Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить встановити порядок користування приміщеннями квартири за адресою [ADDRESS], виділивши в користування позивача кімнати № 1 площею 18,4 кв.м., № 2 площею 9,0 кв.м. та балкон площею 9,3 кв.м. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву, у якій позовні вимоги не визнав та зазначив, що відповідачем у приміщеннях № 4 та № 6 проведено ремонтні роботи, після яких він фактично там мешкає разом зі своєю сім'єю, а також, що балкон, який просить позивач йому виділити, має вхід з кухні та вхід з кімнати № 1. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2013р. (а.с.7) та договору дарування від 11.12.2013р. (а.с.8) [PERSON] є власником 2/3 частини квартири за адресою [ADDRESS], а [PERSON] - власником 1/3 частини вказаної квартири, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до технічного паспорту квартира за адресою [ADDRESS], складається з: коридору (цифри 1, 5 на плані) площею 10,0 кв.м., житлової кімнати (цифра 2 на плані) площею 18,4 кв.м., кухні (цифра 3 на плані) площею 9,2 кв.м., житлової кімнати (цифра 4 на плані) площею 9,0 кв.м., житлової кімнати (цифра 6 на плані) площею 16,4 кв.м., вбудованої шафи (цифра 7 на плані) площею 1,3 кв.м., ванної (цифра 8 на плані) площею 2,7 кв.м., вбиральні (цифра 9 на плані) площею 1,6 кв.м., балкону (цифра 10 на плані) площею 9,3 кв.м. (а.с.9). З огляду на те, що спірна квартира належить двом співвласникам та складається з трьох житлових кімнат загальною площею 43,8 км.в., суд доходить висновку про можливість надання кожному співвласників у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Крім цього, виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013р. у справі № 6-12цс13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить виділити йому у користування кімнати № 2 та № 4 загальною площею 24,4 кв.м., що не перевищує розмір належної йому 2/3 частки у праві власності на спірну квартиру. З огляду на викладене, враховуючи характер стосунків, які склались між позивачем та відповідачем, а також те, що дійти згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності шляхом укладення відповідного договору сторони не можуть, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування спірною квартирою шляхом виділення у користування позивача житлових кімнат (цифра 2 та 4 на плані) загальною площею 24,4 кв.м., виділення у користування відповідача житлової кімнати (цифра 6 на плані) площею 16,4 кв.м., тоді як решту приміщень слід залишити у спільному користуванні всіх співвласників. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині виділення в користування позивача балкону (літ.10 на плані), оскільки як вбачається з технічного паспорту на спірну квартиру, балкон поєднаний з житловою кімнатою № 2 та кухнею № 3, яка є у загальному користуванні співвласників, та має окремі входи, а відтак виділення його у користування лише [PERSON] є недоцільним та порушить права [PERSON], як співвласника квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial