Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 29.09.2016 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу № 1268. На наступний день позивачем було сплачено рахунок на суму 49700 грн. з зазначенням призначення платежу: «Авансовий платіж згідно Договору фінансового лізингу № 1268 від 29.09.2016 року. Проте, 06.10.2016 року [PERSON] від працівників ТОВ «АвтоЛайф», було повідомлено, що заявлена нею в договорі модель автомобіля відсутня. У зв'язку із чим позивачем одразу було складено заяву про розірвання договору фінансового лізингу №1268 і повернення коштів у розмірі 49700 грн. Однак, по сьогоднішній день кошти [PERSON] так і не було повернуто. Крім того, вважає, що укладений Договір фінансового лізингу не відповідає вимогам законодавства, оскільки ТОВ «Лізингова компанія «Автолайф», укладаючи договір фінансового лізингу знала про відсутність заявленої моделі автомобіля, однак все одно уклала вищевказаний договір який по суті не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того валютою вказаного договору є долари США, однак на момент укладання вказаного договору вже була чинною заборона щодо валютного кредитування. Позивач з посиланням на наслідки, що застосовуються до недійсних та нікчемних правочинів, просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір фінансового лізингу № 1268 від 29.09.2016 року недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь позивача 49700 гривень. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що 29.09.2016 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу №1268. На наступний день позивачем було сплачено рахунок на суму 49700 грн. з зазначенням призначення платежу: «Авансовий платіж згідно Договору фінансового лізингу № 1268 від 29.09.2016 року, що підтверджується відповідною квитанцією. 06.10.2016 року [PERSON] від працівників ТОВ «АвтоЛайф», було повідомлено, що заявлена нею в договорі модель автомобіля відсутня. У зв'язку із чим позивачем одразу було складено заяву про розірвання договору фінансового лізингу №1268 і повернення коштів у розмірі 49700 грн. На даний час грошові кошти позивачу не повернуті. Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 806 ЦК України фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у свою власність річ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Судом встановлено, що договір фінансового лізінгу №1268 від 29.09.2016р. не був нотаріально посвідчений, чим порушено вимоги ст. 799 ЦК України. Враховуючи той факт, що в порушення вимог статті 799 ЦК України договір фінансового лізінгу №2076 від 30.12.2016р. нотаріально не посвідчений, згідно зі статтею 220 ЦК України він є нікчемним. Крім того, відповідно до ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином суд вважає, що ТОВ «Лізингова компанія «Автолайф» укладаючи з позивачем договір фінансового лізингу, предметом якого був є транспортний засіб RenaultDusterExpression, знаючи про відсутність заявленої моделі автомобіля, по суті уклала правочин, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, аналізуючи положення ст. 8 та ст. 10 договору фінансового лізингу №1268 від 29.09.2016 року, суд вбачає, що валютою вказаного договору є долари США. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонено Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам иивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи вищенаведені обставини суд вважає, що спірний договір фінансовго лізингу було укладено із порушеннями ст.. 203 ЦК України, а також договір не був нотаріально посвідчений, що є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності з наведеними мотивами, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 49700 гривень є правомірною. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved