Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним посилаючись на ту обставину, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву №б/н від 20.08.2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 15.07.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 17818,34 гривень. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою суду від 06.09.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.10.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відзиву проти позову від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.08.2015 року відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнила і підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500,00 гривень, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20.08.2015 року та копією паспорта відповідача. Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит». Також судом встановлено, що відповідач користувався отриманими кредитними коштами і здійснював періодичне погашення кредиту. Останнє погашення кредиту відповідач здійснив 19.10.2018 року на суму 500,00 гривень, після чого оплати відсутні, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за договором №б/н від 20.08.2015 року станом на 15.07.2019 року. З наявного у матеріалах цивільної справи розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, вбачається, що станом на 15.07.2019 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.08.2015 року становить 17818,34 гривень, що складається із наступного: - 7826,57 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - 3539,09 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; - 4378,00 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 750,00 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); - 824,68 гривень - штраф (процентна складова). Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Оскільки позичальник [PERSON] користувалася отриманими кредитними коштами і не повернула їх в повному обсязі, то суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7826,57 гривень та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3539,09 гривень, які виникли станом на 15.07.2019 року. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку пені за прострочене зобов`язання у розмірі 4378,00 гривень, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 00 коп. у розмірі 750,00 гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) у розмірі 824,68 гривень, суд дійшов висновку щодо відмови у їх задоволенні з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В матеріалах справи наявна Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої відповідач отримав грошові кошти, і яка не містить умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова) та їх визначеного розміру. За таких обставин, з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов й розміру сплати пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), а тому позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, скасовуючи рішення судів в частині стягнення процентів та пені і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, вказала, що відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд відхиляє з викладених вище підстав доводи позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, в тому числі, досягли згоди щодо розміру процентів і неустойки, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні. Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів. Це ж стосується доводів позову про те, що розмір пені та штрафу визначається Умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою (штрафом, пенею). Згідно з ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вже зазначалося, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про встановлення такого виду забезпечення виконання зобов`язання як пеня та штраф, що відповідає наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду. Позовна заява містить посилання на те, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання, який регулюється ст.634 ЦК України і згідно якого сторона може лише приєднатися до такого договору і не може запропонувати свої умови договору, а тому відсутність підпису позичальника в умовах не свідчить про не укладення договору. Суд відхиляє такі доводи позивача з викладених вище підстав, оскільки підпис відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутній, а позивачем у свою чергу не надано доказів, що саме ці Умови або їх відповідна редакція існували чи були чинними на момент написання відповідачем анкети-заяви і не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», стягнувши з [PERSON] користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7826,57 гривень та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3539,09 гривень, з наведених вище підстав. Відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в сумі 11365,66 гривень, що складає 63,79% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 17818,34 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1225,41 гривень, що відповідає 63,79% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 1921,00 гривень.

Outcome: partial