Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 400000 грн. в зв'язку з розірванням договору про забезпечення виконання зобов'язань, укладеного між ним та відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що 31 травня 2016 року між ним та ТОВ «Радуга Сіті ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений нотаріально. Відповідно до умов даного договору сторони зобов'язалися у строки, встановлені п. 1.4.1.-1.4 розділу І (протягом ІІ кварталу 2017 року), укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач зобов'язався передати у власність позивача двокімнатну квартиру у [ADDRESS], а позивач зобов'язався прийняти у власність об'єкт та належним чином оплатити його вартість. На підтвердження зобов'язань щодо укладення основного договору, між сторонами 31 травня 2016 року було укладено Договір про забезпечення виконання зобов'язань, за яким 31.05.2016 року та 23.06.2016 року позивачем на рахунок відповідача було внесено грошові кошти у розмірі по 200 000 грн. 21 липня 2016 року між позивачем та ТОВ «Радуга Сіті ЛТД» були підписані договори про розірвання попереднього договору та договору про забезпечення виконання зобов'язань від 31.05.2016 року, за яким відповідач повинен був повернути [PERSON] суму 400 000 грн. у строк до 21.07.2017 року, а згідно додаткової угоди від 22 липня 2016 року про внесення змін до договору про розірвання договору про забезпечення виконання зобов'язань відповідач мав повернути позивачу грошові кошти у сумі 400 000 грн. у строк до 25.11.2016 року. Посилаючись на те, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання у строк не виконав, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Представником позивача до початку судового засідання подана заява, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Радуга Сіті ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений нотаріально (а.с. 7-8). В силу положень ч. 1-3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до п. 1.1. попереднього договору сторони зобов'язалися у строки встановлені п.п. 1.4.1. п. 1.4 розділу І (протягом ІІ кварталу 2017 року) укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач зобов'язався передати у власність позивача окрему двокімнатну квартиру у [ADDRESS], а позивач зобов'язався прийняти у власність об'єкт та належним чином оплатити його вартість. На підтвердження зобов'язань щодо укладення основного договору, між сторонами 31 травня 2016 року було укладено Договір про забезпечення виконання зобов'язань № 8/161 ( а.с. 9-10). Згідно умов даного договору сторони визначили, що на підтвердження зобов'язань за попереднім договором та виконання основного договору купівлі-продажу квартири позивач повинен внести на користь відповідача суму коштів, що становить 591 421 грн. 50 коп. (п.2.1 Договору) та визначити строки внесення сум. На виконання п. 2.2.1 та 2.2.2. Договору про забезпечення виконання зобов'язань позивачем 31.05.2016 року та 23.06.2016 року на рахунок відповідача було внесено грошові кошти у розмірі по 200 000 грн. ( а.с. 14-15). 21 липня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Радуга Сіті ЛТД» були підписані договори про розірвання попереднього договору від 31.05.2016 року та договору про забезпечення виконання зобов'язань від 31.05.2016 року ( а.с. 11, 12). За умовами Договору про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов'язань, відповідач повинен був повернути [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 400 000 грн. у строк до 21.07.2017 року. 22 липня 2016 року між сторонами по справі було підписано Додаткову угоду про внесення змін до договору про розірвання договору про забезпечення виконання зобов'язань, укладеного 31.05.2016 року, за якою відповідач мав повернути позивачу грошові кошти у сумі 400 000 грн. у строк до 25.11.2016 року ( а.с. 13). Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання у строк встановлений Додатковою угодою про внесення змін до договору про розірвання договору про забезпечення виконання зобов'язань, укладеного 31.05.2016 року не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріали справи свідчать, що 12 грудня 2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію (вимогу) про сплату заборгованості, однак відповідач вимоги позивача добровільно не виконав. Законодавством передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст. 509 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Частина 1 ст. 612 ЦК України встановлює, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд вствановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Враховуючи те, що під час судового розгляду знайшло своє підтвердження порушення стороною відповідача своїх зобов'язань за Додатковою угодою про внесення змін до договору про розірвання договору про забезпечення виконання зобов'язань, укладеного 31.05.2016 року, а саме не повернення позивачу грошових коштів у сумі 400 000 грн. у строк до 25.11.2016 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме ця сума грошових коштів. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі, який діяв на час звернення позивача до суду, в розмірі 4 000 грн. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 621, 625, 628, 629 ЦК України,

Outcome: approved