Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на ? частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Біляївського району Одеської області; поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач стверджує, що 19 жовтня 1973 року уклав шлюб з відповідачем [PERSON], на підставі чого вони почали проживати разом однією сім'єю. За весь час проживання однією родиною [PERSON] та [PERSON] було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Біляївського району Одеської області. Позивач зареєстрований та постійно проживає в вищевказаному будинку. До червня 2013 року позивач мешкав з [PERSON] в спільному житловому будинку однією родиною, а 25 червня 2013 року, за заявою Відповідача, заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області шлюб було розірвано. Сторони досі користуються їх спільним житловим будинком, але не зважаючи на те, що житловий будинок побудований подружжям разом, [PERSON] намагається позбавити позивача права володіння та користування спільним житловим будинком, мотивуючи це тим, що тільки вона є одноособовою власницею цього будинку. В зв'язку з вищенаведеним, позивач змушений був звернутись з вказаним позовом до суду. 08 жовтня 2014 року представник позивача надав до суду заяву про зміну предмету позову, у якій просить визнати будівельні матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], Одеська область, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину будівельних матеріалів, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], Одеська область. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 74). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином був сповіщений про день час та місце розгляду справи, надав заяву у якій уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 73). Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 19 жовтня 1973 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25 червня 2013 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 6). Перебуваючи у шлюбі сторони проживали за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою №3296 від 19 липня 2013 року виконкому Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області та обліковою карткою об'єкта погосподарського обліку (а.с. 7, 8). Згідно технічного паспарту від 17 липня 2014 року, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 68-72). Згідно із вимогами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. В судовому засіданні було встановлено, та сторони не заперечували, проти того, що житловий будинок був побудований подружжям за час проживання разом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 174 ЦПК України визнання відповідачами позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. У відповідності до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved