Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на ? частину житловий будинку [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки. Свій позов обґрунтовує тим, що 12 частина житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0585 гектарів, яка розташована на території [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON], який є його батьком. Останній помер в 2004 році і за життя заповідав своє майно своєму онуку [PERSON], який є сином позивача. [PERSON] прийняв спадщину після смерті діда-[PERSON]., так як був неповнолітнім за віком на день відкриття спадщини. Обов»язковою спадкоємицею після смерті [PERSON] також була його дружина (мати позивача) - [PERSON], померла [INFO] року, яка спадщину прийняла після смерті чоловіка як така, що на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована в спадковій ? частині вищевказаного житлового будинку, але не оформила своїх спадкових прав. Після смерті матері - [PERSON], шляхом подання заяви до нотаріуса, позивачка прийняла спадщину і просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на відповідну їй частину, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну їй частину з ? частини житлового будинку [ADDRESS] так як визначити обов»язкову частку, з урахуванням вартості всього спадкового майна, неможливо. Тому, позивачка звернулась до суду і просить визнати за нею право власності в порядку спадкування, після смерті її матері - [PERSON], на ? частину житлового будинку [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки. В судове засідання позивачка не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. З заяви також вбачається, що остання не заперечує проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з»явився. Про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Будь-яких заяв від останнього до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв»язку з викладеним, враховуючи те, що позивачка, не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши відповідачу копію рішення суду для відома. Вивчивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги позивача підлягають задоволеню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено. З копії свідоцтва про народження (а.с.73) вбачається, що батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. З довідки відділу РАЦС по м.Шахтарську від 26.09.2007 року (а.с.74) вбачається, що [PERSON]. уклавши шлюб з [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу з останнім залишила прізвище «Бірюкова», що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], яке видано 02.10.1990 року відділом ЗАЦС м.Добропілля (а.с.75). З копії договору купівлі-продажу від 25.10.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Добропільської державної нотаріальної контори Олейніковою Л.С. (а.с.94) вбачається, що власником ? частини житлового будинку, житловою площею 33,7 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд, який розташований в [ADDRESS], на земельній дільниці 800 кв.м.(землі міського фонду) є [PERSON]. На вказаній земельній ділянці розташовані: 1 одноетажний житловий будинок шлакоблочний житловою площею 67,2 кв.м. та надвірні споруди - сарай, вбиральня, вбиральня, літня кухня, паркан. У власніть [PERSON] перейшли: І-І - кухня, І-2 - ванна, І-3, І-4,І-5 - житлові кімнати, І - коридор, ІІ - коридор. З копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.38-52) вбачається, що [PERSON] належить 12 частина вказаного будинку, яка уявляє собою квартиру № 1. Загальна площа квартири № 1 у вказаному будинку становить 54,3 кв.м. Державним актом на право приватної власності на землю серії ДН, який видано головою Білицької міської Ради народних депутатів 14.11.1997 року на підставі рішення виконкому Білицької міської Ради народних депутатів № 215 від 29.10.1997 року (а.с.95) підтверджується, що земельна ділянка площею 0,0585 гектарів, яка розташована на території [ADDRESS], на праві власності належить [PERSON] і була передана останньому для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.70). З матеріалів спадкової справи вбачається, що за заповітом, посвідченим 22.10.1998 року секретарем виконкому Білицької міської Ради Донецької області, який зареєстровано в реєстрі під № 294, ? частину житлового будинку [ADDRESS], власник цього будинку - [PERSON], заповідав онуку - [PERSON] 1988 року народження (а.с.72,8). Зазначений заповіт не оспорений, не скасований та не визнаний недійсним. Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст..1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що існував відказ батьків [PERSON] від належної йому спадщини, в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] - відповідач по справі, після смерті діда - [PERSON], померлого [INFO] року, спадщину прийняв, як неповнолітній за віком на день відкриття спадщини, що передбачено ст..1268 ЦК України. Відповідно до ст..1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] був одружений і його дружиною була [PERSON], 1924 року народження (а.с.76,89). Станом на [INFO] року, дружині- [PERSON] померлого спадкодавця [PERSON] було 80 років, тобто вона була непрацездатною і мала право на обов»язкову частку у спадковому майні, відповідно до вимог ст..1241 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст 1268 ЦК Укаїни спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Матеріалами справи (копією домової книги а.