Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та про визнання права власності на домоволодіння, посилаючись на те, що восени 2012 року їй стало відомо, що [PERSON] має намір продати житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності, в зв'язку з чим, 25 жовтня 2012 року вона уклала із [PERSON] угоду купівлі-продажу належного йому на праві приватної власності домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння, зокрема, щодо ціни, передачі житла у власність, виготовлення документів на домоволодіння, оформлення договору в нотаріальній конторі за спільні кошти. На підтвердження укладеної угоди 25 жовтня 2012 року нею було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 20 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON]. Після сплати нею грошей, вона від [PERSON] отримала ключі і документи на належне йому домоволодіння, зробила у ньому ремонт, стала в ньому проживати, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не має змоги з'являтись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу будинку, оскільки після продажу будинку переїхав на постійне місце проживання до [ADDRESS], який анексований Російською Федерацією та переміщення осіб обмежене, є особою пристарілого віку, перебуває у тяжкому матеріальному стані та вважає, що право власності на належне йому домоволодіння, після сплати нею йому грошей перейшло до нього. Позивач вважає, що зі своєї сторони вона виконала всі покладені на неї обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості домоволодіння, безперешкодно користується ним, проживає в ньому та зробила ремонт, а у зв'язку з неможливістю відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не має змоги, тому вона звернулась з даним позовом до суду. Представник позивач - адвокат Морозова О.Ю., що діє на підставі угоди про представництво клієнта адвокатом від 20.02.2014 року (а.с. 4, 5), будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву (а.с. 17), згідно якої підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а справу розглянути в її відсутність. Відповідач, будучи належними чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 15, 16), згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, позов визнає повністю. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що восени 2012 року позивачці [PERSON], [INFO] (а.с. 6) стало відомо, що [PERSON], [INFO] (а.с. 16) має намір продати житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності (а.с. 8-10), в зв'язку з чим, 25 жовтня 2012 року позивач уклала із [PERSON] угоду купівлі-продажу належного останньому на праві приватної власності домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], при цьому сторони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння, зокрема, щодо ціни, передачі житла у власність, виготовлення документів на домоволодіння, оформлення договору в нотаріальній конторі за спільні кошти. На підтвердження укладеної угоди 25 жовтня 2012 року позивачкою було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 20 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON] (а.с. 7). Після сплати грошей, позивачка від [PERSON] отримала ключі і документи на належне йому домоволодіння, зробила у ньому ремонт, стала в ньому проживати, однак до цього часу [PERSON] договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не має змоги з'являтись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу будинку, оскільки після продажу будинку переїхав на постійне місце проживання до [ADDRESS], який анексований Російською Федерацією (а.с. 16) та переміщення осіб обмежене, є особою пристарілого віку (а.с. 16), перебуває у тяжкому матеріальному стані та вважає, що право власності на належне йому домоволодіння, після сплати йому грошей перейшло до позивачки (а.с. 15). Позивач зі своєї сторони виконала всі покладені на неї обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості домоволодіння, безперешкодно користується ним, проживає в ньому та зробила ремонт, а у зв'язку з неможливістю відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не має змоги, тому позивач звернулась з даним позовом до суду (а.с. 1, 2, 3). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК України. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт неможливості нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved