Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 01.09.2012 року по 30.06.2015 року навчався в Дніпропетровському монтажному технікумі за спеціальністю «монтаж і обслуговування внутрішніх санітарно-технічних систем і вентиляції» за бюджетом на денному відділені. На момент вступу до технікуму мав статус дитини, батьки якої мають стаж підземної роботи не менше 15 років та відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» набув право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, за весь період навчання. Посилаючись на те, що стипендія йому виплачувалось в розмірі, значно меншому за розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену стипендію за період з 01.03.2014 року по 30.06.2016 року в сумі 11266 грн. 43 коп., а також судові витрати по справі. В судове засіданні позивач не зявився, надавши заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримання заявленого позову в повному обсязі. Представник відповідача в наданих письмових запереченнях та під час розгляду справи в суді просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №882 від 12.07.2004 року затверджено Порядок призначення і виплати стипендій, дія якого поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах та наукових установах за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, у навчальних закладах, зо перебувають у власності АР Крим та комунальних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних бюджетів. Відповідно до вказаної постанови передбачено соціальну стипендію лише тим студентам, які навчаються зі гірничими спеціальностями або постійно проживають/мешкають у населених пунктах зі статусу гірського. [PERSON] був студентом технікуму за спеціальністю «монтаж і обслуговування внутрішніх санітарно-технічних систем і вентиляції» і вказана спеціальність не відноситься до гірничої. Крім того, посилався на те, що через відсутність бюджетного призначення на виконання вимог ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на законодавчому рівні та в звязку з відсутністю порядку застосування такого виду забезпечення, який має затвердити Кабінет Міністрів України, відповідач не має правових підстав для нарахування та виплат стипендії в розмірі прожиткового мінімуму студентам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш 15 років. Також представник відповідача посилався на неправильність розрахунку заборгованості. Розглядаючи справу у відповідності до ст.158 ЦПК України за відсутності позивача, з огляду на подану ним заяву, перевіривши викладені в позовній заяви обставини та доводи, викладені в обґрунтування заперечень, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з довідки №302 від 20.07.2015 року, що позивач з 01.09.2012 року по 30.06.2015 року навчався в Дніпропетровському монтажному технікумі (після зміни найменування - Дніпровський державний коледж будівельно-монтажних технологій та архітектури» за спеціальністю «монтаж і обслуговування внутрішніх санітарно-технічних систем і вентиляції» за бюджетом на денному відділені. Відповідно до довідки від 27.06.2012 року батько позивача [PERSON], працював у ВСП «Шахта ім.М.І.Сташкова» ПАТ ДТЕК «ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» з 09.09.2002 року по 21.03.2012 року. Стаж його роботи у вугільній промисловості складає 24 роки 9 місяців, на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 24 роки 8 місяців. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Частиною 2 ст.62 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Таким чином, виходячи із зазначених вище обставин, встановлених судом та положень ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ч.2 ст.62 закону України «Про вищу освіту», позивач [PERSON], батько якого був шахтарем зі стажем підземної роботи більше 15-ти років, на момент вступу до технікуму та в період навчання мав право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З наданої позивачем виписки по картковому рахунку вбачається, що стипендія в період навчання йому виплачувалась в розмірі, що є нижчим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України» на 2012-2015 роки, що не заперечувалось і представником відповідача під час розгляду справи в суді. З урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки та фактично призначених та виплачених розмірів стипендії, недоплачена сума стипендії за період з 01.03.2014 року по 30.06.2015 року була розрахована позивачем в розмірі 11266 грн. 43 коп. Разом з тим, з наведеного в позовній заяві розрахунку вбачається, що останній було проведено без врахування утримань у вигляді профспілкових внесків, що стягувались відповідно до заяви позивача від 04.09.2012 року та за період з 01.03.2014 року по 30.06.2015 року склали 51 грн. 29 коп.; а також без врахуванням того, що в період з 01.05.2015 року по 30.06.2015 року останній втратив право на отримання академічної стипендії за результатами VІІІ сесії 2014-2015 навчального року. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої стипендії за період з 01.03.2014 року по квітень 2015 року включно в сумі 8726 грн. 65 коп. (1218 грн. прожиткового мінімуму х 14 місяців фактично виплачена стипендія в сумі 8325 грн. 35 коп.). В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити. Що стосується заперечень представника відповідача проти позовних вимог з посиланням на Порядок призначення і виплати стипендій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №882 від 12.07.2004 року, суд вважає їх безпідставним, оскільки прийнятий пізніше Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови та визначає виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму встановлюється Державним бюджетом України на відповідний рік. Дія ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Законами України «Про Державний бюджет України» на 2014-2015 роки не зупинялась. Також є безпідставними посилання представника відповідача на відсутність відповідних бюджетних призначень на виконання вимог ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки обов'язок держави передбачений вказаним законом щодо виплати студентам державних вищих навчальних закладів, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менше 15 років, стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, не може ставитись у залежність від наявності у бюджеті коштів та бюджетних асигнувань, про що зокрема, зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2015 року у справі «Кечко проти України». У відповідності до ст.88 ЦПК України з Дніпровського державного коледжу будівельно-монтажних технологій та архітектури на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial