Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 10.02.2017 року відповідачка [PERSON] позичила під розписку у позивача [PERSON] гроші у розмірі 12 200 грн. строком до 28 серпня 2017 року. Однак станом на 13 вересня 2017 року, відповідачка відмовляється виконати належним чином свої грошові зобовязання, гроші не повернула, порушила строки поверення боргу. Оскільки відповідачка прострочила поверення боргу, позивач вважає за необхідне стягнути з неї відсотки за прострочення виконання зобов'язання. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 12 200 грн., проценти за прострочку повернення позики, що складає 1830 грн. та суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, оскільки відповідачка борг не повернула. У судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надала. На адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти про невручення (а.с.21,25), які надсилалися судом на адресу проживання відповідачки зазначену представником позивача в позовній заяві, та яка збігається з місцем реєстрації відповідачки зазначеним в повідомленні Сектору реєстрації Енергодарської міської ради в Запорізькій області (а.с.19). Крім того відповідачка сповіщалася про час і місце розгляду справи через оголошення у газеті «Запорізька правда» (а.с.26). В порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про день розгляду справи, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідачки не надійшло, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка [PERSON] не перешкоджає постановленню заочного рішення. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що 10.02.2017 року [PERSON]отримала у борг від [PERSON]грошові кошти в сумі 12 200 грн., що підтверджується розпискою написаною відповідачкою [PERSON] (а.с.8). Також відповідно до вказаної розписки, [PERSON], у разі прострочення строків поверення боргу, зобов'язалася сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі 1% від отриманої грошової суми за кожний день прострочення. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Для підтверження своїх зобов'язань щодо отримання та поверення грошових коштів, відповідчкою [PERSON] написана розписка, яка скріплена підписами [PERSON] (відповідачки) та [PERSON] (позивача) та фактично є Договором позики, укладеним між позивачем та відповідачкою, відповідно до ст. 1047 ЦК України та з дотриманням умов, передбачених статтею. Так, статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з Договором позики від 10.02.2017 року, проценти встановлені у розмірі 1%. У позові, позивач надав розрахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача. Даний розрахунок судом приймається як належний. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджуються наданими доказами. Крім того, з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені нею при зверненні до суду судові витрати у вигляді судового збору. Так, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються зокрема з судового збору. Відповідно до квитанцій, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.1, 13). Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає також стягненню і сума судового збору у розмірі 640 грн..

Outcome: approved