Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, а саме: виробничу будівлю по [ADDRESS] . В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач посилається\~нате,\~щоу 1987 році господарським способом була збудована виробнича будівля по [ADDRESS] . Право власності на будівлю зареєстровано не було. З 2002 року виробничою будівлею володіє та відкрито користується позивач. Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради від 13 березня 2014 року об`єкту нерухомості присвоєно адресу [ADDRESS] а Згідно технічного паспорта виготовленого на виробничу будівлю по [ADDRESS] він складається з нежитлової будівлі. За час відкритого володіння майном позивач передавав його у тимчасове користування іншим особам, як належний володілець зокрема згідно договорів за 2009-2010 роки. У 2009 і 2010 роках позивач проводив ремонт будівлі, що підтверджується договором і актом виконаних робіт на оплату ремонтних робіт. Позивач звертався до міської ради визнати за ним право власності на дану будову, однак відповідач не реагує на його звернення. Вказані вище обставини позбавили його, позивача, права в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися вищевказаною будівлею, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом за захистом свого права власності. Позивач у судове засідання не з`явився, своєю заявою просив задовольнити його\~позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача Христинівської міської ради черкаської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений\~належним чином, надав суду заяву, якою повідомив, що позовні вимоги позивача відповідач визнає в повному обсязі, просить\~розглянути справу без участі його представника. Згідно ст.200ч.3\~ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що рішення у даній справі ухвалюється у підготовчому судовому засіданні. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини,на яких ґрунтуються позовні вимоги,об`єктивно оцінивши докази,що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін,суд дійшов\~висновку про\~наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачаються наступні факти та відповідні ним правовідносини, що були встановлені судом на підставі наданих суду доказів: Як стверджує позивач, а відповідач не спростовує, у 1987 році господарським способом була збудована виробнича будівля по [ADDRESS] . Право власності на будівлю зареєстровано не було. З 2002 року виробничою будівлею володіє та відкрито користується позивач. Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради від 13 березня 2014 року об`єкту нерухомості присвоєно адресу [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта виготовленого на виробничу будівлю по [ADDRESS] він складається з нежитлової будівлі. За час відкритого володіння майном позивач передавав його у тимчасове користування іншим особам, як належний володілець зокрема згідно договорів за 2009-2010 роки. У 2009 і 2010 роках позивач проводив ремонт будівлі, що підтверджується договором і актом виконаних робіт на оплату ремонтних робіт. Позивач звертався до міської ради визнати за ним право власності на дану будову, однак відповідач не реагує на його звернення. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Тому в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, а саме: будівлею [ADDRESS] на яке позивач просить визнати право власності, добросовісним. Таким чином, зібраними доказами підтверджується, що починаючи з 2002 року позивач відкрито володіє будинком [ADDRESS] , здійснює догляд за будівлею та її утримує. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набивальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта\~статті 344 ЦК України). П.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. за №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність в неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність в неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на майно, що належить йому і придбане добросовісним набувачем, у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі вищевикладених доводів. Відомостей того, що задоволенням позову будуть порушені права третіх осіб - суд не вбачає і матеріали справи таких не містять. На підставі викладеного та

Outcome: approved