Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 03.10.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір про зобовязання укласти договір купівлі-продажу квартири. За умовами цього договору сторони взяли зобовязання укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В якості авансу позивач, як покупець, передав продавцю 200 000,00 грн., але відповідач не уклала договір купівлі-продажу квартири та не повернула кошти авансу. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 200 000, 00 грн. та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд проводити розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви про відкладення розгляду справи чи заперечень на позов до суду не надходило. На підставі ст.224 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] надала генеральну довіреність [PERSON] управляти та розпоряджатися всім її майном, вести від її імя справи у всіх державних установах, організаціях, отримувати гроші, майно, подавати заяви та ін. . Зазначене підтверджено копією довіреності (а.с.10-11). Так, з матеріалів справи вбачається, що 03.10.2016 року між сторонами було укладено договір про зобовязання сторін укласти договір купівлі-продажу, за умовами якого сторони взяли на себе зобовязання у строк до 03.11.2016 року укласти договір купівлі-продажу обєкту нерухомості 2-х кімнатної квартири, загальною площею 74,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з подальшою передачею вказаної квартири покупцю за актом приймання-передачі, а покупець зобовязувався прийняти та оплатити вартість нерухомого майна відповідно до умов цього договору (а.с.5-7). Відповідно до п.1.2.3 цього договору в якості авансового платежу та на виконання своїх обовязків покупець передав продавцеві 200 000, 00 грн., що, також, підтверджено власноручною розпискою [PERSON], який діяв від імені та в інтересах відповідача [PERSON] (а.с.12). Згідно абз.2 п.1.2.3 договору зазначений вище платіж у фактично внесеному розмірі підлягає поверненню покупцю в день підписання основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 03.11.2016 року (а.с.5,6,7). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків сторін. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак, в порушення умов договору та зазначених вище норм законодавства України, відповідач основний договір купівлі-продажу не уклала, а кошти отримані в день підписання договору не повернула. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Так, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Судом встановлено, що сторони в п.1.2.3 сплачену суму коштів в розмірі 200 000, 00 грн.,визначили, як авансовий платіж, який підлягає поверненню в строк до 03.11.2016 року. Згідно ст.1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зважаючи на вищевикладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Отже, на користь позивача належить стягнути з відповідача 200 000, 00 грн., як сплачений позивачем авансовий платіж, який підлягає поверненню за умовами договору. На підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі 2 000 грн., що складаються з суми судового збору та підтверджені квитанцією №72070 від 24.11.2016р.

Outcome: approved