Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом посилаючись на наступне. Його батьки [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, у 1982 році побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , а отже володіли ним на праві спільної сумісної власності подружжя. [INFO] [PERSON] помер внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому частку житлового будинку, яку успадкували у рівних частках за законом дружина [PERSON] та син [PERSON] , однак правовстановлюючі документи не оформляли. [INFO] померла матір позивача [PERSON] внаслідок чого відкрилась спадщина на належну їй частку у житловому будинку, яку прийняв позивач як спадкоємець першої черги за законом. Окрім позивача спадкоємцем першої черги за законом після смерті батьків являється його брат [PERSON] , який фактично спадщину не приймав та на спадкове майно не претендує. Нотаріус своєю постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок мотивуючи ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно. Так як він прийняв спадщину після смерті своїх батьків а отже набув право власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок, просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Сторони на призначене судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Однак представник позивача [PERSON] подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності позивача, також зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача Байраківської сільської ради також надійшла до суду заява, в якій просили розглянути справу у відсутності їхнього представника, також зазначивши, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Від відповідача [PERSON] також надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Також ним подана заява з викладеними письмовими поясненнями, з якої вбачається, що останній позовні вимоги визнає у повному обсязі, оскільки він спадщину після смерті батьків не приймав так як фактично проживав з 1999 року за іншою адресою по [ADDRESS] та відмовився від прийняття спадщини написавши відповідну заяву нотаріусу. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Батьками позивача являються [PERSON] та [PERSON] , які зареєстрували шлюб [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 29.01.1989 року, повним витягом з ДРАЦС щодо актового запису про шлюб №00026304407 від 08.05.2020 року. За період проживання у зареєстрованому шлюбі, батьками позивача у 1982 році був побудований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,25 га який за даними погосподарських книг Байраківської сільської ради, числиться за [PERSON] у якості голови двору, що підтверджується витягом з погосподарської книги особовий рахунок №16 стор.61 Великобудської сільської ради №1715-1 від 19.11.2018 року. Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім`ю від 20.06.1969 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. За змістом ст. 22 КпШС України (в редакції 1989 року), який діяв в період проживання останніх у шлюбі та побудови спірного житлового будинку та ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Спірний житловий будинок був побудований в період перебування батьків позивача у шлюбі а отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства, належав обом на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON] , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Ст.549 ЦК УРСР визначає 2 способи прийняття спадщини: 1) шляхом подачі заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини З матеріалів спадкової справи відносно спадкового майна [PERSON] заведеної державним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу за №2-12-151 судом встановлено, що за життя останній заповіту не склав, а отже спадщина відрилась за законом та спадкоємцями першої черги являлися його дружина [PERSON] і син-позивач [PERSON] , які прийняли спадщину а також син спадкодавця [PERSON] , який подав заяву про відмову від частки у спадщині так як на спадкове майно не претендує. Постановою приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу І.І. Прядко №126/02-31 від 08.11.2019 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковану частку житлового будинку [ADDRESS] яка належала спадкодавцю [PERSON] у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на частку майна. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне їй майно. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи відносно спадкового майна [PERSON] заведеної державним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу за №250 (2008р.) судом встановлено, що за життя остання заповіту не складала, а отже спадщина відрилась за законом та спадкоємцями першої черги являлися син-позивач [PERSON] , який прийняв спадщину а також син спадкодавця [PERSON] , який подав заяву про відмову від частки у спадщині так як на спадкове майно не претендує та пропустив передбачений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу І.І. Прядко №127/02-31 від 08.11.2019 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковану частку після смерті чоловіка та належну їй Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на частку майна. 26.11.2018 року на спірне домоволодіння був складений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил. Згідно даних технічного паспорту вбачається, що, домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 63,50 кв.м., у тому числі житловою площею 37,00 кв.м., та господарських будівель та споруд: літньої кухні літ. «Б» площею 41,50 кв.м., сараю літ. «В» площею 13,50 кв.м., сараю літ. «Г» площею 22,30 кв.м., сараю літ. «Д» площею 58,70 кв.м., колодязю №1, огорожа №№ 2,3,4. Даючи законну та правову оцінку доказам по дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Запис у якості голови двору домогосподарства [ADDRESS] за [PERSON] підтверджує факт належності йому та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так як позивач та його мати [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , останні отримали у рівних частках Ѕ частку спірного домоволодіння, яка належала домоволодіння спадкодавця, однак не оформили спадкові права. Враховуючи те, що позивач [PERSON] єдиний хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] , останній фактично набув право власності на частку спадкового житлового будинку своєї матері, чим став одноосібним власником домоволодіння, однак позбавлений можливості оформити право власності на успадкований житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавців. Зі змісту ст. 392 ЦК України вбачається, що особа може звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позову та задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved