Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач звернувся\~до Корсунь-Шевченківського\~районного суду\~Черкаської області\~з даним\~цивільним позовом\~у якому просить визнати поважною причину пропуску ним строку для прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк один місяць для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після його батька [PERSON], який помер 27.02.2018 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом майна померлого 27.02.2018 року [PERSON] Встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини з часу смерті спадкодавця позивач пропустив з поважної причини, а саме у звязку з хворобою, що підтверджується відповідними довідками. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, у підготовче засідання не зявилися. Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач до початку підготовчого засідання надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування та визнання позовних вимог. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою сторін справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності. Суди\~розглядають справи\~не інакше\~як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ч.\~3\~ст.\~200,\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] помер 27.02.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР №\~318927, виданого 01.03.2018\~року Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. [PERSON] за життя належав житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0816\~га (кадастровий номер 7122510100:01:025:0018) розташовані за адресою: вул.\~Комарова, 6, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.02.1974 року, та копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 2112128 від 22.10.2008 року. Позивач є спадкоємцем майна [PERSON] першої черги за законом, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-УР № 094278, виданого 13.10.1961 року виконавчим комітетом Сотницької сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини, але виявилося, що спадщину оформити не можна, бо ним пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] від 28.11.2018 року про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту довідки вказаного нотаріуса № 816/02-31 від 28.11.2018 року крім позивача із заявами про прийняття спадщини після [PERSON] ніхто не звертався, що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 54258542 від 28.11.2018 року. Згідно змісту висновку, виданого 30.08.2018 року КЗ «Корсунь-Шевченківською ЦПМСД», [PERSON] [INFO] у період часу з 22.08.2018 року по 30.08.2018 року проходив лікування методом стаціонару вдома. Випискою № 06189 кардіологічного відділення КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» також підтверджується, що [PERSON] в період з 09.07.2018\~року по 18.07.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до змісту ст.ст. 1220, 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття. Положеннями ст.ст. 1269, 1272 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав таку заяву, то він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Таким чином, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане, оскільки позивач є спадкоємцем за законом, його право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, суд, враховуючи поважність пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що зумовлено його хворобою, задовольняє позовні вимоги, та вважає за доцільне визначити [PERSON] додатковий строк 1 (один) місяць, який, на переконання суду, є достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини, перебіг якого рахується після вступу рішення в законну силу. Крім вказаного, задовольняючи позовні вимоги суд враховує факт визнання позову відповідачем, а також те, що визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, про що свідчать відповідна заява відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за ним, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. Крім того, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що у відповідності до ч.\~1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, а саме 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції ТВБВ № 10023/201 «Ощадбанку» від 29.11.2018 року №\~15, підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету, оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. На підставі викладеного,

Outcome: approved