с.77-82) підтверджується, що [PERSON] на день відкриття спадщини (тобто на [INFO] року) проживала та була зареєстрована разом із своїм чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS], тобто є такою, що прийняла обов»язкову частку спадщини після [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав. При визначенні розміру обов'язкової частки слід враховувати, що частиною першою статті 1241 ЦК встановлено, що обов'язкова частка у спадщині визначається, незалежно від змісту заповіту, у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були його дружина - [PERSON] та донька - [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає, що якби не було заповіту [PERSON], кожен із спадкоємців ([PERSON] та [PERSON].) мали би право на 1/2 частку спадкового майна(житлового будинку). Обов'язкова частка у цьому випадку дорівнює 1/4 частки такого майна. Отже, [PERSON] після смерті [PERSON] мала право на обов»язкову частку спадкового майна у вигляді ? частки квартири [ADDRESS], яку вона прийняла, але на яку, за життя, не оформила своїх спадкових справ. [INFO] року, [PERSON], померла, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.69). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді обов»язкової частки на житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті своєї матері, позивачка - [PERSON], звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері і видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємець першої черги. З копії матеріалів спадкової справи (а.с.98) вбачається, що [PERSON] 23.02.2014 року звернулась до нотаріуса з заявою щодо видачі на її ім.»я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року матері [PERSON] на обов»язкову частку з 12 частини житлового будинку [ADDRESS], належну чоловіку спадкодавці - [PERSON], померлому [INFO] року, після смерті якого вона спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Постановою від 17.01.2014 року, [PERSON], яка є спадкоємицею [PERSON], нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну їй обов»язкову частку з ? частини житлового будинку [ADDRESS] відмовив, так як визначити обов»язкову частку, з урахуванням вартості всього спадкового майна (а саме з урахуванням речей звичайної домашньої обстановки та вжитку), неможливо(а.с.106). Відповідно до ч.2 ст.1241 ЦК України, до обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. В судовому засіданні, з письмової заяви позивачки вбачається, що вона, як спадкоємець після смерті своєї матері [PERSON] не претендує на спадкове майно у вигляді предметів домашньої обстановки та вжитку, які її мати фактично прийняла як обов»язку частку спадкового майна після смерті [PERSON]. Будь-яких заперечень з боку відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене, а також те, що позивач прийняв спадщину, шляхом подання заяви в нотаріальну контору, після смерті [PERSON], якій, як встановлено судом належала обов»язкова частка у вигляді ? частини з ? частини житлового будинку [ADDRESS], суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на ? частини з ? частини житлового будинку [ADDRESS], яка складає з себе квартиру № 1. Згідно технічному паспорту від 23.11.1990 року та звіту з оцінки майна від 23.01.2014 року, ринкова вартість ? частини житлового будинку [ADDRESS] складає 30024,00 грн., загальна площа 54,3 кв. м., житлова площа 33,7 кв.м (а.с.27-35,38-52). Що стосується вимог позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, то суд з цього приводу зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України (в редакції станом на [INFO] року), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст..131 ЗК України (в редакції станом на [INFO] року), громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку, відповідно до ст..1295 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Вимогами частини першої статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Порядок та умови отримання спадщини регулюється главами 84 - 90 ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та іншими підзаконними актами. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством ( ст. 1268 - 1269 ЦК України). Судом, за позивачкою, визнано право власності в порядку спадкування за законом спадщини після смерті [PERSON].(яка прийняла обов»язкову частку спадщини після смерті свого чоловіка), а саме на 14 частину з ? частини житлового будинку [ADDRESS], яка складає з себе квартиру № 1. В судовому засіданні встановлено, що вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0585 га, яка перебувала у власності [PERSON], і була передана останньому для будівництва та обслуговування саме жилого будинку і господарських будівель, які розташовані за адресою [ADDRESS]. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З витягу № 64 технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.01.2014 року вбачається, що нормативна грошова вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] становить - 26202,15 грн.(а.с.12). Враховуючи наведене, те, що позивач у справі - [PERSON], у встановленому законодавством порядку, набула права власності на 14 частину житлового будинку за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування, тому, суд вважає, що відповідно до норм ст. 120 ЗК України, ст. 1225 ЦК України до позивача перейшло право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0585 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН, який видано головою Білицької міської Ради народних депутатів 14.11.1997 року на підставі рішення виконкому Білицької міської Ради народних депутатів № 215 від 29.10.1997 року. Приходячи до вказаного висновку суд бере до уваги саме той факт, що цільове призначення всієї земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на ? земельної ділянки підлягають до задоволення, як такі що ґрунтуються на вимогах ст. 120 ч.1 ЗК України та 377 ч.1 ЦК України.

Outcome: approved