Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], в якій просить встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]: визнати за [PERSON] право особистого користування житловою кімнатою №4 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 11, 5 кв. м.; визнати за [PERSON] право особистого користування житловою кімнатою №6 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 14, 2 кв. м.; житлову кімнату №5 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, площею 20, 7 кв. м.; кухню №7 площею 10, 4 кв. м.; коридор №1 площею 5, 1 кв. м.; балкон площею 1, 3 кв. м.; туалет №2 площею 1, 4 кв. м.; ванну кімнату №3 площею 2, 9 кв. м.; комору №8 площею 6, 6 кв. м. - залишити у спільному користуванні співвласників квартири. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що йому на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ВРД №163030, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 02 листопада 2010 року за р. №11305, належить на праві спільної часткової приватної власності ? частини квартири [ADDRESS]. Власником іншої ? частини квартири є відповідач [PERSON] Також зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2013 року за його позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення у житлове приміщення позивача було вирішено вселити у вищезазначену квартиру. Однак, між сторонами виник спір щодо порядку користування даною квартирою. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити за результатами висновку №1191 ОНДІСЕ від 24 липня 2014 року. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, заперечувала проти задоволення вищевказаного позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думки сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ВРД №163030, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 02 листопада 2010 року за р. №11305 (а. с. 6-7), належить на праві спільної часткової приватної власності ? частини квартири [ADDRESS], загальною площею 74, 1 кв. м., житловою площею 46, 4 кв. м., яка складається з: житлової кімнати №4 загальною площею 11, 5 кв. м.; житлової кімнати №6 загальною площею 14, 2 кв. м.; житлової кімнати №5 площею 20, 7 кв. м.; кухні №7 площею 10, 4 кв. м.; коридору №1 площею 5, 1 кв. м.; балкону площею 1, 3 кв. м.; туалету №2 площею 1, 4 кв. м.; ванної кімнати №3 площею 2, 9 кв. м.; комори №8 площею 6, 6 кв. м. На підставі вказаного свідоцтва 06 грудня 2012 року КП «ОМБТІ та РОН» був виданий технічний паспорт на ім'я [PERSON] (а. с. 4). Власником іншої частини вищевказаної квартири є [PERSON], що підтверджується розпорядженням органу приватизації №183323 та свідоцтвом про право власності на житло від 29 січня 2004 року (а. с. 8-9). У зв'язку з тим, що відповідач разом з [PERSON] та [PERSON], які також зареєстровані в [ADDRESS], перешкоджали [PERSON] у користуванні вищевказаною квартирою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2013 року, яке набрало чинності, було вирішено вселити [PERSON] у вищезазначену квартиру та усунути йому перешкоди у користуванні власністю (а. с. 29). На підставі вказаного рішення 21 серпня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №522/2781/13-ц (а. с. 10). Також судом встановлено, що на даний час між сторонами виникли суперечки та непорозуміння з приводу порядку користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу УРСР власник квартири не може бути позбавлений права користування квартирою, крім випадків передбачених законодавством СРСР та УРСР. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Висновком ОНДІСЕ судової будівельно-технічної експертизи від 24 липня 2014 року (а. с. 63) встановлений наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] з відступленням від ідеальних часток: в користуванні [PERSON] знаходиться житлова кімната №4 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 11, 5 кв. м.; в користуванні [PERSON] знаходиться житлова кімната №6 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 14, 2 кв. м.; житлова кімнату №5 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, площею 20, 7 кв. м.; кухня №7 площею 10, 4 кв. м.; коридор №1 площею 5, 1 кв. м.; балкон площею 1, 3 кв. м.; туалет №2 площею 1, 4 кв. м.; ванна кімната №3 площею 2, 9 кв. м.; комора №8 площею 6, 6 кв. м. - знаходиться у спільному користуванні обох співвласників квартири. Крім того, зі змісту вищевказаного висновку вбачається, що провести виділ ? частини квартири [ADDRESS] технічно неможливо, оскільки дана квартира є неподільною. Тому, з відступленням від ідеальних часток, реальна частка [PERSON] у даній квартирі складає 45/100, що на 1, 35 кв. м. менше належної йому ідеальної частки, а реальна частка [PERSON] складає 55/100, що на 1, 35 кв. м. більше належної йому ідеальної частки. Тому, у висновку рекомендовано оплатити другому співвласнику [PERSON] на користь позивача суму грошової компенсації по ринковим цінам за 1, 35 кв. м. у розмірі 1 100, 00 дол. США (а. с. 67). У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь різницю в метражі належної йому частини квартири у розмірі 1 100, 00 дол. США. Правдивість вищевказаного висновку сумнівів у суду не викликає, тому бере його за основу при вирішенні спору. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Як вказує ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку зі звільненням позивача від сплати судових витрат відповідно до п. 9 ч. 1 Закону України «Про судовий збір», як інваліда І-ої групи, суд вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 229, 40 грн. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved