Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому професійним захворюванням в розмірі 50\~000, 00 гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що він пропрацював у відповідача більше 20 років слюсарем черговим та з ремонту устаткування в РЗФ-2 в період з 02.10.1995 по 08.07.2016 року. З 08.07.2016 року через отримання професійного захворювання та встановлення 3-ї групи інвалідності переведений гардеробником до фізкультурно-оздоровчого комплексу ПАТ ПГЗК. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у нього виникнення професійного захворювання: радикулопатія шийна (С6, С7) та поперекова-крижова (L5, S1) переважно зліва, рецидивуючий перебіг на фоні спондилоартрозу шийного відділу хребта з вираженим статико-динамічним порушенням, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, гіпотрофією мязів плечового поясу. За результатами огляду МСЕК від 05.07.2016 року (первинно) та за результатами переогляду, згідно довідки МСЕК від 01.06.2017 року йому встановлено ступінь стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 30 відсотків та третя група інвалідності. Відповідно до п. 17 [PERSON] розслідування причин виникнення професійного захворювання від 22.03.2016 року причиною виникнення у позивача професійного захворювання було визнано факт його тривалої роботи в тому числі і на підприємстві Відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме виконання робіт, повязаних з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники. Внаслідок професійного захворювання йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: у звязку з професійним захворюванням позивач у значній мірі втратив здоровя, згідно з довідками МСЕК він змушений систематично проводити курси медикаментозного лікування, на що витрачаю багато свого вільного часу, який раніше витрачав на свої власні справи та на свою сімю. Загальний стан його здоровя обмежує його можливості у реалізації професійних знань та здібностей, що негативно позначилось на його матеріальному стані, оскільки він, маючи таку хворобу, змушений працювати гардеробником та отримувати мінімальну заробітну плату. Отримане ним професійне захворювання обмежує його також і у побуті, зокрема він не має можливості виконувати домашню роботу, яку мають робити за нього його члени сімї. Внаслідок таких обмежень, він відчуває себе тягарем для своїх близьких, що завдає йому додаткові моральні страждання. Стан його здоровя змусив його корінним чином змінити свій уклад життя, оскільки він тепер може пересуватися лише на невеликі відстані, оскільки під час ходьби відчуває фізичний біль у попереку та у шийному відділі. Через встановлення у нього третьої групи інвалідності відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда він змушений регулярно звертатись до лікарняних установ для медичної реабілітації, лікуватись, проходити обстеження, але не зважаючи на тривале лікування покращення його здоровя не відбувається. Крім того, негативні наслідки професійного захворювання посилюються при зміні погодних умов, в нічний час тощо, що завдає йому додаткових моральних страждань. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідують його, внаслідок чого він постійно перебуває в стані психічного напруження. В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю, просив його задовольнити та пояснив, що у звязку з профзахворюванням він не може допомагати своїй сімї, у звязку з чим у сімї зявились скандали. Крім того, він постійно проходить медичне лікування, на що йому потрібно багато грошей. Лікарі йому кажуть, що виздоровлення вже не можливе. В подальшому позивач до суду не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю. Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву з додатками (а.с. 40-51). В судовому засіданні представник відповідача, підтримуючи обґрунтування, викладені в запереченні у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 02.10.1995 по 08.07.2016 року працював у відповідача слюсарем з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики № 2 (а.с. 16, 45). [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого в.о. головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів [PERSON] 22 березня 2016 року (далі [PERSON]) має загальний стаж - 28 років 07 місяців, стаж за професією 22 роки 1 місяць, стаж у цеху 20 років 5 місяців, стаж в умовах впливу шкідливих факторів 22 роки 1 місяць (а.с. 5). [PERSON] позивачу був встановлений наступний діагноз - радикулопатія шийна (С6, С7) та поперекова-крижова (L5, S1) переважно зліва, рецидивуючий перебіг на фоні спондилоартрозу шийного відділу хребта з вираженим статико-динамічним порушенням, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, гіпотрофією мязів плечового поясу. Професійне захворювання виникло за таких обставин - працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування РЗФ-2 з 02.10.1995 року по теперішній час в ВАТ «ПівдГЗК» ( з 20.01.2014 ПАТ «ПІВДГЗК») позивач внаслідок недосконалості робочого місця, виконував роботи повязані з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники ([PERSON] на а.с. 4-7). За результатами огляду МСЕК від 05.07.2016 року (первинно) та за результатами переогляду, згідно довідки МСЕК від 01.06.2017 року йому встановлено ступінь стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 30 відсотків та третя група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання; потреба у медичній та соціальній допомозі забезпечення лікувальними засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування, протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження; дата чергового переогляду 01.06.2019 року (а.с. 10-12). [PERSON] з ВИПИСКАМИ з медичних карт стаціонарного хворого, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в наступні періоди: 04.05.11 20.05.11 р.р.; 26.02.13 13.03.13 р.р.; 24.07.2014 05.08.2014 р.р.; 18.08.2015 04.09.2015 р.р.; 20.02.2017 06.03.2017 р.р. виписаний з незначним терапевтичним ефектом; Лікувальні і трудові рекомендації: «Д» спостереження та лікування у лікарів: невропатолога, ортопеда, терапевта за м/мешкання, не переохолоджуватись, оздоровлення в профілакторії, санаторно-курортне лікування в теплий період року (Приморськ, Славянськ, Бердянськ, Хмільник), приймати у вигляді курсів медикаменти групи НПЗП (моваліс, діклоберл), хондропротекктори (мукосат, терафлекс), вазоактивні препарати (серміон, енелбін, актовегін), полівітаміни групи В та препарати, що поліпшують трофіку (нейровітан, енелбін, актовегін), реабілітаційне лікування в н/в клініки НДІ 2 рази на рік (а.с. 19-24). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у звязку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим він отримав професійне захворювання та став інвалідом невиліковно. У свою чергу, відповідач, який не визнав позов повністю, в своїх запереченнях навів обставини, за якими позов не підлягає задоволенню: - позивач довгий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, що підтверджується Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці № 2/2-11-3/2182, затвердженої 29.05.2015 року в.о. головного державного лікаря м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів [PERSON], у звязку з чим не можливо встановити наявність причинного звязку між отриманням ушкодження здоровя позивача та його працею саме на ПАТ «ПІВДГЗК»; - саме безвідповідальне ставлення позивача до свого здоровя у результаті призвело до встановлення йому професійного захворювання, прогресування його хвороби, погіршення самопочуття та встановлення 30 % втрати працездатності; - тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів став причиною виникнення у нього профзахворювання, а відповідач в свою чергу, згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача, забезпечував останнього засобами колективного та індивідуального захисту, відповідно до галузевих норм. Виходячи з встановлених фактичних обставин та аналізу норм діючого законодавства, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 153 КЗпП України\~та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. [PERSON]\~ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої\~ст.237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Як вже було зазначено вище, позивач, працюючи з 02.10.1995 року у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів на протязі 22 років 1 місяця отримав професійне захворювання внаслідок недосконалості робочого місця, виконуючи роботи, повязані з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники. З причини професійного захворювання позивачу встановлена 3-тя група інвалідності, а також встановлено ступінь стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 30 відсотків, рекомендовано «Д» спостереження та лікування у лікарів: невропатолога, ортопеда, терапевта, рекомендовано, оздоровлення в профілакторії, санаторно-курортне лікування в теплий період року в таких місцях, як Приморськ, Славянськ, Бердянськ, Хмільник, рекомендовано у вигляді курсів приймання медикаментів, вазоактивних препаратів, полівітамінів групи В та препаратів, що поліпшують трофіку, рекомендовано реабілітаційне лікування в н/в клініки НДІ 2 рази на рік, протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження. За таких обставин, враховуючи розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоровя позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а саме не можливість працювати за своєю професією, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК первинно і при повторному огляді становить 30 % (дата чергового переогляду 01.06.2019 року), враховуючи отримання позивачем внаслідок професійного захворювання третьої групи інвалідності, що свідчить про безповоротність процесу втрати здоровя, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 25\~000 (двадцять пять тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у звязку з необґрунтованістю. При цьому суд, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені в письмовому запереченні до уваги не приймає, оскільки обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. Між іншим, всі доводи відповідача спростовуються [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, аналіз щодо якого судом зазначено вище, та сукупністю зазначених медичних довідок позивача. Щодо наданої відповідачем [PERSON] характеристики умов праці суд знаходить, що її зміст не спростовує фактичних обставин, які були встановлені [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання і не є доказом невинуватості відповідача у нестворені безпечних умов праці, що призвело до спричинення шкоди здоровю позивача. Факт заподіяння такої шкоди, як зазначено вище, є встановлений, також встановлена тривалість лікування та перенесений фізичний біль позивача. Як раніше, так і на цей час позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. У свою чергу, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення.

Outcome: partial