Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідачка, перебуваючи на посаді сільського голови с. Боровиця Чигиринського району, є головною посадовою особою органу місцевого самоврядування територіальної громади с. Боровиця Чигиринського району. Конституція та закони України, зобовязують її діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначених нормативно-правовими актами і забороняють порушувати права та свободи громадян, посягати на їх честь та гідність. Однак відповідачка всупереч загальновстановленим правилам поведінки системно посягала на його права та свободи і продовжує це робити, чим завдала йому моральної шкоди. Так, відповідачка, як суб'єкт владних повноважень, в тому числі і з причини незнання та нерозуміння законів, посягнула на його права та свободи, порушила його субєктивні права та свободи в сфері інформаційних відносин, використала недостовірну інформацію з метою його незаконного звільнення, грубо порушила законодавство України про працю та у незаконний спосіб звільнила його з посади директора комунального підприємства «Боровичка», видавши незаконне розпорядження № 37, чим завдала йому моральної шкоди. Він на протязі тривалого часу змушений був звертатися до правоохоронних органів та до суду за захистом своїх прав, що стало необхідною умовою його щоденного життя. Незважаючи на те, що рішення Чигиринського районного суду від 26 січня 2015 року в частині поновлення його на посаді директора комунального підприємства «Боровичка» з дня проголошення у залі суду було допущено до негайного виконання, відповідачка не вжила заходів для виконання судового рішення та відновлення порушених нею особисто його прав та свобод. 4 червня 2015 року дане рішення суду набрало законної сили, але відповідачка продовжує здійснювати протиправну поведінку по відношенню до нього. Факти протиправної поведінки відповідачки по відношенню до його прав та свобод не поодинокі, а складають цілу систему правопорушень. Так, 8 грудня 2014 року Чигиринський районний суд розглянув адміністративну справу за його позовом до сільського голови с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] про визнання незаконною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії та постановив визнати бездіяльність сільського голови с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] щодо не розгляду та ненадання [PERSON] обґрунтованої відповіді на його скаргу від 08.09.2014 року протиправною і зобов'язати сільського голову с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] надати [PERSON] обґрунтовану відповідь на його скаргу від 08.09.2014 року. Рішення набрало законної сили 19 грудня 2014 року. Відповідно до змісту судового рішення судом було встановлено факт порушення з боку відповідачки його прав та свобод, які відбувалися у правовідносинах, повязаних із його зверненням в порядку Закону України «Про звернення громадян». Також 9 грудня 2014 року Чигиринський районний суд розглянув адміністративну справу за його позовом до сільського голови с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] про визнання незаконною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії, та постановив визнати бездіяльність сільського голови с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] в ненаданні [PERSON] відповіді на його запит на інформацію від 10.09.2014 року протиправною та зобов'язати сільського голову с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] надати [PERSON] відповідь на його запит на інформацію від 10.09.2014 року. Відповідно до змісту судового рішення судом було встановлено факт порушення з боку відповідачки його прав та свобод, які відбувалися у правовідносинах, повязаних із реалізацією його прав в сфері інформаційних відносин, забезпеченням доступу до публічної інформації та інформації про нього, як фізичну особу, яка знаходилася у володінні відповідачки. 18 березня 2015 року Київський апеляційний адміністративний суд розглянув в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України справу за його апеляційною скаргою на постанову Чигиринського районного суду від 10 лютого 2015 року у справі за його адміністративним позовом до сільського голови с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] про визнання незаконною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії та постановив визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - сільського голови с. Боровиця Чигиринського району Черкаської області [PERSON] щодо ненадання відповіді на запит [PERSON] від 30 вересня 2014 року та зобов'язати суб'єкта владних повноважень - сільського голову с. Боровиця Чигиринського району Черкаської області [PERSON] надати відповідь на запит [PERSON] від 30 вересня 2014 року. Відповідно до змісту судового рішення адміністративним судом апеляційної інстанції було встановлено факт порушення з боку відповідачки його прав та свобод, які відбувалися у правовідносинах, повязаних із реалізацією його прав в сфері інформаційних відносин, забезпеченням доступу до публічної інформації в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Минуло три місяці з дня, коли судове рішення набрало законної сили, але відповідачка не вживає дій для його виконання, продовжуючи у спосіб злочинної бездіяльності не надавати тривалий час відповідь на запит з метою навмисного приховування інформації та документів. А тому він просить стягнути з відповідачки на його користь 10 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправною бездіяльністю та незаконними діями посадової особи місцевого самоврядування. