Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, згідно якого просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування заявлених вимог вказав, що за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2006 року у цивільній справі №2-2066/2006р. з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 серпня 2006 року і до повноліття дитини. Також позивач на своєму утриманні має ще одну малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , а тому вважає, що існують всі підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, а тому просить суд задовольнити позов. Відповідно до ухвали суду від 23.05.2019 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що матеріальне становище позивача не змінилося, підстав для зменшення розміру аліментів не має та проти задоволення позову заперечила в повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.09.2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягується аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.08.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. 25.07.2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.04.2018 року. Від даного шлюбу [PERSON] має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.09.2009 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.04.1982 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] та копією довідки до акту медико-соціальною експертизою комісією серії 12 ААБ № 126872. [PERSON] є пенсіонером, не працює, як суб`єкт підприємницької діяльності не зареєстрований, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області № 621 від 22.04.2019 року та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Софіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] та має склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , 2009 р.н., дочка [PERSON] , 2003 р.н., дочка - [PERSON] , 2011 р.н. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Вирішуючи даний позов, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо матеріального забезпечення дитини, передбаченого ст.ст. 141, 180 СК України, а також приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Згідно з ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, посилається на те, що на своєму утриманні, крім спільної дитини з відповідачем, має ще одну малолітню доньку - [PERSON] , 2009 року народження, має непрацездатних батьків, які проживають поруч з ним, його мати є інвалідом другої групи, а тому вважає, що існують всі підстави для зменшення розміру аліментів. Будь-яких доказів, щодо витрат які здійснює позивач для утримання своїх батьків, а також на дитину від іншого шлюбу суду надано не було. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні відповідач від іншого шлюбу має ще двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження. Також встановлено, що спільна донька сторін по справі проживає разом з матір`ю та її чоловіком [PERSON] , останній сплачує кошти за навчання неповнолітньої [PERSON] та кошти за її проживання в гуртожитку, що підтверджується відповідними квитанціями. Доказів, що позивач несе будь-які витрати, пов`язані з навчанням його спільної з відповідачем неповнолітньої доньки [PERSON] , суду не надано. Враховуючи те, що позивач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги стороною позивача не надано, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed