Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну та матеріальну шкоду у загальному розмірі 45 535,48 грн. Позов мотивований тим, що 02.01.2015р. [PERSON], рухаючись на автомобілі «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER], у м. Дніпрі по вул. Набережній Заводській в районі електроопори № 265 не урахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду та розпочав рух від удару вперед, де скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивач надав суду письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило. Враховуючи неявку відповідача, беручи до уваги відсутності заперечень позивача, суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2015р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с.5). Вищевказаною постановою встановлено, що 02.01.2015р. [PERSON], рухаючись на автомобілі «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER], у м. Дніпрі по вул. Набережній Заводській в районі електроопори № 265 не урахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду та розпочав рух від удару вперед, де скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки (а.с.5). Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля [NUMBER], є [PERSON] (а.с. 27), а отже він є належним позивачем у справі за вимогами про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ №4 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Оскільки [PERSON] на момент ДТП правомірно управляв автомобілем «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER], суд доходить висновку, що він є належним відповідачем за вимогами про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Водночас, якщо цивільно-правова відповідальність власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки застрахована, у разі настання страхового випадку завдана шкода відшкодовується страховиком у межах ліміту відповідальності, встановленого договором або законом. На час ДТП автомобіль [NUMBER], був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№ АІ/1037981, укладеним між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] (а.с.31). Відповідно до висновку експерта автотоварознавця № 2623/1 від 30.01.2015р., вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], складає 66 271,21 грн. (а.с.12). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Страхова компанія на виконання умов страхового полісу перерахувала 29.04.2015р. позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., що не заперечується позивачем у своєму позові. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене, розмір збитків, які мають бути відшкодовані на користь позивача особою, яка їх завдала, становить 16 271,21 грн. (66 271,21 грн. - 50 000, 00 грн.). Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 16 271,21 грн. на відшкодування майнової шкоди позивачу. Водночас, стосовно стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Таким чином, враховуючи, що відповідальність відповідача щодо відшкодування шкоди позивачу є недоговірною (деліктною), суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 625 ЦК України та стягнення з [PERSON] інфляційних втрат. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016р. №6-2491цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., посилаючись на моральні страждання, завдані йому внаслідок вчинення ДТП з вини [PERSON], пошкодження автомобіля та зміни звичайного укладу життя з огляду на неможливість використання такого автомобіля. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Повно та всебічно дослідивши причини виникнення і характер обставин, які спричинили завдання моральної шкоди позивачу, розміру і глибину душевних страждань позивача, пережитих останнім у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу та зміною звичайного укладу життя, взявши до уваги необхідність позивачу докладати зусилля для захисту і поновлення своїх прав у судовому порядку, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 2 500,0 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial