Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що неповнолітній [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить квартири [ADDRESS] . У вказаній вище квартирі значиться зареєстрованими неповнолітня [PERSON] , позивач - мати неповнолітньої [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] (бабуся неповнолітньої.) Відповідач з 2017 року забравши всі свої речі змінила місце проживання та виїхала до смт. Рубіжне Луганської області, де проживають її родичі. З того часу і по сьогоднішній день вони не підтримують стосунків. У зв`язку з викладеним просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача відзив до суду не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого та посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської Державної нотаріальної контори Карповою Н.М., від 23.04.2019 року за реєстровим №2-487, [PERSON] , [INFO] , належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №164696349 від 23.04.2019 року реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1817880165101. Відповідно до свідоцтва про народження виданого Відділом ДРАЦС Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні від 19.10.2010 року [PERSON] народилася, [INFO] . Відповідно до довідки №120 від 30.03.2019 року виданої Головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перлина» зазначено, що у квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим, неповнолітня [PERSON] , мати неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] (бабуся неповнолітньої). Відповідно до довідки від 01.04.2019 року виданої Головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перлина» зазначено, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] ,1929 р.н., зареєстрована але не проживає з листопада 2017 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення між сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 346,383, 386, 391, 405ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved