Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі є колишньою невісткою, перебуваючи у шлюбі з сином позивача та будучи членом сім`ї була зареєстрована у вищевказаному будинку, але фактично в ньому не проживала з моменту реєстрації по теперішній час. Відповідач проживала зі своїм чоловіком та дитиною за адресою: [ADDRESS] , вказаний будинок належить сину позивача на підставі договору дарування від 04.12.2012 року. Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, тому позивач звернувся до суду з відповідною заявою, для усунення перешкоди йому у користуванні, розпорядженні та володінні його майном. Представник позивача та позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що відповідач позов не визнає, так як вона не по своїй волі залишила будинок в якому була зареєстрована. Дослідивши справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач перебувала у шлюбі з сином позивача, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 767 (а.с. 7). Від шлюбу відповідач має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка є внучкою позивача по справі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 438 (а.с. 8). Відповідач проживала зі своїм чоловіком та дитиною за адресою: [ADDRESS] , вказаний будинок належить сину позивача на підставі договору дарування від 04.12.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 1735 (а.с. 17). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019484766 від 30.01.2018 року, шлюб між відповідачем та сином позивача було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2016 року (а.с. 14). Позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26162557 від 19.05.2010 року (а.с. 9) та свідоцтвом про право власності на житловий будинок серії [NUMBER] , зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 19.05.2010 року (а.с. 15). [PERSON] зареєстрована в житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області від 18.08.2012 року (а.с. 6), також вищевказане підтверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] (а.с. 11) Відповідно до акту складеного та підписаного сусідами позивача та депутатом Біляївської міської ради Одеської області - [PERSON] від 20.06.2018 року, [PERSON] з моменту народження дитини, в 2013 році, будинком за адресою: [ADDRESS] а не користувалась, а проживала зі своїм чоловіком - [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] . Приблизно з червня 2017 року по липень 2018 року, [PERSON] з дитиною за цією адресою не проживала (а.с. 10). Суд вважає зазначений доказ сумнівним з точку зору його належності та достовірності, якщо його розглядати окремо без наявності інших. Але з урахуванням інших доказів, суд вважає його носієм певної інформації на користь позивача. Відповідач по справі зверталась із заявою до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області в зв`язку з тим, що позивач та його син здійснюють перешкоди відповідачу у проживанні за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується протоколом прийняття заяви від 08.07.2018 року, поясненнями [PERSON] та висновком виконаного ДОП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Ткаченко К.В. (а.с. 29 -31). Суд критично ставиться до зазначеного доказу, оскільки в висноку зазначається, що відповідачка мешкала в будинку по [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що відповідач проживала зі своїм чоловіком в його будинку, в будинку позивача, [PERSON] не проживала, де прописана відповідач свідку не відомо, а також відомості з яких підстав [PERSON] була прописана у будинку позивача, а проживала в іншому будинку йому також не відомі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стороною відповідача не надано доказів на якої саме правовий підставі набула відповідачка право користування спірним будинком, щоб суд мав можливість надати оцінку неправомірності на її думку діям позивача. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved