Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду 28.03.2016р. з позовною заявою до [PERSON] (відповідач), в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: вул. Надпільна (Ільїна)[ADDRESS], м. Черкаси. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Позивач в судовому засіданні підтвердив свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що відповідач фактично не проживає в квартирі, зловживає алкогольними напоями і його місцеперебування позивачеві невідоме. До позивача відповідач навідується дуже рідко, щоб взяти у борг грошей. Ніяких речей відповідача в квартирі немає. Двічі відповідач, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, застосовував до позивача фізичне насильство. Перебування відповідача на реєстрації в квартирі створює труднощі матеріального характеру, оскільки позивач змушений самостійно здійснювати оплату комунальних послуг. Крім того, позивач побоюється, що відповідач може завдати йому шкоди, бо коли останній перебуває у стані алкогольного спяніння він не контролює себе. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає в одному будинку з позивачем, в квартирі 27. За зазначеною адресою проживає з 1972р.. Позивача знає добре, оскільки здійснює догляд за останнім, бо він через похилий вік потребує допомоги. Відповідача востаннє бачила понад один рік тому. Всі витрати, повязані з утриманням квартири, повністю сплачує позивач самостійно. Де перебуває відповідач їй невідомо. В квартирі позивача речей відповідача немає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач є співвласником житла за адресою: вул. Надпільна (Ільїна)[ADDRESS], м. Черкаси, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 08.09.1999р. (а.с.3). Особовий рахунок на квартиру оформлений на ім'я позивача, а усього в квартирі зареєстровано двоє осіб: позивач та відповідач, що підтверджується відповідною довідкою /а.с.4/. Позивач зареєстрований в зазначеній квартирі з 30.05.2001р. /а.с.5/, а відповідач з 09.04.2010р. /а.с.12/. На теперішній час в квартирі фактично проживає лише позивач, що підтверджується відповідним актом сусідів від 24.03.2016р. /а.с.2/ та поясненнями свідка. На теперішній час адреса проживання відповідача невідома. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі позивача, він змушений сплачувати за нього комунальні послуги. Тож відповідач не виконує обовязків наймача житлового приміщення, чим порушує права позивача, тому він звернувся до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються главою 6 Житлового кодексу України (далі ЖК), главою 32 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Статтею 150 ЖК встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника квартири зобов'язані дбайливо ставитися до жилої квартири. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Таким чином відповідач, як син позивача, набув право користування квартирою ([ADDRESS]) як член сім'ї власника квартири. Статтею 157 ЖК передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим, ч.2 ст.405 ЦК передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто зазначеною спеціальною нормою закону визначено додаткову підставу для втрати членом сім'ї власника житлового приміщення права користування цим приміщенням. Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст.405 ЦК, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона набула цього права як член сім'ї власника житлового приміщення, необхідним є встановлення факту, що ця особа без поважних причин не користується цим житлом понад один рік. Як встановлено в судовому засіданні поясненнями позивача та свідка, відповідачеві не чинилися перешкоди у користуванні квартирою. Квартира має три кімнати і дозволяє проживати в ній всім зареєстрованим особам. Проте, відповідач на підставі особистих міркувань, не бажає проживати в цій квартирі, а тому вже понад один рік не користується цим житлом і не виконує обовязків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК. Натомість в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за цією адресою відповідач не бажає. У пункті 39 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 551,20грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved