Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 02 серпня 1986 року з відповідачем зареєстрував шлюб у Виконкомі Тур`я-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 11. Однак, через два роки після реєстрації шлюбу їх стосунки почали погіршуватися, внаслідок чого вони перестали проживати разом та припинили будь-яке спілкування. Подружжя має кардинально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, а також різні характери. Оскільки подружні відносини між ними давно припинилися та спільне господарство вони не ведуть, їх шлюб носить формальний характер, тому просить такий розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 02 серпня 1986 року у Тур`я-Полянській сільській раді Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 11 (а. с. 2-3, 4). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу позивачем обдумане, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Судові витрати підлягають стягненню з\~ відповідача,\~ що\~ відповідає\~ положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved