Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 26.07.2007 року був звільнений з останнього місця роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ. 01.08.2007 року звернувся до Бабушкінського районного центру зайнятості, де з 09.08.2007 року перебуває на обліку, як безробітний. Відповідно до законодавства відповідач повинен був виплачувати йому допомогу по безробіттю в розмірі прожиткового мінімуму в сумі 561 грн. щомісячно, всього за період з 09.08.2007 року по 09.11.2007 року в сумі 2244 грн. Але в період з 09.08.2007 року по 16.11.2007 року відповідач йому допомогу не виплачував. В зв'язку з цим, просив суд визнати незаконною відкладення відповідачем виплати допомоги по безробіттю та стягнути з відповідача заборгованість по виплаті цієї допомоги в сумі 2244 грн. Також просив стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача 1683 грн. Під час розгляду справи позивач доповнив свої позовні вимоги та посилаючись на ті ж самі підстави щодо невиплати відповідачем допомоги по безробіттю у передбачених законом розмірах та порушення строків призначення цієї допомоги до виплати, просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо відкладення виплати допомоги по безробіттю в період з 09.08.2007 року по 07.11.2007 року; змінити дату про початок виплати допомоги з 07.11.2007 року на 09.08.2007 року та зробити відповідний запис у трудовій книжці; визнати незаконним зменшення допомоги по безробіттю з 561 грн. на місяць у 2007 році, 568 грн. з 01.10.2007 року,633 грн. з 01.01.2008 року, з 647 грн. з 01.04.2008 року, до розмірі 160 грн. на місяць; зобов'язати відповідача виплачувати допомогу по безробіттю в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 та 2008 роки»; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті допомоги по безробіттю, що виникла станом на 12.05.2008 року в сумі 4455 грн. 61 коп. та компенсацію заборгованості за період з серпня 2007 року по березень 2008 року в сумі 545 грн. 42 коп.; стягнути моральну шкоду в сумі 98 грн. 97 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні 30.09.2008 року було замінено відповідача по справі з Бабушкінського районного центру зайнятості м.Дніпропетровська на Дніпропетровський обласний центр зайнятості. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням фактично сплачених відповідачем сум після пред'явлення позову, відповідно до розрахунку ціни позову наданого в письмовому вигляді (а.с.98-99). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на правомірність дій відповідача щодо часу призначення виплат допомоги по безробіттю позивачу та розміру таких виплат. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали менше 26 календарних тижнів, а також особи, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше 6 місяців) перерви, та застраховані особи, звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених ст.37, п.п.3,4,7,8 ст.40, ст.ст.41,45 КЗпПУ, мають право на допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу. Відповідно до п.2 ч.5 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи з підстав, передбачених ст.37, п.п.3,4,7,8 ст.40, ст.ст.41,45 КЗпПУ. А відповідно до ч.ч.2,3 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю особам, зазначеним у ч.2 ст.22 цього Закону, визначається у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом. Допомога по безробіттю особам, які звільнилися з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до ч.ч.1 та 2 цієї статті, і її виплата починається з 91-го календарного дня. Як встановлено судом позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ України, а тому останньому було правильно розпочату виплату допомоги по безробіттю у відповідності до зазначених вище положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, починаючи з 91 календарного дня. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що до стабілізації економічного становища в Україні мінімальний розмір виплат, передбачених ч.2 та ч.4 ст.23, ст.29, ч.1 ст.33 цього Закону, визначається Верховною Радою України щороку одночасно з встановленням розміру страхових внесків виходячи з реальних можливостей Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Правління фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України затверджує бюджет фонду на поточний рік після встановлення Верховною Радою України розміру страхових внесків та звіт про його виконання. Згідно ст.3 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування», що діяв на момент призначення та виплати позивачу допомоги по безробіттю, встановлено, що виходячи з можливостей Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття встановлено, виплати, передбачені ч.ч.2,4 ст.23, ч.1 ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлюються в розмірі не нижче ніж 23 % прожиткового мінімуму для працездатної особи. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відповідачем було дотримано вимоги зазначених вище положень при виплаті позивачу допомоги по безробіттю в розмірі, не менше 23% прожиткового мінімуму, встановленому Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки. В зв'язку з цим, оскільки строки призначення та виплати допомоги по безробіттю, а також її розміри було здійснено відповідачем у відповідності до діючого законодавства, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Оскільки судом під час розгляду справи не встановлення факту неправомірних дій відповідача, не підлягає задоволенню і позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, які є похідними від інших вимог. Таким чином, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. Понесені останнім судові витрати, у відповідності до ст.88 ЦПК України віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed