Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2010 року. 21.05.2010 року ним було укладено шлюб з відповідачкою [PERSON], яка 07.08.2012 року була зареєстрована в квартирі. Спільне життя з відповідачкою не склалось та з лютого 2013 року вони стали проживати окремо. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.04.2014 року шлюб з відповідачкою було розірвано. З лютого 2013 року остання виїхала з квартири на постійне проживання до тимчасово окупованої території - АР Крим. З цього часу вона в квартирі не мешкає, комунальні платежі не сплачує, однак з реєстрації не знялась. Будь-яких договорів на право користування квартирою з відповідачкою не укладалось. За вказаних обставин, а також посилаючись, що реєстрація відповідачки перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись квартирою, позивач просив усунути йому перешкоди в користуванні [ADDRESS], шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування останньою. В наданій заяві позивач просив розглянути справу без його участі, зазначивши про підтримання позову. В зв'язку з тим, що відповідачка за місцем реєстрації не мешкає та фактичне місце проживання останньої не відомо, а згідно позовної заяви вона виїхала до тимчасово окупованої території - АР Крим, остання повідомлялась про день та час слухання справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті суду. Проте, в призначені судові засідання відповідачка повторно не з'явилась, про причини своєї неявки не повідомила. З урахуванням зазначеного та враховуючи подану позивачем заяву про розгляд справи за його відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін та на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а також без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.05.2010 року. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.04.2014 року шлюб між останніми було розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.02.2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що позивач є одноособовим власником [ADDRESS] Згідно відмітки у паспорті, а також довідки ОСББ (з вбудованими приміщеннями) «КОСМОС» вбачається, що з 07.08.2012 року відповідачка є зареєстрованою в зазначеній вище квартирі. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що [ADDRESS] була придбана позивачем до укладення шлюбу з відповідачкою, а тому на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Також позивачем зазначено та не спростовано відповідачкою, що будь-яких договорів щодо порядку користування вказаною квартирою між сторонами не укладалось. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.04.2014 року, що набрало законної сили 12.04.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано та відповідачка з цього часу втратила статус члена сім'ї позивача. Вказаним судовим рішенням також встановлено, що з лютого 2013 року сторони припинили спільне проживання, що також підтверджується наданими позивачем актами про не проживання та довідками ОСББ (з вбудованими приміщеннями) «КОСМОС», згідно яких відповідачка з лютого 2013 року та по теперішній час в квартирі не мешкає. За вказаних вище фактичних обставин та наведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила права користування квартирою, а наявність її реєстрації перешкоджає позивачу вільно володіти та розпоряджатись належним йому майном. Також суд враховує, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття цієї особи з реєстрації. В зв'язку з цим, суд вважає, що відповідачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, позовні вимоги останнього є обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved