Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до Ровеньківського міського суду Луганської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», третя особа - Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області «про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві» з позовною заявою «про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві», у якому зазначив, що він, [INFO], працював у Відокремленому підрозділі «Шахтоуправління Ровеньківське» TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит» в якості прохідника підземного 5 розряду на дільниці ПР №8. 08 квітня 2013 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок. Нещасний випадок стався з ним за наступних обставин: 08.04.2013 року в 2 зміну начальник дільниці підготовчих робіт №8 Титаренко М.В. видав наряд гірничому майстру дільниці підготовчих робіт №8 [PERSON] на буріння шпурів і проведення вибухових робіт у вибої уклону №10 пласту h100, затяжку та забутовку боків виробки, а також видачу гідромуфти ГП-400 на поверхню. О 18.45 годині він та ще двоє прохідників приступили до видачі вручну гідромуфти ГП-400 на поверхню за допомогою дерев'яної стійки. Приблизно о 19.15 годині на ПК-2 уклону №10 пласту h 10 він та прохідник - [PERSON] несли гідромуфту ГП-400. Він йшов попереду по рейковому шляху, підсковзнувся на голівці рейок та впав. Під час падіння гідромуфта впала на нього і травмувала. Даний факт підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 29 квітня 2013 року, складений Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит». Внаслідок отриманої травми з 08.04.2013 року по 14.04.2013 року (включно) позивач знаходився на стаціонарному лікуванні - у травматологічному відділенні Ровеньківської міської лікарні з діагнозом: закритий латеральний перелом шийки лівого стегна зі зміщенням, садно спини. З 15.04.2013 року по 29.04.2013 року проходив стаціонарне лікування у травматологічному відділенні 8-ї міської клінічної багатопрофільної лікарні м. Луганськ, де 19.04.2013 року йому була зроблена операція: тотальне ендопротезування лівого тазостегнового суглобу. Згідно висновку Луганської спеціалізованої травматологічної МСЕК від 24.10.2013 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності і визнано інвалідом третьої групи. Даний факт підтверджується довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 10 ААА №227502 від 24.10.2013 року та довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ №422297 від 24.10.2013 року. Внаслідок ушкодження здоров'я позивачу завдані фізичні і моральні страждання, які він зазнав безпосередньо під час травмування так і ті, котрі він переносить і по теперішній час. Заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, тобто TOB «ДТЕК Ровенькиантрацит». Через отриману виробничу травму позивач може виконувати лише дії та роботу, яка не погребує значних фізичних навантажень та зусиль. Після зробленої операції він кульгає, бо ліва нога стала довшою на три сантиметри. Щоденно він змушений терпіти неймовірний біль та приймати знеболюючі пігулки аби його вгамувати. Крім того, він відчуває постійний дискомфорт у тазостегновому суглобі. З'явилося почуття неповноцінності, оскільки обмежений у фізичних навантаженнях, життя залежить від лікування та вживання ліків. Травма спричиняє біль та душевні страждання. Змушений зізнатися, що після травми його життя зазнало суттєвих змін. З роботи він змушений буде звільнитися у зв'язку з неможливістю працювати далі за станом здоров'я, а робота була основним джерелом існування для нього та його сім'ї. Виходячи з вищезазначеного, вважає, що саме діями відповідача ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» в особі ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» йому заподіяно моральну шкоду, внаслідок не забезпечення безпечних умов праці. Просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» на його користь 800000,00 грн. (вісімсот тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» не варто заощаджувати на безпеці праці, що він став наглядним прикладом того, що краще забезпечити безпеку робітників, ніж потім вони становляться інвалідами. Будь-який фізичний біль несе за собою моральні страждання, йому ставили протези, його життєдіяльність обмежена. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] за угодою - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, а тому на відповідача покладались обов'язки щодо забезпечення безпеки та охорони праці і власник, або уповноважений ним орган зобов'язаний це забезпечувати. Вся державна політика в сфері охорони праці базується на захисті життя та здоров'я робітників. В даному випадку нещасний випадок стався на виробництві внаслідок виконання трудових обов'язків, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, а тому обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на відповідача. Моральну шкоду необхідно визначати, виходячи з обсягу моральних страждань. Кожна людина є індивідуальністю, і кожна по-своєму приймає те, що її оточує. Він відчував біль, дуже сильний біль, навіть внаслідок лікування його працездатність не відновилась. Щомісячно на теперішній час [PERSON] отримує набагато менше, аніж становила його заробітна плата до травми. Він дуже молода людина, професію прохідника отримав недавно, він мав відпрацювати після навчання по цій професії, оскільки це його обов'язок перед роботодавцем. Позивач не має наміру збагачуватись за рахунок відшкодування моральної шкоди, а хоче компенсувати завдану йому шкоду, він залишився на самоті зі своїми переживаннями, оскільки не все може розповісти своїм близьким. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» за довіреністю Фісенко Я.О. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала. Суду надала письмові заперечення, посилаючись на які пояснила, що вважає його вимоги необґрунтованими, оскільки не надано до суду необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження всіх тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок виробничої травми, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач в пред'явленому позові посилається на те, що в наслідок виробничої травми йому, відповідачем була заподіяна моральна шкода у розмірі 800 000,00 грн. у зв'язку із не створенням безпечних умов праці. В обґрунтування розміру моральної шкоди, позивач в пред'явленому ним позові посилається на те, що «.... він може виконувати лише дії та роботу, яка не потребує значних фізичних навантажень та зусиль щоденно змушений терпіти неймовірний біль та приймати знеболюючи пігулки аби його вгамувати. Крім того відчуває постійний дискомфорт у тазостегновому суглобі. З'явилися почуття неповноцінності, оскільки обмежений у фізичних навантаженнях, життя залежить від лікування та вживання ліків. Травма спричиняє біль та душевні страждання після травми життя зазнало суттєвих змін. З роботи він змушений буде звільнитися з неможливістю працювати далі за станом здоров'я, а робота була основним джерелом існування для нього та моєї сім ї». Однак, звертає увагу суду на те, що основною причиною настання нещасного випадку було порушення позивачем правил техніки безпеки у вугільних шахтах, що підтверджено актом № 3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1. Позивач, пред'явивши вимоги про стягнення з ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В рахунок вказаних вище обставин, в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного с України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 03.02.2014 р. в попередньому судовому засіданні, на підставі поставлених позивачу питань, було встановлено, що: - позивач, після виписки з лікарні, під час неймовірного болю не звертається по теперішній час до медичної установи за медичною допомогою, тому він не зможе у судовому засіданні підтвердити факт існування неймовірного болю, як вказано позивачем у позові; - позивачу, після виписки з лікарні, лікарями не виписувалися ліки, які він зобов'язаний вживати, як постійно так і тимчасово або вживання знеболюючих ліків, тому він не з може у судовому засіданні підтвердити факт того, що його життя залежить від лікування та вживання ліків; - у позивача відсутні фіскальні чеки з аптек, які змогли б підтвердити факт приймання знеболюючих пігулок. При встановленні у попередньому судовому засіданні, про зміни, які сталися в житті позивача після нещасного випадку та наявних документів встановлено, що у зв'язку з тим, що після виходу з лікарняного, позивач не міг продовжувати працювати підземним прохідником 5-го розряду за станом здоров'я, тому адміністрацією відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією були запропоновані вакансії на яких він зможе реалізувати свою трудову діяльність. Позивачем не було виявлено бажання продовжувати працювати на підприємстві, тому від запропонованих вакансій позивач відмовився. Директором відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» було підписано наказ про звільнення 29.11.2013 р. позивача з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (наказ № 3820/к-К від 29.11.2013 р.). Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» та Ровеньківською міською Виконавчою дирекцією Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виплачено позивачу за лікарняними листками матеріальну допомогу з тимчасової непрацездатності на загальну суму у розмірі 50 748,91 грн.. З 24.10.2013 р. позивач знаходиться на обліку у відділенні ВД Фонду в м. Ровеньки Луганської області, йому була призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати. На даний час позивач працює, отримує заробітну плату, мешкає, як і до настання нещасного випадку, з дружиною та донькою. На підставі вищевикладеного, вважає, що у житті позивача після настання нещасного випадку суттєвих змін не відбулося, ані у фінансовому стані, ані в особистому житті. Щодо стану здоров'я, то на підставі доданих позивачем до позовної заяви довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності та довідки до акту огляду МСЕК зазначається, що з 24.10.2013 р. по 01.11.2014 р. триває реабілітаційний період, протягом якого йому протипоказаний тяжкий фізичний труд та у процесі зазначеного періоду можливо відновлення працездатності, даний факт підтверджується тим, що МСЕК встановлена втрата професійної працездатності тільки до 01.11.2014 р. Тому у період відновлення порушених функцій організму цілком нормальні відчуття позивача щодо дискомфорту у тазостегновому суглобі. Також, звертає увагу суду на те, що, відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків на МСЕК покладено, серед іншого, встановлення факту спричинення моральної шкоди. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. Різновидом висновку медичних органів, як підстави для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Тому, якщо б при встановлені МСЕК ступеня втрати професійної працездатності [PERSON] було б встановлено факт спричинення моральної шкоди, то позивачу було б видано висновок медичних органів про моральні страждання або стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Разом із тим звертає увагу суду на те, що спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією. Тому має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а й, особливо, її розмір. На підставі вищевикладеного, позивач свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди фактично не обґрунтував, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації, а тому просила позивачу відмовити у задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Представник третьої особи - Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області у судовому засіданні пояснила, що окрім тієї інформації, що надавалась під час розгляду справи, жодних пояснень вона дати не може, у Відділення Фонду відсутня жодна інформація щодо спричинення моральної шкоди [PERSON], у зв'язку з чим, просила вирішити питання щодо задоволення позовних вимог на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, перевіривши у судовому засіданні законність та обґрунтованість позовних вимог, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 12 січня 2005 року по 29 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» і був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із переходом на інвалідність ІІІ групи, про що свідчать записи у трудовій книжці (а.с. 6-8,38). Згідно наказу №3820/к-К від 29 листопада 2013 року (а.с. 42), [PERSON] був звільнений з посади підземного прохідника підготовчих робіт №-7 шахти ім. Космонавтів на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із невідповідністю працівника виконуваній роботі в результаті стану здоров'я, яке перешкоджає продовженню виконання даної роботи (з переходом на інвалідність третьої групи). Згідно акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 (а.с. 11-13), 08 квітня 2013 року, в другу зміну начальник дільниці підготовчих робіт №8 Титаренко Максим Володимирович видав наряд гірничому майстру дільниці підготовчих робіт №8 [PERSON] на буріння шпурів і проведення вибухових робіт у вибої уклону №10 пласту Н10, затяжку та забутовку боків виробки, а також видачу гідромуфти ГП-400 на поверхню. Після проведення інструктажу з безпечних заходів роботи майстер гірничий [PERSON] через 10-15 хвилин після робітників зміни спустився в шахту та попрямував до робочих місць згідно встановленого маршруту. О 13.30 після перевірки вибою уклону №10 пласту Н10 [PERSON] видав додатковий наряд поправити дерев'яну затяжку на рамах аркового кріплення у вибої виробки та пішов обстежити інші виробки дільниці. Після виконання додаткового наряду прохідник [PERSON] приступив до буріння шпурів у вибої склону №10 пласту Н10, а прохідники [PERSON] і [PERSON] почали забутовку боків виробки в уклоні №10 пласту Н10. О 17 годині 30 хвилин у вибій виробки прийшов майстер-підривник [PERSON], [PERSON] виставив пости, а майстер-підривник приступив до зарядження вибою уклону №10 пласту Н10. О 18 годині 45 хвилин майстер-підривник провів вибухові роботи в уклоні №10 