Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, заборгованості за відсотками, штрафних санкцій та судових витрат, посилаючись на такі обставини. Між сторонами 12 липня 2006 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 2500,0 гривень під 30,0% на рік на суму залишку заборгованості, строком дії договору 12 місяців, із автоматичною пролонгацією в разі не звернення жодної зі сторони із відповідною вимогою про припинення договору. Позивач повністю та в строки виконав свої зобов'язання за кредитним договором, втім відповідач не виконав умови договору, не здійснював погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування коштами, внаслідок чого позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду. Відповідачка надала суду заяву, якою просила суд розглядати зазначену справу у її відсутність, відповідно до раніше поданих заперечень на позовну заяву просила відмовити у її задоволенні з огляду на її необґрунтованість, а також просила застосувати суд строки позовної давності. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Щодо суті позовних вимог та їх належного обґрунтування. Між сторонами ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 12 липня 2006 року укладено кредитний договір б/н, що складається із заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до вказаного кредитного договору позивач отримала у кредит грошові кошти в розмірі 2 500,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком дії договору 12 місяців, із автоматичною пролонгацією в разі не звернення жодної зі сторони із відповідною вимогою про припинення договору. Відповідачем [PERSON] не виконані належним чином умови зазначеного договору, тобто не здійснювалось часткове погашення (сплата) кредиту та не сплачувались відсотки, у зв'язку із чим у відповідача перед позивачем виникла значна за розмірами заборгованість. Згідно п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,0 гривень, а також п'ять відсотків від суми позову. Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26.01.2014 року складає 11556,92 гривень, з яких: ? заборгованість за кредитом - 2 009,83 гривень; ? заборгованість за простроченими відсотками - 8 520,57 гривень; ? штраф (фіксована частина) - 500,0 гривень; ? штраф (процентна складова) - 526,52 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, вона порушила вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо заяви [PERSON] про застосування судом строків позовної давності до вказаних правовідносин судом враховано наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилом ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом враховано, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона є дійсною до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH), а дія картки закінчилась у червні 2008 року. Наведених правових висновків щодо початку перебігу строку позовної давності у подібних правовідносинах дійшов у своїх рішеннях Верховний Суд України від 19 березня 2014 року (справа № 6- 14цс14) та від 18 червня 2014 року (справа № 6- 61цс14), згідно із якими відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, враховуючи, що позов подано лише 18.03.2014 року, суд констатує пропуск позивачем строків позовної давності та, враховуючи, що про їх застосування заявлено стороною у спорі, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з наведених підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: dismissed