Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він працював у державному підприємстві «Антонов-Фінанс» з 2008 року по 01.09.2016 року на посаді фахівця з проектних питань, був звільнений на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена позивачеві заробітна плата в розмірі 45 260 гривень 15 копійок з урахуванням компенсації за невикористану відпустку за 43 дні, що становить 7 595 гривень 09 копійок. Невиплату позивачу заборгованості по заробітній платі, яка утворилась за період з 01.11.2015 року по 01.09.2016 року, відповідач пояснює тяжким фінансовим становищем та відсутністю коштів на підприємстві. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Крім цього, позивач вважає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 21 944 гривні 64 копійки за період з 01.09.2016 року по 31.01.2017 року. Позивач просить стягнути з державного підприємства «Антонов-Фінанс» на його користь заробітну плату за період з 01.11.2015 року по 01.09.2016 року в сумі 45 206 гривень 15 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.09.2016 року по 31.01.2017 року в розмірі 21 944 гривні 64 копійки. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача [PERSON] в заяві від 19.04.2017 року зазначила, що позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 07.04.2008 року по 01.09.2016 року [PERSON] працював в державному підприємстві «Антонов-Фінанс» на посаді фахівця з проектних питань, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.11-13). Наказом №4-к від 01.09.2016 року [PERSON] було звільнено з посади з 01.09.2016 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Після звільнення ДП «Антонов-Фінанс» в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не здійснило з позивачем розрахунок по заробітній платі. Відповідно до довідки ДП «Антонов-Фінанс» №126/3 від 01.09.2016 року станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2015 року по 01.09.2016 року становить 45 260 гривень 15 копійок з урахуванням компенсації за невикористану відпустку (а.с.8). Відповідачем фактично визнається факт наявності заборгованості по заробітній платі. Доказів протилежного відповідач суду не надав. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.09.2016 року по 31.01.2017 року в розмірі 21 944 гривні 64 копійки. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки розрахунок з позивачем в день звільнення не проведений з вини відповідача, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до довідки ДП «Антонов-Фінанс» №126/4 від 01.09.2016 року середньомісячний заробіток позивача становить 5 486 гривень 16 копійок, а середньоденна заробітна плата становить 255 гривень 17 копійок (а.с.7). Затримка розрахунку, як зазначає позивач в позові, має місце за період з 01.09.2016 року по 31.01.2017 року. У випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачається, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Про застосування вказаного порядку розрахунку середнього заробітку зазначено і у листі Верховного Суду України від 01.07.2012 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 року». За період з 02.09.2016 року по 31.01.2017 року середній заробіток за час затримки розрахунку становить в загальній сумі 27 303 гривні 21 копійка (за вересень 2016 року - 5 358,57 грн. /255,17 грн. х 21 день = 5 358,57 грн./, за жовтень 2016 року - січень 2017 року - 21 944,64 грн. /5 486,16 грн. х 4 місяці = 21 944,64 грн./, а всього 27 303,21 грн. /5 358,57 грн. + 21 944,64 грн. = 27 303,21 грн./). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за період з 02.09.2016 року по 31.01.2017 року середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 27 303 гривні 21 копійка, а позивачем невірно розрахована сума середнього заробітку за цей період. З огляду на викладене, позов в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 725 гривень 63 копійки, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі наведеного, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved