Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 2650 гривень. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 07.08.2013 року між [PERSON] та ТОВ «ЖОК» було укладено трудовий договір, відповідно до якого позивач був прийнятий на посаду підсобного робітника строком на один рік з відповідною оплатою праці, після виконання робіт на підставі акту здачі-приймання робіт. Позивач вказує на те, що при звільненні йому не було виплачено заробітну плату за 21 робочий день - 4 дні серпня та 17 днів вересня 2013 року в сумі 2650 гривень, у зв'язку з чим останній звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та зазначив що проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, встановлено, що 07.08.2013 року між [PERSON] та ТОВ «ЖОК» було укладено трудовий договір, відповідно до якого позивач був прийнятий на посаду підсобного робітника строком на один рік з відповідною оплатою праці, після виконання робіт на підставі акту здачі-приймання робіт. Встановлено, що при звільненні [PERSON] не було виплачено заробітну плату за 21 робочий день - 4 дні серпня та 17 днів вересня 2013 року в сумі 2650 гривень, у зв'язку з чим останній звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 2650 гривень. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 40, 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: approved