пласту Н10. Майстер гірничий [PERSON] разом з майстром-підривником [PERSON] залишились чекати, поки провітриться вибій виробки, а [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] приступили до видачі вручну гідромуфти ГП-400 на поверхню за допомогою дерев'яної стійки. Приблизно о 19 годині 15 хвилин на ПК-2 уклону №10 пласту Н10 [PERSON] та [PERSON] несли гідромуфту ГП-400 [PERSON], який йшов попереду по рейковому шляху, підсковзнувся на голівці рейок та впав. Під час падіння гідромуфта впала на [PERSON] та травмувало його. Прохідник [PERSON] послав слюсаря [PERSON], який був поруч, знайти майстра гірничого [PERSON] та доповісти йому про нещасний випадок з прохідником [PERSON] Майстер гірничий [PERSON] доповів по телефону гірничому диспетчеру та начальнику дільниці підготовчих робіт №8 про нещасний випадок, а також повідомив майстру гірничому дільниці шахтного транспорту №7 про необхідність транспортування постраждалого за допомогою локомотива по штреку горизонту 780 м пласту Н10. Після того, як постраждалого видали на поверхню, лікарі РПГ надали йому першу медичну допомогу та доставили [PERSON] в міську лікарню КУ «Ровеньківська БМЛ». Причини настання нещасного випадку - порушення технологічного процесу, незадовільний стан виробничих об'єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території, невиконання вимог посадової інструкції в частині відсутності контролю за станом гірничої виробки і виконанням робіт з боку відомчого нагляду, невиконання вимог інструкції з охорони праці в частині особистої необережності потерпілого. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №422297 від 24.10.2013 року (а.с. 9), [PERSON], [INFO], з 24.10.2013 року встановлена третя група інвалідності через нещасний випадок на виробництві, дата чергового переогляду 01.10.2014 року. [PERSON] встановлено 50% (п'ятдесят відсотків втрати професійної працездатності з 24.10.2013 року 01.11.2014 року, йому протипоказаний важкий фізичний труд, праця з тривалою ходьбою, може працювати по професіям І-ІІ класу. Відповідно до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними. Як убачається з акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 11-13) особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, є Титаренко Максим Володимирович - начальник дільниці підготовчих робіт - 8 ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», [PERSON] - майстер гірничий дільниці з підготовчих робіт - 8 ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», [PERSON] - прохідник дільниці підготовчих робіт - 8 ВП «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит». 22 листопада 2013 року Ровеньківським міським судом Луганської області був ухвалений вирок відносно [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 272 КК України (а.с. 54-57), а саме за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, яке спричинило шкоду здоров'ю потерпілого [PERSON] і відповідно до висновку судово-медичної експертизи №300 від 28 серпня 2013 року тілесні ушкодження, завдані потерпілому відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров'я. Статтею 153 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити дотримання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Не дивлячись на те, що в настанні нещасного випадку є й часткова вина позивача [PERSON], право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням його здоров'я пов'язано з виконанням трудових обов'язків та виникло у позивача з 24.10.2013 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності. Відповідно до п.п. 8,9 ст. 16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] після нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, дійсно відчував моральні страждання через отримані фізичні ушкодження опоно-рухливого апарату, він став інвалідом ІІІ групи в молодому віці, втратив 50% професійної працездатності, йому встановлені обмеження щодо можливих виконуваних робіт, з'явилось відчуття неповноцінності, оскільки обмежений у фізичних навантаженнях, життя залежить від приймання ліків, після отриманої виробничої травми він переніс операцію. Окрім того, [PERSON] має на утриманні дружину та малолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження (а.с. 36,37), а його дохід став меншим, оскільки робота буда основним джерелом існування для нього та його сім'ї. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує тяжкість ушкодження здоров'я позивача ([PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності), характер та тривалість моральних страждань позивача у зв'язку з отриманим трудовим каліцтвом, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав.

Outcome: partial