Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 6 032.74 гривен, 15 000 гривен моральної шкоди, витрати на правову допомогу в сумі 2 000 гривен та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 16.09.2013 року, близько о 23:00 годині, відповідач [PERSON], рухаючись в м. Одеса, скоїв зіткнення з двома автомобілями, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником одного з автомобілів, а саме Toyota Camry, державний номер [NUMBER], є він, [PERSON] Постановою Болградського районного суду Одеської області від 05.02.2014 року відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно Висновку експерта № 5414 від 02.10.2013 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріальних збитків, завданих власнику Toyota Camry, д/н [NUMBER], вартість відновлювального ремонту складає 5 283 гривен. За проведення вказаного експертного дослідження позивачем було сплачено 749 гривен. Крім того, позивач вважає, що ця дорожньо-транспортна пригода завдала йому також моральної шкоди, яку він оцінює в 15 000 гривен. Оскільки відповідач [PERSON] експлуатував транспортний засіб, на якому скоїв ДТП, без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на думку позивача, відшкодовувати заподіяні збитки повинен саме відповідач. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним згідно вимог чинного законодавства. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його представника [PERSON] (а.с.41). Відповідач позов визнав частково. Не заперечував своєї вини в скоєнні ДТП 16.09.2014 року. Пояснив, що місце ДТП покинув не навмисно, так як дуже квапився до дружини в лікарню. Договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності він не укладав. Повністю погодився з висновком експерта та з сумою вказаною у висновку - 5 283.65 гривен, визнав затрати на проведення експертизи, понесені позивачем в розмірі 749.09 гривен, оскільки вважає, що тільки висновок експерта є доказом по справі. В іншій частині позовні вимоги не визнав. При цьому пояснив, що намагався в добровільному порядку відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, однак спілкувався лише з адвокатом [PERSON], який надав йому номер телефону позивача, однак позивач не виявив бажання та можливості зустрітися з ним, відповідачем для вирішення цього питання. Суму моральної шкоди вважає завищеною та не обґрунтованою. Таких коштів він немає, оскільки офіційно ніде не працює, періодично працює за наймом у приватних осіб, в середньому його заробітна плата на місяць складає 1600-1800 гривен. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, доводи сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.ст.23, 1166, 1167, 1187 ЦК України. Судом встановлено, що 16 вересня 2013 року, близько о 23 годині 00 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER], рухаючись в між квартальному проїзді по вулиці Космонавтів, № 56-А в м. Одеса, не витримав небезпечний інтервал та скоїв зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos, д/н [NUMBER], належний [PERSON], [INFO], та автомобілем Toyota Camry, державний номер [NUMBER], належний [PERSON], [INFO]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується матеріалами справи про адміністративні правопорушення № 497/264/14-п, дослідженими в судовому засіданні. ДТП сталося через порушення водієм [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху України, та за що він, відповідач, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постановою судді Болградського районного суду Одеської області від 05.02.2014 року (справа № 497/264/14-п) відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відповідно до ст.38 КУпАП закрито провадження по справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Крім того, при скоєнні ДТП відповідач порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України - залишив місце ДТП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП (справа № 497/265/14-п). Згідно п. 4 ст.61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні встановлено, що саме порушення відповідачем [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої автомобіль Toyota Camry, державний номер [NUMBER], належний [PERSON], отримав механічні пошкодження, тобто вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Згідно довідки ІДПС 4-го взводу ВДАІ ОМУ м. Одеси, Зарічанського Д.В., транспортний засіб Toyota Camry, державний номер [NUMBER], належний [PERSON], 16.09.2013 року отримав механічні пошкодження: деформація переднього правого крила, переднього бампера, розбита передня права фара з сигналом повороту, передній правий повторювач повороту (а.с.9). За даними висновку № 5414 експертного авто-товарознавчого дослідження по встановленню суми матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля Toyota Camry, державний номер [NUMBER], проведеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України від 08.10.2013 року, визначено вартість матеріальної шкоди, яка складає 5 283.65 гривен (а.с.10-20). За проведення експертизи позивачем сплачено 749.09 гривен (а.с.21). Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, …., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.3). Таким чином, за заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки його володілець відповідає незалежно від наявності вини. Володільцем визнається той власник, чи інший титульний володілець, який одночасно фактично його використовує, зберігає, чи утримує. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.2 «Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2Правил дорожнього руху України). Матеріалами справи знайшло підтвердження належними та допустимими доказами факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання. Що стосується розміру заподіяної шкоди, то суд приймає в якості доказу розміру спричиненої шкоди висновок експерта №5414 від 08.10.2013 року, оскільки в даному випадку експерт був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену Законом. Підстав для сумніву в об'єктивності та правильності висновків вказаної експертизи у суду не має (а.с.11-20). У зв'язку із зазначеним відшкодуванню підлягає матеріальна шкода саме в розмірі визначеному експертом 5 283.65 гривен. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в рамках заявлених вимог в залежності від характеру та об'єму спричинених потерпілому фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному окремому випадку ступені вини відповідача і інших обставин. Зокрема, враховуються характер та тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, значних вимушених змін в його життєвих та виробничих відношеннях. В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] в зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода. Позивач стверджує, що погіршився стан його здоров'я, через постійні переживання, з'явився постійний головний біль, а тому не відомо, які наслідки в майбутньому спричинить це погіршення стану здоров'я. Впродовж деякого часу, позивач був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль, який знаходився в ремонті, тому були порушені його нормальні життєві зв'язки із-за неможливості продовжувати нормальний активний спосіб життя. В рахунок відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути з відповідача 15 000 гривен. В абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи ступінь перенесених позивачем [PERSON] моральних страждань, вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди на суму в 15 000 гривен необґрунтовано завищеною. З урахуванням розумності та достатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а в решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом положень ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VІ затверджено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною …. Не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Мінімальна заробітна плата з 01.01.2014 року становить 1 218.00 грн. х 40 % = 487.20 грн. Судом встановлено, що під час розгляду зазначеної справи, позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2 000.00 гривен, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 25.03.2014 року (а.с.22), квитанцією до прибуткового касового ордеру 56/1 від 25.03.2014 року про сплату коштів у розмірі 2000.00 гривен (а.с.24). Протягом розгляду справи було проведено 2 судових засідань, однак в судове засідання, а ні позивач, а ні його представник не прибули. На підставі викладено, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат пов'язаних з наданням правової допомоги при розгляді зазначеної справи представником [PERSON] з урахуванням часу витраченого адвокатом на підготовку процесуальних документів, та вчинення інших процесуальних дій поза судовими засіданнями у розмірі 974.40 гривен, оскільки зазначена сума не перевищує граничного розміру компенсації витрати на правову допомогу за 2 (дві) години роботи, яких суд вважає достатніми для підготовки позовної заяви (2 години х 487.20 грн. = 974.40 гривен). З цих же підстав та зважаючи на вимоги ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача: - 365.40 гривен судового збору, які були сплачені позивачем при зверненні до суду за позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди (а.с.1); - 749.09 гривен (а.с.21) витрати, пов'язані із проведенням експертизи (ст.79 ч.3 п.4 ЦПК України). На користь держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 243.60 гривен за позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial