Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 14.01.2015 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США під 5 % на місяць, про що відповідачем було складено власноручно розписку, згідно якої він зобовязувався повернути борг до 01.04.2015 року. По даний час відповідач борг не повернув, згідно умов договору відповідач має сплатити проценти за користування грошовими коштами за період з 14.01.2015 року по 14.01.2017 року за 24 місяці 5 % за місяць, що становить 1200 доларів США, 1000 доларів США основного боргу, всього 2200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ /27,25 грн./ відповідає 59 950 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму боргу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації його місця проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 14.01.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США та зобовязувався повернути дану суму до 01.04.2015 року під 5 % ставку в місяць, що стверджується розпискою позичальника в матеріалах справи. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказана вище розписка містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобовязання, суму позики, строк виконання зобовязання, підпис позичальника. Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів. Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що позичальником порушено умови договору щодо повернення суми позичених коштів 1000 доларів США у встановлений договором строк до 01.04.2015 року. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позичальником борг було сплачено, суду не надано, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог: розписку позичальника, відповідачем умови договору не виконані, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача борг за договором позики в сумі 1000 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено і вище в рішенні вказано на те, що сторони погодили розмір і порядок одержання процентів -5 % на місяць за користування грошовими коштами, про що зазначено в розписці позичальника. Отже, позивач як позикодавець має право на одержання процентів від суми позики за користування грошовими коштами за період з 14.01.2015 року /з дня надання грошових коштів/ по даний час, оскільки суму боргу відповідачем не повернуто. Але представник позивача просить суд стягнути проценти станом на 14.01.2017 року, тобто, за 24 місяці, що становить: 1000 дол. США сума боргу х 5 % за місяць /60 % річних/ =600 доларів США за рік х 2 роки = 1200 доларів США. Тобто, загальна сума боргу становить 2200 доларів США. За ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 висловлено правову позицію про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Отже, з врахуванням вищенаведеного сума боргу в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 14.01.2017 року буде становити: 1 дол. США =27,2516 грн. х 2200 дол. США = 59 950 грн. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід війни 2 групи. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved