Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP20201703 від 13.08.2006 року у розмірі 49\~099,71 грн.; з ПАТ Акцент банк, [PERSON], [PERSON]солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON], [PERSON] стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DNH4KP20201703 від 13.08.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5\~083,03 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2008 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, з [PERSON] договору поруки № Б/Н від 13.08.2006 року,у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON], [PERSON]про стягнення заборгованості була задоволена частково. Ухвалою суду від 14 квітня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON], [PERSON]про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] та її представнику судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Просили суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволені позову. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору № DNH4KP20201703 від 13.08.2006 року укладеного між ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON]останньому був наданий споживчий кредит в розмірі 5 083,03 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2008 року. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON], договору поруки № Б/Н від 13.08.2006 року. Відповідно до договору поруки № Б/Н від 13.08.2006 року [PERSON]зобовязалася солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № DNH4KP20201703 від 13.08.2006 року. Також вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ Акцент-банк зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № DNH4KP20201703 від 13.08.2006 року, розмір відповідальності 10 000 грн. Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за договором № DNH4KP20201703 від 13.08.2006 року станом на 04.07.2013 року склала 59\~099,71 грн., в тому числі 4 678,29 грн. заборгованість за кредитом; 19\~744,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 31\~386,18 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 790,46 грн. штраф (процентна складова). За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Заперечуючи обставини позову, відповідач [PERSON] просила застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності. Вказала, що про існуючу заборгованість за кредитним договором позивачу було достовірно відомо, оскільки боржник перестав сплачувати кредит з листопада 2006 року, строк дії договору був встановлений до 13 серпня 2008 року, а з даним позовом позивач звернувся до Індустріального районного суду 05.09.2013 року, по закінченню строку позовної давності. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у пять років (а.с. 10). Тобто, сторони у письмовій формі домовилися про збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року вказано, що у випадку, коли умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається із матеріалів справи Договір був укладений 13.08.2006 року строк дії договору до 13.08.2008 року, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки у вересні 2013 року, по закінченню пятирічного строку, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed