Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що виконавши свої зобов`язання за договором фінансового лізингу, отримав автомобіль марки ЗАЗ LANOS, загальний вантажний, фургон малотоннажний - В, рік випуску 2014, колір білий, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Разом з тим, позивачу було відмовлено у знятті з обліку вказаного автомобіля, оскільки наявний запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесений Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві. За таких обставин, зареєструвати у передбаченому законом порядку своє право власності на вказаний транспортний засіб позивач не має можливості. Ухвалою судді від 03.09.2018 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Від відповідачів відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження , разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві та були вручені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 86-88). Третя особа своїх пояснень на адресу суду не направляла. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.08.2014 між сторонами був укладений Договір фінансового лізингу № 000956 транспортного засобу за яким ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» передало у власність позивача транспортний засіб: автомобіль марки ЗАЗ LANOS, загальний вантажний, фургон малотоннажний - В, рік випуску 2014, колір білий, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу №000956/01. Разом з тим, як вбачається із листа №3166 від 05.12.2017 ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», вказаний транспортний засіб не можливо зняти з обліку, у зв`язку із наявністю запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Постановою від 23.03.2017 державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Діордієвою А.В. накладено арешт на все майно ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в рамках ВП №52311573 на виконання виконавчого листа №348/1475/15-ц, виданого 02.08.2016 Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області де стягувачем є [PERSON] . Постановою головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кущ В.В. приєднано виконавче провадження №52311573 до зведеного виконавчого провадження №52968751. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею. Згідно з частиною першою ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Моментом набуття права власності за договором, згідно з вимогами частини першої ст. 334 ЦК України, у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов`язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв`язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача (частина друга ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг») Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За приписами частини першої ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Наявними у матеріалах справи письмовими доказами підтверджується, що відповідач ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» визнав, що позивач належно виконав всі умови договору фінансового лізингу № 000956 від 22.08.2014 на підставі чого в подальшому 17.11.2016 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 000956/01, відповідно до якого відповідач-1 продав, а позивач прийняв та оплатив предмет лізингу - автомобіль марки ЗАЗ LANOS, загальний вантажний, фургон малотоннажний - В, рік випуску 2014, колір білий, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Тобто право власності на транспортний засіб, який був предметом договору фінансового лізингу та предметом договору купівлі-продажу між сторонами, - перейшло позивачу, хоча й не було належним чином зафіксовано у реєстраційних органах з незалежних від позивача причин. Враховуючи те, що позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, разом з тим позбавлений права безперешкодного користування та володіння своїм майном, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову і існування законних підстав для його задоволення. Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню також сума судового збору у розмірі 4320,00 грн. з обох відповідачів у рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: approved