Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду 06.09.2012р. із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р. станом на 08.06.2012р. в сумі 442465,01грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до вказаного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 48190,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором на термін до 26.03.2013р. У порушення зазначених вимог відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідач [PERSON] є поручителем по вказаному кредитному договору відповідно до договору поруки № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р., а тому несе солідарну відповідальність за невиконання зобов'язання [PERSON] 16 листопада 2015 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за період з 19.08.2011р. по 13.05.2015р. в сумі 634248,92грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги банку підтримує в повному обсязі, просить провести судовий розгляд за його відсутності. Представник відповідачів надав письмові заперечення проти позову, в яких посилається на сплив строку дії договору поруки, необґрунтованість та недоведеність наданого позивачем розрахунку позовних вимог, а також просить застосувати до заявлених вимог позовну давність. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у відповідності до п. 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» за рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку зі зміною типу банку змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». У відповідно до п.1.1 кредитного договору № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р. Банк зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на відкритий у ПриватБанк м. Дніпропетровськ поточний рахунок [NUMBER] ТОВ АвтоПриват на строк до 26.03.2013р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 65764,00грн. (далі «Кредит» ) на наступні цілі: купівля автомобіля DAEWОО Neхіа - 48190,00 гривень, а також у розмірі 17574,00грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11. даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1049,44грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. За кредитним договором позичальник зобов'язується, зокрема, сплачувати відсотки за користування Кредитом відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту (п.2.2.2); сплатити Банку винагороду і комісію згідно п. 1.1 і п.3.11 даного Договору (п.2.2.3); погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 1.1, 2.3. цього договору (п.2.2.4). Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У порушення зазначених вимог відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до п. 2.3.3 кредитного договору при виникненні кожної з наступних подій, зокрема порушення Позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного Договору, у т.ч. при порушенні цільового використання коштів, банк, на власний розсуд, має право, зокрема, змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором. За п.2.3.7 кредитного договору Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.1 даного Договору, у т.ч. шляхом обігу стягнення на закладене майно, якщо настали умови, передбачені п. 2.3.3. 23 червня 2009 року позивач звернувся із позовом до [PERSON] з вимогою передати в заклад Приватбанку шляхом вилучення у відповідача [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно, а саме автомобіль з вказаними даними, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р в розмірі 82322,82грн. звернути стягнення на цей автомобіль зазначеним шляхом. При цьому позивач посилався на те, що у зв'язку із порушенням зобов'язань з боку позичальника та на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК банк станом на 15.05.2009р. набув право достроково вимагати повернення усієї суми кредиту. За даним позовом Харківським районним судом Харківської області винесено заочне рішення від 07.02.2012р. у справі № 2-2340/11, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено. При поданні даного позову у 2009 році банк пред'явив [PERSON] вимогу про дострокове повернення суми кредиту, чим змінив строк виконання зобов'язання по кредитному договору № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р, встановивши його таким, що настав станом на 15.05.2009р. В обґрунтування своїх вимог позивач подав розрахунок заборгованості станом на 13.05.2015р., відповідно до якого визначив заборгованість відповідача [PERSON] у розмірі 634248,92грн., з яких: 234,58грн. - заборгованість по кредиту; 28311,05грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2409,61грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 603293,68грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. При цьому суд зазначає, що в розрахунку заборгованості період з 28.08.2013р. по 13.05.2015р. не розкрито. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд погоджується з твердженням представника відповідачів про те, що розрахунок заборгованості є лише формою пояснень сторони, викладених в цій частині у вигляді розрахунку, а тому він сам по собі не є доказом. Статтею 57 ЦПК встановлений перелік доказів у цивільному процесі, а саме: пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів. У зв'язку із цим розрахунок як частина пояснень може лише відігравати пояснюючу роль при дослідженні доказів, а саме - первинних банківських та інших документів, що стосуються отримання та погашення кредиту позичальником. Але таких первісних документів в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що посвідчували б факт вчинення сторонами господарських операцій (нарахування відсотків, здійснення оплат по кредиту тощо), позивачем не надано. Разом з тим відповідачем [PERSON] не надано доказів погашення заборгованості за кредитним договором, в т.ч. за період, що передує заявленому позивачем періоду виникнення заборгованості з 19.08.2011р. по 13.05.2015р. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16.02.2012р. у справі № 2034/2-5266/11, що було змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.06.2012р., з [PERSON] стягнуто заборгованість по кредитному договору № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р, нараховану за період до 19.08.2011р. в сумі: 42040,44грн - заборгованість за кредитом; 33006,93грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5180,63грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 129787,84грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вказане рішення не скасоване і підтверджує неналежне виконання [PERSON] своїх обов'язків по кредитному договору. З урахуванням цього відповідачем [PERSON] не надано доказів на користь твердження, що заборгованість за кредитом була в повному обсязі стягнута попередніми рішеннями судів, а тому позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 234,58грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За п. 3.2 кредитного договору згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 3,17% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. Розраховані відповідно до нього пункту договору відсотки сплачуються Позичальником щомісяця в Період сплати понад зазначену в п. 1.1 суми щомісячного платежу за Кредитним договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п.1.1). При встановленні Банком у порядку, передбаченому п. 2.3.2, зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки. За п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом - 360 днів у ропі. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного Періоду сплати включно. Дата погашення Кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. За п.3.8 кредитного договору при непогашенні Кредиту в строки, зазначені в п. 1.1, 2.3.3 цього Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі Кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 3.2 даного Договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Відповідачем [PERSON] було заявлено про застосування позовної давності. Вимогами ч. 3, 4 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до правових позицій, викладених у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.03.2014р у справі № 6-20цс14, у випадку, якщо поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, діє наступне правило. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі, якщо згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Це означає наступне. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні позиції було викладено в постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року № 6-134цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та ряді інших. За кредитним договором № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р було встановлено обов'язок позичальника погашати кредит та інші нарахування щомісячними платежами. Статтями ст. 256, 257, 258 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду із даним позовом 06 вересня 2012 року. Первісні позовні вимоги було уточнено позивачем 13.11.2012р., при цьому до стягнення було заявлено заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. в сумі 10676,47грн. 16 листопада 2015 року позивач уточнив позовні вимоги, додавши період стягнення з 09.06.2012р. по 13.05.2015р., а саме просить стягнути додатково за цей новий період 17634,58грн. (28311,05грн. - 10676,47грн.), а разом 28311,05грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Суд вважає, що за таких обставин позовна давність повинна бути застосована до вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам, нарахованим за період з 09.06.2012р. по 16.11.2012р., тобто за період, більший ніж за 3 роки до подання уточненого позову, яка відповідно до розрахунку позивача дорівнює 6895,30грн. У зв'язку із цим з відповідача [PERSON] мають бути стягнуті проценти за користування кредитом за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. та за період з 17.11.2012р. по 13.05.2015р., які дорівнюють 21415,75грн. (28311,05грн. - 6895,30грн.), а в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 09.06.2012р. по 16.11.2012р. в сумі 6895,30грн. має бути відмовлено у зв'язку із спливом строку позовної давності. В частині вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом 2409,61грн. суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. За п. 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов'язується, сплатити Банку винагороду і комісію згідно п. 1.1 і п. 3.11 даного Договору. Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено сплату за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11. даного договору. В той же час п. 3.11 кредитного договору передбачено, що при достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту Позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом комісію. Комісія розраховується в розмірі 0,00% від суми кредиту, що погашається достроково. За п. 3.7 кредитного договору Позичальник сплачує Банку винагороду, комісію в розмірі й у строки, зазначені в п. 1.1, 3.11 даного Договору. Якщо згідно п. 1.1 даного договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п.1.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення Кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення Кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по Кредитному договору не проводиться. Як вбачається з вказаних положень кредитного договору, ним не встановлено розмір комісії, яку вимагає стягнути позивач. В той же час вимог про стягнення суми винагороди, яка визначена п.1.1 кредитного договору, позивач не заявляв, а згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, суд виходить з наступного. За п. 4.1 кредитного договору при порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 1,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Суд погоджується з твердженням представника відповідачів про те, що така редакція вказаного пункту кредитного договору є нечітко визначеною і дозволяє подвійне тлумачення, оскільки перед зворотом «за кожний день прострочки» у наданому тексті договору відсутня кома, а тому не є однозначно зрозумілим, чи мали на увазі сторони, підписуючи договір в такій редакції, що банк має право нараховувати пеню в розмірі 1,00% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, або ж взагалі пеня може бути нарахована не більше 1,00% від суми простроченого платежу незалежно від строку прострочки, при цьому в розмірі не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Також суд зазначає, що відповідно до п. 4.1 кредитного договору пеня нараховується при порушенні зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 цього договору. Разом з тим п. 2.2.2 кредитного договору передбачає обов'язок позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п. 1.1., 3.1, 3.2 даного договору і повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту, а п. 2.2.3 кредитного договору - обов'язок позичальника сплатити банку винагороду і комісію згідно п. 1.1 і п. 3.11 даного договору. При цьому обов'язок своєчасно погасити тіло кредиту передбачений п. 2.2.4 кредитного договору. У зв'язку із цим позивач не має права нараховувати пеню на прострочене зобов'язання по погашенню тіла Кредиту, оскільки таке право не передбачено кредитним договором, а відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У зв'язку із цим розрахунок розміру пені, наданий позивачем, не відповідає умовам договору. В той же час суд позбавлений можливості самостійно провести перерахунок належного розміру пені, оскільки первісні документи, які б підтверджували погашення кредиту, сторони не надавали та клопотання про призначення з цього приводу судової експертизи не заявляли. Крім того, первісні позовні вимоги було уточнено позивачем 13.11.2012р., при цьому до стягнення було заявлено пеню за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р., а 16.11.2015р. позивач уточнив позовні вимоги, додавши період стягнення з 09.06.2012р. по 13.05.2015р. За ст. 258 ЦК позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд вважає, що за таких обставин позовна давність в будь-якому випадку повинна бути застосована до вимог позивача про стягнення пені, нарахованої за період з 08.06.2012р. по 16.11.2014р., тобто за період, більший ніж за 1 рік до подання уточненого позову. Однак з розрахунку, наданого позивачем, розмір цієї пені встановити неможливо. У такому випадку суд вважає, що питання про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язання має вирішуватись з дотриманням вимог розумності та справедливості. Частиною 3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем не було зазначено в позовній заяві та не було доведено належними доказами розмір спричинених йому збитків. Враховуючи, що порядок розрахунку пені за договором не дає можливості однозначно встановити її розмір відповідно до намірів сторін, що пеня не може бути за даним кредитним договором нарахована на заборгованість по кредиту, а також з огляду на застосування позовної давності в один рік, що надає можливість для її стягнення лише за періоди з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. та з 17.11.2014р. по 13.05.2015р., виходячи одночасно з вимог справедливості та розумності і

Outcome: partial