Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], яких за умовами договору купівлі-продажу колишній власник повинен був зняти з реєстрації. За вищевказаною адресою відповідачі не проживають, однак в порушення умов договору купівлі-продажу їх не знято з реєстрації, що порушує його права як власника. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON]такими, що втратилив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони не одноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.09.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній передав у власність [PERSON] належне йому однокімнатне приміщення спільного заселення [ADDRESS], загальною площею 25,2 кв. м., в тому числі жилою 17,0 кв. м.. Згідно пункту 3.1.5 договору купівлі-продажу продавець зобов'язаний зняти з реєстрації всіх зареєстрованих осіб, у тому числі [PERSON], [INFO], у строк до 01.10.2016 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна № 86793247 від 11.05.2017 року власником однокімнатної квартири спільного заселення [ADDRESS], загальною площею 25,2 кв. м., в тому числі жилою 17,0 кв. м., є [PERSON]. З довідки від 01.11.2016 року № 3214, виданої КП «Дніпровський» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], однак не проживають. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved