Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] 25.06.2015 року було укладено договір позики грошей в сумі 1200000 гривень з кінцевим терміном повернення 25.12.2015 року На підтвердження своїх доводів, щодо позовних вимог позивач стверджує, що відповідач до теперішнього часу борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Крім того, 25.06.2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю « ЦМК- Комбудінвест» було укладено договір поруки , відповідно до якого товариство відповідає за виконання [PERSON] зобов»язань за договором позики. На підставі вищевикладеного, просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг у сумі 1200000 гривень. В судове засідання представник позивача не з»явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Вказує, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачі не з'явилися, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи .Про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін , оскільки у справі наявні достатні матеріали про їх права та взаємовідносини . Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25.06.2015 року було укладено договір позики, відповідно до п. 2.1. якого, розмір позики складає 1200000 ( один мільйон двісті тисяч) гривень з кінцевим терміном повернення грошей 25.12.2015 року /а.с. 12-13/. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надана розписка [PERSON] про отримання спірних коштів. /а.с. 14/ Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ч.1,2,3 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осі; Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до укладеного 25.06.2015 року між сторонами договору поруки, поручитель порукою забезпечує виконання зобов»язань за Основним Договором в повному обсязі. /а.с. 15-16/. Отже, беручи до уваги викладене, дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по сплаті судового збору. Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню,

Outcome: approved