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Представник позивача [PERSON] також підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що відповідачка є суб`єктом владних повноважень і повинна діяти, згідно до Конституції України. Перебуваючи в неприязних відносинах з позивачем, відповідачка звільнила його з роботи з незрозумілих причин і відповіді йому в порядку звернення громадян не надавала, у зв`язку з чим позивач змушений був звертатися до суду. Суд задовольнив його вимоги, але відповідачка продовжує порушувати його права, чим нанесла йому моральну шкоду. Після незаконного звільнення у позивача виникли проблеми зі здоров`ям, у нього стався гіпертонічний криз, оскільки відповідачка на протязі тривалого часу порушувала його права, не виконуючи рішень суду. У зв`язку з цим він просить стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Відповідачка позов не визнала та пояснила суду, що ніякої моральної шкоди позивачу ніхто не завдавав і підстав для задоволення його позову немає. Представник відповідача [PERSON] також позов не визнав, пояснивши суду, що заподіяння позивачу моральної шкоди в діях відповідачки не вбачається, оскільки не надана доказова база і його вимоги є надуманими. Представник відповідача [PERSON] теж позов не визнав та пояснив суду, що між викладеними в позовній заяві фактами і станом здоров`я позивача немає жодного причинного зв`язку. Відносини в позивача з мешканцями села не погіршилися, ніяких моральних страждань тим, що своєчасно йому не надано відповідної інформації, не завдано. А тому в задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як передбачено ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Згідно до норм ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Разом з тим в статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування перед юридичними і фізичними особами, передбачено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Як вбачається з постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року, судом було визнано протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - сільського голови с. Боровиця Чигиринського району Черкаської області [PERSON] щодо ненадання відповіді на запит [PERSON] від 30 вересня 2014 року та зобов'язано відповідачку надати відповідь на запит позивача від 30 вересня 2014 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт неправомірного ненадання відповідачкою позивачеві відповідної інформації є встановленим судом і не потребує додаткового доказування. Також в судовому засіданні встановлено, що дана постанова суду до цього часу відповідачкою не виконана, чим порушуються права позивача. А згідно до ч.2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Крім того ч.5 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. А згідно до п.9 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням цього суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду, беручи до уваги його душевний стан, викликаний ігноруванням відповідачкою виконання його законних вимог, підтверджених судовим рішенням, погіршення стану здоров`я, що випливає з витягу з історії хвороби № 2618, в розмірі 2000 гривень. Щодо задоволення вимог в іншій частині позову, то, на думку суду, вони задоволенню не підлягають. Так, дійсно Чигиринським районним судом було ухвалено дві постанови від 08.12.2014 року та від 09.12.2014 року щодо визнання бездіяльності відповідачки в ненаданні позивачеві відповідної інформації, пов`язаної з його незаконним звільненням з посади директора комунального підприємства «Боровичка», та зобов`язання відповідачку надати йому таку інформацію. Як встановлено судом та підтверджується рішенням Чигиринського районного суду від 26.01.2015 року та додатковим рішенням суду від 15.04.2015 року, позивача було поновлено на роботі зі стягненням компенсації за час вимушеного прогулу, при цьому відповідачкою під час розгляду вказаних справ було надано всю необхідну інформацію, яку вимагав позивач. Тому суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди в цій частині. Крім того, як визначено в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівнику під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Виходячи з цього, щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди в результаті його незаконного звільнення, слід звертатися із зазначеними вимогами до Боровицької сільської ради, яка в порядку регресу вправі звернутися до суду про стягнення виплаченої шкоди з відповідачки. Також з врахуванням часткового задоволення позовних вимог суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60коп. На підставі викладеного та,

Outcome: partial