Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В своєму позові, позивач посилається на те, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі, які не проживають у спірній квартирі з січня 2011 року. Усі обовязки з утримання майна він несе самостійно, з 2011 року відповідачі жодного разу не відвідували квартиру, місце їх знаходження позивачу невідомо. На підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.12.1995 року, виданого сьомою дніпропетровської державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за №36845, право власності за реєстровано в КП ДМБТІ 10.07.1996 року, записано в реєстрову книгу за №148п, за реєстровим №78, однак його права обмежені реєстрацією у квартирі відповідачів.\~\~ Представник третьої особи надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розряду справи до суду не надходило. Статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до матеріалів цивільної справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.12.1995 року, виданого сьомою дніпропетровської державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за №36845, право власності за реєстровано в КП ДМБТІ 10.07.1996 року, записано в реєстрову книгу за №148п, за реєстровим №78 позивачу належить квартира №.43 в будинку №48 по вул.Запорізьке шосе в м.Дніпрі. Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації №469 від 28.05.2015 року, у спірній квартирі зареєстровані: позивач та відповідачі. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2011 року шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] розірвано. Відповідачі у спірній квартирі не проживають з січня 2011 року, особистих речей не мають, комунальні послуги не сплачують. Факт непроживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується Актом про не проживання від 10.07.2017 року. Відповідно до чч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. Так, у першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.163 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках та в межах строків передбачених діючим законодавством. У відповідності зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Враховуючи, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі понад шість місяців, відповідачі в судове засідання не зявилися, та своєї тривалої відсутності за місцем реєстрації не заперечили, поважності причин відсутності не зазначили, витрати з утримання житла не несуть, суд вважає доцільним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved