Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому належить на праві власності квартира [ADDRESS] . 15.01.2014 року позивач одружився із [PERSON] , яка [INFO] народила доньку [PERSON] . Дружина та дочка зареєстровані у вказаній квартирі. Життя між позивачем та відповідачем не склалося, тому в лютому 2017 року шлюб між ними було розірвано. Після того, як вони розлучилися, відповідачка зібрала всі свої та дитячі речі та переїхала на проживання в іншу невідому позивачу місцевість. Враховуючи, що відповідачі не мешкають у квартирі по [ADDRESS] понад 3 роки, відповідачка [PERSON] не сплачує за житлово-комунальні послуги, не поліпшує житлові умови, тим самим створює позивачу перешкоди у володінні та користуванні квартирою. Позивач у зв`язку із реєстрацією відповідачів позбавлений можливості повною мірою володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном, чим обмежуються його права, як власника згаданого об`єкта нерухомості. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить усунути перешкоди у користуванні належною йому квартирою, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою по [ADDRESS] . Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд його задоволити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин та не повідомили суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 20). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Калуської міської ради подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заперечує проти задоволення позову в частині втрати права на користування житловим приміщенням [PERSON] - [INFO]., оскільки це буде порушенням законних прав та інтересів малолітньої [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2018 року, виданого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Хомин Н.Б. (а.с. 5) вбачається, що квартира в [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] . Належність позивачу на праві приватної власності вказаної квартири підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з довідкою № 10092 від 14.07.2020 року, виданою ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с. 8), в квартирі в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Про те, що [PERSON] разом із дочкою [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з 2017 року підтверджується актом від 14.07.2020 року, складеним комісією в складі працівників ТОВ «М-Монтаж» в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як зазначає ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Дослідивши докази в судовому засіданні, суд не знайшов поважних причин не проживання відповідача [PERSON] по місцю своєї реєстрації і приходить до висновку, що [PERSON] без поважних причин не проживає в спірному житлі понад один рік, а тому втратила право на користування цим житлом. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] - [INFO] , слід визнати такою, що втратила право на користування житлом, а саме квартирою по [ADDRESS] . Щодо вимог позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування вказаною квартирою. Згідно вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином, саме на батьків дитини, чинним законодавством покладено обов`язок щодо відповідальності за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ця норма дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного, сімейного та житлового законодавства дає підстави вважати, що дитина не може втратити права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. В силу положень частини третьої та частини четвертої статті 29 ЦК України, частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», малолітня [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування житлом, яке належить на праві власності її батьку. Тому в даній частині вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.29, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 160 СК України, ст.72 ЖК України,

Outcome: dismissed