Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 19.05.1993 року по 31.05.2016 року перебував у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» (раніше ДП «Дзержинськвугілля»), де працював у відокремленому підрозділі ВП «Шахта «Центральна» (раніше шахта ім. Ф.Е.Дзержинського) в якості прохідника з повним робочим днем на підземній роботі. 31 травня\~ 2016 року його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, так як за станом здоровя він не зміг виконувати трудові обовязки. Після звільнення відповідач не провів своєчасно розрахунок з позивачем, що в свою чергу призвело до порушення його прав і виникнення несплаченої роботодавцем заборгованості по заробітній платі. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодовувати розмір недоотриманої заробітної плати, у звязку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач просив стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Також вказав, що несвоєчасна виплата заробітної плати завдала йому моральні страждання, які виявилися в порушенні звичних життєвих зв`язків. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 грн., яку також просив стягнути з відповідача. В подальшому позивач свої вимоги уточнив і вказав, що відповідачем було невірно виконано нарахування заробітної плати за час виконання позивачем легкої роботи, тому що при її розрахунку відповідач використав розмір мінімальної заробітної плати. Вважає, що при розрахунку середньоденного заробітку за легку працю, вихідної допомоги та середньоденного заробітку за час затримки повного розрахунку треба керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ№100 від 08.02.1995 року. Тому розмір не донарахованої й не виплаченої заробітної плати за період знаходження позивача на легкій праці з 09.04.2016 року по 31.05.2016 року складає 15350,30 грн., розмір вихідної допомоги складає 20835,27 грн., середній заробіток за час повного розрахунку 63390,74 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Просить також стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та в уточненнях. В подальші судові засідання представник позивача не прибувала, надавши заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги\~ підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, надавши письмові заперечення. При цьому, цей представник пояснила, що не заперечує проти стягнення на користь позивача суми компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні. В решті заявлених позовних вимог просила відмовити. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача пояснила, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] відсутня в зв'язку з перерахуванням суми заборгованості 11.08.2016 року. Щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 63390,74 грн., заборгованості по вихідній допомозі в розмірі 20835,27 грн., компенсації за моральну шкоду в сумі 5000 грн. зазначила про таке. Страхова виплата потерпілому [PERSON] повинна виплачуватися згідно з п.1.2 ст.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою КМУ №24 від 27.04.2007 року та зареєстрованому міністерстві юстиції України 22.06.2007 року за №715/13982, у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу нижче оплачувану роботу. При цьому, середньоденна заробітна плата повинна обчислюватися відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001 року. Вважає, що розрахунок середньоденного заробітку для оплати легкої праці також був проведений вірно відповідно до діючого законодавства. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, а також оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач\~19.05.1993 року по 31.05.2016 року перебував у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» (раніше ДП «Дзержинськвугілля»), де працював у відокремленому підрозділі ВП «Шахта «Центральна» (раніше шахта ім. Ф.Е.Дзержинського) в якості прохідника з повним робочим днем на підземній роботі. На підставі висновку ЛКК його було переведено на легку працю на наступні періоди: з 11.04.2016 - 08.05.2016 на підставі наказу ВП «Шахта ім. Ф.Е.Дзержинського» № 49/к від 11.04.2016, з 09.05.2016 - 31.05.2016 на підставі наказу ВП «Шахта ім. Ф.Е.Дзержинського» № 58/к від 05.05.2016. 31 травня\~ 2016 року його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, так як за станом здоровя не зміг виконувати трудові обовязки. Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Частиною другою\~статті 12 вказаного Закону\~передбачено що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї\~статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями. З аналізу вказаних норм вбачається, що вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку, які входять до структури заробітної плати, як гарантійні і компенсаційні виплати, що передбачені чинним законодавством, та які відповідно до ст.12 Закону та \~Кодексу законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно підпункту 4 п.1.2 ст.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат затвердженого Постановою КМУ №24 від 27.04.2007 року, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язані виплачувати страхову виплату потерпілому в розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу нижче оплачувану роботу. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001 року, з послідуючими змінами, а саме п.3, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність. Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду. Відповідач провів розрахунок середньої заробітної плати наступним чином: 300 дн.: 30112,25 грн.=100,37 грн.,- 1 к.д., станом на квітень 2016 року ЄСВ сплачено по липень 2015 року. Вивчивши розрахунок середньої заробітної плати, суд приходить до висновку, що ВП «Шахта «Центральна» вірно відповідно до діючого законодавства провів розрахунок середньоденного заробітку для оплати легкої праці. Постанова Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» в цьому випадку не застосовується. Посилання позивача на постанову КМУ №100 від 08.02.1995 року є не вірним. Середньоденний заробіток для призначення суми одноразової матеріальної допомоги та вихідної допомоги був розрахований згідно Постанови №100 КМУ від 08.02.1995 року: 3847,12:18-213,73 грн. за день і становить 213,73 грн. Таким чином, сума одноразової матеріальної допомоги при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітків при середньо планових 20 календарних днів становить: 213,73 х 20 х 2 = 8549,20 грн., нарахована на підставі п.13.7. Колективного договору ВП «Шахта «Центральна». Вихідна допомога, як звільненому за п.2.ст.40 КЗпП України за станом здоров'я, позивачу нарахована в середньомісячному розмірі 4274,60 грн., згідно зі ст.44 КЗпП України. Вказана виплата передбачена\~ст.44 КЗпП України,\~згідно з якою при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40 цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Також вірно, відповідно до діючого законодавства, нарахована та виплачена компенсація за дні невикористаної відпуски в сумі 6214,40 грн. за 20 календарних днів. На підставі ст.117 Кодексу Законів про працю України, у разі затримки розрахунку по заробітній платі, позивач має право на середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи остаточний розрахунок з позивачем проведено 11.08.2016 року, кількість днів затримки розрахунку складав 49 днів, компенсація за затримку розрахунку складає 10472,77 грн. (213,73 х 49= 10472,77грн.). Згідно з довідкою №7/17 від 05.01.17, виданої ВП «Шахта «Центральна», зроблений перерахунок та виплачена заборгованість за легку працю, невикористану відпустку, допомогу за станом здоровя в сумі 4355,66 грн. Відповідно до ст.61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, що має місце по даній справі, а тому суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обґрунтування своїх вимог щодо стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільнені. За результатами проведення судового розгляду суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення визнаного повноважним представником відповідача позову, а тому на користь [PERSON] належить стягнути компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 6117,11 грн. Розглядаючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суду виходить з наступного. Відповідно до\~ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 току №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За таких обставин, суд, беручи до уваги конкретні обставини справи, характер, отриманих позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили,\~ вважає необхідним стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України\~судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial