Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що вона є власником житлового будинку за адресою: вул. Різдвяна, 19, с. Хутори, Черкаського району Черкаської області. В її домоволодінні зареєстрований [PERSON], який понад десять років в будинку не проживає, але приходить та счиняє сварки та бійки з позивачем. Добровільно позивач знятися з реєстрації не бажає. Позивач несе додаткові витрати по комунальних послугах, та інші додаткові витрати на будинок через реєстрацію відповідача. Тому позивач був змушений звернутися до суду та просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням та виселити. Ухвалою суду від 22.08.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: вул. Різдвяна, 19, с. Хутори, Черкаського району Черкаської області, що підтверджується договором дарування житлового будинку, від 18.10.2004 року. Згідно довідки Хутірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 1029 від 26.06.2018 року в домоволодінні за адресою: вул. Різдвяна, 19, с. Хутори, Черкаського району Черкаської області, зареєстрований [PERSON]. Відповідно до акту обстеження домоволодіння за адресою: вул. Різдвяна, 19, с. Хутори, Черкаського району Черкаської області від 02.10.2018 року [PERSON] за данною адресою зареєстрований, але не проживає з 10.02.2018 року. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показала, що являється сусідкою позивача, та знає відповідача, який близько 13 років в будинку не проживає, лише зареєстрований. Приходить до позивача вчиняє сварки та бійки з позивачем, на що позивач неодноразово зверталася до поліції. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показала, що знає позивача та відповідача, який близько 9 років в будинку не проживає, лише зареєстрований. Приходить до позивача вимагає гроші, бє посуд, вибиває двері, нецензурно висловлюється на адресу своєї матері. Відповідно до ст. ст.\~316,\~317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка на міжнародному рівні гарантує кожній особі, зокрема й право на повагу до її житла. Варто зазначити, що воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла, не інакше ніж це встановлено у національному законі.\~ Вказане положення Європейської конвенції покладає на нашу державу (в особі її державних органів) зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенціїї. Відповідно до ст.ст.386,\~391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає,що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення\~з наступних підстав.\~\~Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.\~Частиною 1ст.383, ст.391\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 ЦКУкраїни\~та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд.\~Частиною 1 ст.156 ч.1 ст.165\~ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири),які проживають разом з ним у будинку (квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6\~ст.29 ЦК України).\~Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4\~ст.9 ЖК України).\~У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що\~судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.\~У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, то власник на підставі статті 391\~ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями71,72,109,110,116 Житлового кодексу Української РСР. У звязку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.\~Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).\~Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.\~Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, необхідно встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщенні понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ч.1\~ст. 321 ЦК України).\~Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Outcome: partial