Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Вказаний позов мотивовано тим, що батькові позивача [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 листопада 1998 року, зареєстрованого на товарній біржі «Новый век» за реєстраційним номером 473, належала квартира [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 27 листопада 1998 року та записаний в реєстрову книгу № 449 за реєстровим № 512-156. Продавцями за договором купівлі-продажу були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом, який прийняв спадщину, звернувся до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру. Крім нього з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Однак, спадкоємцем за законом є також його рідна сестра [PERSON] . Нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови стало те, що один з продавців квартири, а саме [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу був неповнолітнім та не міг бути членом товарної біржі, оскільки на час укладення договору не набув цивільної дієздатності в повному обсязі. Після укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] вселився в спірну квартиру і проживав в ній до самої смерті. Після досягнення повноліття, [PERSON] не вважав, що його права при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири були порушені. Будь-які суперечки між сторонами відсутні. Договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам ЗУ «Про товарну біржу» не визнавався. Посвідчення в нотаріальному порядку договору купівлі-продажу неможливе, так як [PERSON] помер, також померли продавці [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . На підставі викладеного, [PERSON] просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, який було укладено між [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та визнати за ним, [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Також надала пояснення, аналогічні обставинам, що викладені у позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судові засідання не з`явились за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 54). Представник третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори надала до суду заяву про розгляд вищезазначеної цивільної справи без участі її представника (а.с. 41). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, оцінивши докази та аргументи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що відповідно\~до копії договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на товарній біржі «Новый век» за реєстраційним номером 473, укладеного 03.11.1998 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] (далі продавець) та [PERSON] (далі покупець) було укладено договір про наступне: продавець продав, а покупець придбав квартиру [ADDRESS] , вказана квартира належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпропетровським виконкомом 14.04.1998 за № 7/320-98 та зареєстроване в МБТІ м. Дніпропетровська за реєстровим № 440п-512-152. Продавець та покупець є членами біржі. Договір купівлі-продажу від 03.11.1998, укладений на товарній біржі «Новый век» був зареєстрований в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 27 листопада 1998 року та записаний в реєстрову книгу № 449 п за реєстровим № 512-156 (а.с. 6). Згідно копії звіту про оцінку від 16.07.2021, ринкова вартість 3-кімнатної квартири [ADDRESS] , без урахування ПДВ станом на 16.07.2021 складає 380390 грн. 00 коп. (а.с. 15). \~ [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно копії постанови про відмову у вченні нотаріальної дії від 22.05.2020, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на спадкове майно, яке складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , через те, що один з продавців квартири, а саме [PERSON] , 1991 року народження, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири 03.11.1998 року був неповнолітнім та не міг бути членом товарної біржі, оскільки на час укладення договору не набув цивільної дієздатності в повному обсязі. Так, для вчинення нотаріальних дій нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Вказані вище спірні правовідносини регулюються\~Цивільним кодексом України, Законом України «Про товарну біржу», Цивільним кодексом УРСР, Законом України «Про власність», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Предметом судового розгляду у цій справі є визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до частин першої, третьої статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі ст.\~4\~ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. У відповідності до ст.\~45\~ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно з ст.\~48\~ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст.\~151\~ЦК УРСР зобов`язання виникають з договорів або інших підстав, зазначених у ст. 4 цього Кодексу. За змістом статей 128, 153\~ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224\~ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227\~ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227\~ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі\~статтею 15 Закону України «Про товарну біржу»\~біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. Отже, положення статті 227\~ЦК УРСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26 листопада 2018 року по справі № 205/8493/16-ц. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Однак, договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований на товарній біржі «Новый век» за реєстраційним номером 473, укладений 03.11.1998 не був зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а тому укладений у такій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнаний дійсним, оскільки момент його вчинення відповідно до\~статті 227 ЦК УРСР\~пов`язувався з реєстрацією, яка не відбулась. Укладений у такій формі договір купівлі-продажу не породжує для сторін прав і обов`язків й не може бути визнаний судом дійсним з підстав, заявлених позивачем. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 травня 2020 року по справі № 629/5243/16-ц. На підтвердження своїх позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним позивачем зазначено лише те, що [PERSON] після досягнення повноліття не вважав, що його права порушені, суперечки між сторонами відсутні, протизаконних умов угода не містить, а також на те, що договір недійсним, як оспорюваний в частині невідповідності вимогам ЗУ «Про товарну біржу» не визнавався, посвідчення в нотаріальному порядку неможливе. Однак, позивачем не вказано умов, за яких не був у встановленому законом порядку нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Не зазначено, чи ухилялася сторона від посвідчення вказаного договору. Враховуючи усе вищевикладене, а саме те, що позивачем не наведено жодного належного та допустимого доказу об`єктивних причин не посвідчення нотаріально договору купівлі-продажу нерухомого майна, не доведено ухилення сторін правочину від нотаріального посвідчення договору, прийнявши до уваги обов`язковість нотаріального посвідчення такого роду договорів купівлі-продажу нерухомого майна, суд вважає, що вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним номером 473, укладений 03 листопада 1998 року на товарній біржі «Новый век» між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого останній придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. Вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру є в тому числі похідними вимогами, що могли бути задоволені у разі задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним номером 473, укладеного 03 листопада 1998 року на товарній біржі «Новый век» - дійсним, а тому задоволенню не підлягають. Окрім цього, щодо позовних вимог позивача про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом слід зазначити таке. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд має пересвідчитись у правомірності набуття права власності на майно. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, в разі якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому квартира не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси, в зв`язку з чим дана позовна вимога задоволенню також не підлягає. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що у задоволенні позову має бути відмовлено, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed