Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 02 грудня 2006 року помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Плеханова, будинок № 89. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 02\~грудня 2006 року були: донька померлого [PERSON], [INFO] та він [PERSON]. Для оформлення вищезазначеної спадщини він звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської обл., але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 02\~грудня 2006 року йому було відмовлено, про що видано відповідну постанову від 22 серпня 2015 року. Оскільки, крім нього спадщину після [PERSON], померлого 02 грудня 2006 року, прийняла спадкоємця першої черги донька померлого [PERSON]. ? частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Плеханова, будинок № 89 належала [PERSON], померлому 02 грудня 2006 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину БН від 17 листопада 1999 року виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою р.№\~2613. У відділі державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] (його матері) на його утримання. Оскільки, його батько [PERSON] мав заборгованість по аліментам, відділом державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції було накладено арешт на частину вищевказаного житлового будинку. Враховуючи те, що [PERSON] 02 грудня 2006 року помер та державна виконавча служба не встигла реалізувати майно, на яке накладено арешт (? частину вказаного будинку), заборгованість по аліментам так і не виплачена, вважає що він, [PERSON], має право на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Плеханова, будинок № 89 в рахунок погашення боргу по аліментам. Позивач просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.\~Новомосковськ, вул. Плеханова, буд. 89; зняти арешт з майна [PERSON], а саме з ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.\~Новомосковськ, вул. Плеханова, буд. 89. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечували проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, у разі якщо обставини, на які посилається позивач в обґрунтування свого позову, підтверджуються документально. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, просили розглянуьти справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належала ? частка будинку під №\~89 на вул. Плеханова в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Постановою Державної виконавчої служби у м. Новомосковськ та [PERSON] районі Дніпропетровської області АМ № 124456 від 11 липня 2006 року на вказану частину будинку, належну [PERSON], накладений арешт. Ці обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 43-45). 02 грудня 2006 року [PERSON] помер (а.с. 7), після його смерті відкрилася спадщина на ? частку вищевказаного будинку. В обґрунтування позовних вимог щодо визнання за ним права власності на ? частку вказаного будинку позивач посилається на те, що на момент смерті [PERSON] мав заборгованість перед [PERSON] з виплати аліментів на його утримання, а тому за ним необхідно визнати право власності на спірну частину будинку в рахунок погашення боргу по аліментам. Проте позивач жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, на підтвердження існування такої заборгованості суду не надав. На запит суду щодо наявності або відсутності заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], а у разі наявності заборгованості щодо розміру заборгованості, [PERSON] міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області листом від 14 грудня 2016\~року № В8/17391 повідомив, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини на виконанні станом на 13 грудня 2016 року не перебуває (а.с. 50). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, суд звертає увагу і на наступні положення цивільного законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, у разі існування заборгованості зі сплати аліментів на момент смерті [PERSON], [PERSON] мала діяти як кредитор спадкодавця в порядку, встановленому ст.ст. 1281, 1282 Цивільного кодексу України, що нею зроблено не було, про що вона зазначила надаючи пояснення в судовому засіданні. Крім того, з наведеного вище вбачається, що встановити розмір заборгованості [PERSON] з аліментів, в рахунок погашення якої може бути накладено стягнення на майно за правилами ст. 1282 Цивільного кодексу України, не можливо, а тому не можливо і встановити, на яку саме частину спадкового майна може бути накладено стягнення. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у визнанні за [PERSON] права власності на ? частку будинку під №\~89 на вул. Плеханова в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, не підлягають також задоволенню і позовні вимоги щодо зняття арешту з майна [PERSON], як похідні позовні вимоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed