Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2011 р., в якій зареєстровані дочка - [PERSON], онука - [PERSON] та відповідач, як колишній чоловік дочки. [PERSON] добровільно залишив вказану квартиру більше року тому та з цього часу там не проживає, кошти на сплату комунальних послуг не передає, його майна та речей в квартирі немає. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним більше року без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що відповідач був зареєстрований у даній квартири з 29.10.2013 р. як чоловік дочки. Але відносини дочки та відповідача припинились та в травні 2016 р. відповідач поїхав з квартири, забравши всі свої речі, та жодного разу там більше не з'явився. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що він не мешкає в квартирі з травня 2016 р., покинувши її добровільно в зв'язку з припиненням шлюбних відносин з дочкою позивача, але він хоче мати там реєстрацію. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.04.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пестич Л.В. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач є власником квартири [ADDRESS]. З довідки форми № 3, виданої Центром комунального сервісу від 21.07.2017 р. за вих. №2091, вбачається, що на час розгляду справи в спірному житловому приміщенні зареєстровані: відповідач [PERSON], як чоловік доньки позивача, - з 29.10.2013 р., [PERSON], як дочка позивача, - з 08.05.2012 р., [PERSON], як онука позивача, - з 08.05.2012 р. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з актами, складеними житловим органом - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 20.02.2017 р., 27.04.2017 р., 06.07.2017 р. відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності позивача є непорушним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив, майно та речі відповідача в квартирі відсутні. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач не користується житлом без поважних причин з травня 2016 р., тобто більше року до часу звернення позивача до суду, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, які необхідно захистити в судовому порядку. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. Суд бере також до уваги те, що відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтвердивши факт свого непродивання Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з боку відповідача має місце порушення ним вимог ст.317 ЦК України, оскільки реєстрацією відповідача у вищевказаній квартирі порушено права позивача, як власника, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими та законі, доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв'язку з чим позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321, 383, 391, 405 ч.2 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved