Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира 17.07.2017 із позовом, де зазначив, що відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 5373 від 17 травня 2017 року він є власником нежитлового приміщення частини корпусу № 101 при. 36-43, загальною площею 867,4 кв.м., яке розташоване в м. Житомир по вул. С.Параджанова, 93, на земельній ділянці загальною площею 0,1735 га., що перебуває в оренді позивача, відповідно до договорів оренди землі серії та номер 357, 358 від 09.11.2018. Проїзд та прохід до вказаних приміщень можливий тільки через територію, що належить Житомирській територіальній громаді та перебуває в оренді відповідача ПАТ «Вібросепаратор». Рішенням Апеляційного суду Житомирської області по справі № 296/51117/16-ц від 21 березня 2017 року було встановлено постійний земельний сервітут на користь зазначеного промислового приміщення. Однак відповідач чинить перешкоди позивачу та орендарям, які орендують у нього приміщення, в проході і проїзді до власного приміщення. В звязку з викладеним позивач просить: «Зобовязати ПАТ «Вібросепаратор» утримуватися від дій, які б заважали власнику приміщення використовувати його (приміщення) за призначенням, (на власний розсуд) та забезпечити безперешкодний прохід людей та проїзд обслуговуючого автотранспорту через існуючи охоронювані пости (прохідні) та існуючою дорогою, які належать ПАТ «Вібросепаратор» до належного [PERSON] приміщення (визначеним [PERSON] переліку осіб та автотранспорту). Зобовязати адміністрацію ВАТ «Вібросепаратор» угодити з сервітуарієм [PERSON] рівень оплати за користування сервітутом та підписати угоду про умови плати за користування сервітутом. Встановити примусовий порядок виконання рішень попередніх судів по справам № 296/8549/14-ц та № 296/5417/16-ц через виконавчу службу м. Житомира». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Житомирської області було встановлено земельний сервітут на користь позивача [PERSON], а тому тільки він має право користуватися їм і не може його передати третім особам. Крім цього, представник відповідача посилався на те, що між сторонами не досягнуто згоди про порядок оплати сервітуту. Також представник відповідача заперечувала проти позову в частині зобовязання відповідача виконати судові рішення, посилаючись на те, що такий спосіб захисту не може існувати у цивільних правовідносинах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 5373 від 17 травня 2017 року (а. с. 6-7) позивач є власником нежитлового приміщення частини корпусу № 101 (приміщення 36-43) загальною площею 867,4 кв.м., яке находиться за адресою: м. Житомир, вул. С.Параджанова, 93, на земельній ділянці загальною площею 0,1735 га., що перебуває в оренді позивача, відповідно до договорів оренди землі серії та номер 357, 358 від 09.11.2018 (а. с. 215-216). Проїзд та прохід до належних позивачу приміщень можливий тільки через територію, що належить Житомирській територіальній громаді та перебуває в оренді відповідача ПАТ «Вібросепаратор», що не заперечувалось представником відповідача та підтвердилось в судовому засіданні копією виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/5417/16-ц. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.03.2018 у справі № 296/5417/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор», третя особа Житомирська міська рада про встановлення права користування чужою земельною ділянкою, було задоволено позом [PERSON] та вирішено: «Встановити постійний земельний сервітут по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває в оренді ПАТ «Вібросепаратор», площею 0,1402 га (позначеному під № 1 у експлікації угідь зведеного кадастрового плану КП «Житомирводопроект», розробленого по формі №6-зем) для проходу, проїзду автотранспорту до нежитлового приміщення корпусу № 101 (прим.34-43), загальною площею 867,4 кв.м. по вул. Баранова, 93 у м. Житомирі, що належить [PERSON] та земельних ділянок площею 0,1735 га, що перебувають у користуванні [PERSON]». Судом також встановлено, що не дивлячись на зазначене рішення суду про встановлення земельного сервітуту, відповідач перешкоджає [PERSON] використовувати належне йому приміщення та земельні ділянки на власний розсуд (здійснення підприємницької діяльності, здачі в оренду) не пропускаючи до них громадян та транспорт, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, випливає з відзиву на позовну заяву, та підтвердилось чисельними актами та перепискою позивача і відповідача (а. с. 71-111). Згідно з п. «е» ч.1 ст.96 Земельного Кодексу України, землекористувачі зобовязані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, повязаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього кодексу. Отже, виходячи із змісту наведених статей та фактичних правовідносин, що склалися між сторонами, суд дійшов до висновку про наявність порушення прав позивача відповідачем в частині не виконання останнім рішення суду про встановлення сервітуту і не допуску громадян та транспорту до належного позивачу майна, в звязку з чим вимога позивача про усунення таких перешкод є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що земельний сервітут був встановлений на користь позивача [PERSON], а тому тільки він має право користуватися їм, і не може його передати третім особам, оскільки, як випливає з наведеної резолютивної частини рішення суду, земельний сервітут встановлений для проходу, проїзду автотранспорту до нежитлового приміщення що належить [PERSON] та земельних ділянок, які перебувають в його користуванні. Будь-яких обмежень щодо осіб, які мають право проходу та проїзду рішенням не встановлено. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, в звязку з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про зобовязання адміністрації ВАТ «Вібросепаратор» угодити з сервітуарієм [PERSON] рівень оплати за користування сервітутом та підписати угоду про умови плати за користування сервітутом з метою запобігання можливості порушення відповідачем права позивача на сервітут під приводом невизначеності даного аспекту правовідносин. Суд відмовляє у задоволенні позову в частині встановлення примусового порядку виконання рішень попередніх судів по справам № 296/8549/14-ц та № 296/5417/16-ц через виконавчу службу м. Житомира, оскільки зазначене питання не є цивільно-правовим спором, а тому не підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, який визначений розділом 3 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід державного бюджету України 1 280 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial