Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області (далі - В ДВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус [PERSON], про визнання правочину довіреності удаваним, визнання права власності на майно, скасування постанови про накладення арешту на майно, мотивуючи тим, що 04.11.08 р. між ним та відповідачем - [PERSON] - було укладено договір купівлі - продажу автомобіля марки «ВАЗ - 2107», д. н. [NUMBER], с. н. [NUMBER], належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію, виданого 29.01.05 р. Ковельським МРЕВ, серії [NUMBER]. За домовленістю між ним та відповідачем - [PERSON] - він придбав вказаний автомобіль за 32 000 грн.. Відповідачем - [PERSON] на підтвердження укладення договору купівлі - продажу автомобіля було видано генеральну довіреність на вказаний автомобіль від 04.11.08 р.. Він про отримання вказаних коштів за вищезазначений автомобіль дав розписку від 04.11.08 р.. З того моменту і по даний час він володіє і користується вказаним автомобілем. Однак, нещодавно йому стало відомо, що на вказаний автомобіль як рухоме майно відповідача - [PERSON] - було накладено арешт. Вважає вказаний автомобіль своєю особистою власністю. 13.02.14 р. вказаний автомобіль було вилучено з його користування В ДВС за актом опису й арешту майна від 13.02.14 р.. Зазначає, що відповідачем - [PERSON] - було передано спірне майно у його власність, ним - прийнято та проведено оплату. А тому вважає, що між ним та відповідачем - [PERSON] - було досягнуто усіх умов, необхідних для укладення договору купівлі - продажу, а наслідком став перехід прав власності на автомобіль від відповідача - [PERSON] - до нього. Довіреність була видана відповідачем - [PERSON] - з метою уникнути сплати держмита при оформленні договору - купівлі - продажу у нотаріуса, приховати інший правочин - договір купівлі - продажу. Просить визнати довіреність від 04.11.08 р. за реєстраційним № 258 327 71, видану [PERSON] йому на вказаний автомобіль; розписку від 04.11.08 р. - удаваним правочином; визнати за ним право власності на пірне майно; касувати постанову держвиконавця Мацюха Д.Ю. від 03.04.09 р. в часині накладення арешту на спірний автомобіль. Представником відповідача - В ДВС - було подано до суду письмове заперечення проти позову. За ухвалою суду від 17.03.14 р. до участі у розгляд справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, було залучено АТ «Райфайзен Банк Аваль». Згідно з ухвалою суду від 31.03.14 р., було прийнято відмову позивача від частини позовних вимог, а саме: про скасування постанови держвиконавця Мацюха Д.Ю. від 03.04.09 р. про накладення арешту на майно, і в цій частині провадження у справі було закрито. Позивач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача - адвокат - в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі з врахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог від 31.03.14 р., обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав повністю, суду пояснив, що, дійсно, 04.11.08 р. він продав позивачеві спірний автомобіль, оформивши на позивача нотаріальну довіреність. Тоді ж дав позивачеві розписку про отримання 32 000 грн. за автомобіль, що підтвердили двоє свідків. Про складання акта опису й арешту майна від 13.02.14 р. позивач повідомив його, тому він як власник автомобіля за документами, прибув на штрафмайданчик і прийняв участь у складанні акту опису. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус [PERSON] - в судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила, попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - АТ «Райфайзен Банк Аваль» - в судове засідання не з»явився, хоча вказана третя особа - належно оповіщена. Про причини неявки свого представника, що були б визнані судом поважними, суду не повідомила. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб. які не з»явились. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача - [PERSON], показання свідків, дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Та обставина, що відповідач [PERSON] значиться власником спірного автомобіля, стверджується копією свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Ковельським МРЕВ ДАІ ГУ У ДАІ України у Волинській області 29.01.05 р.. Відповідно до копії розписки від 04.11.08 р. та оглянутого в судовому засіданні її оригіналу, відповідач [PERSON] дав розписку у тім, що отримав від позивача 32 000 грн. за спірний автомобіль, що ствердили своїми підписами свідки [PERSON], [PERSON]. А позивач, у свою чергу, ствердив передачу вказаної суми коштів за спірний автомобіль. Свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні ствердили, що восени 2008 р. вони були присутніми при передачі позивачем відповідачеві [PERSON] грошей за спірний автомобіль, що і посвідчили своїми підписами. Як слідує з копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 878 94 96 від 04.11.08 р., наданого третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватним нотаріусом [PERSON], до Єдиного реєстру довіреностей, дійсно, було внесено реєстраційний запис з наступними параметрами: 04.11.08 р. відповідачем [PERSON] було видано позивачеві довіреність на строк до 04.11.11 р. на спірний автомобіль. Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Для інших осіб односторонній правочин може створювати обов'язки лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 203 ЦК України перераховано загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а за змістом ст. 209 ЦК України, правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної особи будь - який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України встановлено, що за довіреністю здійснюється представництво, що ґрунтується на договорі, тобто, це означає, що довіреність існує в рамках відносин представництва, а представництвом згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За змістом ч. 3 ст. 244 ЦК України, Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, тобто, вона є одностороннім правочином. Як слідує із положень ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За змістом ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як роз'яснено в п. 25 Постанови Пл. ВС України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON], дійсно, 04.11.08 р. було укладено договір купівлі - продажу спірного автомобіля, так як саме в день реєстрації довіреності, за присутності двох свідків сторони вчинили такі дії, як передача суми 32 000 грн. під розпис за спірний автомобіль; нотаріальне посвідчення та реєстрацію довіреності саме на вищезазначений автомобіль, а тому суд приходить до висновку, що, дійсно, довіреність, видана на певний проміжок часу, є удаваним правочином. В дійсності, сторони уклали договір купівлі - продажу спірного автомобіля. Тому є підстави визнати вищезазначену довіреність удаваним правочином, та визнати за позивачем прав власності на спірний автомобіль як придбаний ним у відповідача в результаті укладення між сторонами договору купівлі - продажу автомобіля. Як зазначено у ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однак, вимога позивача про визнання удаваним правочином розписки від 04.11.08 р., не ґрунтується на законі, Суд вважає, що розписка не може бути визнана право чином за змістом вищенаведених норм ЦК України про правочин. Вона виступила документальним підтвердженням - документом, що посвідчив передання позивачем грошової суми за автомобіль відповідачеві. А тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial