна, чим порушено вимоги ч.1 та ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», і це стало перешкодою для позивача у вільному розпорядженні своїм нерухомим майном. Також суд вважає встановленим факт того, що накладений арешт на незавершене будівництво обєкту нерухомого майна, яке складається з житлового будинку літ.А-2 та приватизованої земельної ділянки площею 0,2467 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Кротенки, Полтавського району, Полтавської області по вул. Луговій, 77, що належить [PERSON] є безпідставним, так як вказане майно вона придбала у [PERSON] у червні 2008р., а арешт було накладено у 2009 році на дане майно як на власність боржника [PERSON] Враховуючи матеріали справи, судом встановлено достатньо належних доказів того, що органом ДВС при завершенні виконавчого провадження не було виконано вимоги положень ч.1 та ч. 2 ст. ЗУ «Про виконавче провадження», а також те, що накладений арешт на майно є безпідставним, так як [PERSON] не була стороною по справі в якій було застосовано арешт на майно [PERSON], а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог статті 88 ЦПК України. На підставі вкладеного,

Outcome: approved