Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 серпня 2020 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/3308/20 позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») про стягнення заборгованості за генеральним договором та договором поруки задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ССМ-Світові Сучасні Матеріали» (далі ТОВ «ССМ») та [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 800000 грн, 49424, 66 грн заборгованість за процентами, 10847,25 грн заборгованість за пенею та 12904,08 грн судового збору. Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6059/20 задоволено позов АТ «ПУМБ» до ТОВ «ССМ» та [PERSON] про стягнення за договором про надання банківської послуги-овердрафт «Легкий» № МБ-ОВ-КІЕ-2713 та договором поруки № МБ-П-КІЕ-2713/1 коштів в розмірі 25143,61 грн. Вказані рішення суду на даний час набрали законної сили, тому [PERSON] було відомо щодо стягнення з нього заборгованості на загальну суму 898319,60 грн. Станом на 28 січня 2020 року за [PERSON] було зареєстроване нерухоме майно, а саме садовий будинок загальною площею 169,8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221084000:03:002:0013, яка розташована на території Луб`янської сільської ради Бородянського району Київської області, СТ «Росінка». 11 серпня 2020 року [PERSON] вчинені угоди по відчуженню вказаних об`єктів нерухомого майна шляхом укладення договорів купівлі-продажу, зареєстрованих в реєстрі за № 426 та № 429, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Король Т.А. Позивач вважає, що договори купівлі-продажу, вчинені [PERSON] 11 серпня 2020 року, є фіктивними, укладеними з порушенням вимог діючого законодавства та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, у зв`язку з чим повинні бути визнані недійсними та скасовані. Позивачем зазначено, що [PERSON] вчинив дії щодо унеможливлення стягнення з нього боргу шляхом відчуження належного йому нерухомого майна, оскільки оспорювані правочини укладені після отримання ТОВ «ССМ», єдиним засновником та директором якого є [PERSON] , повідомлення про дострокове повернення кредиту, вимоги щодо виконання зобов`язань за договором поруки та після винесення Господарським судом міста Києва рішення від 06 серпня 2020 року в справі № 910/6059/20. На підставі викладеного позивач вважає, що дії [PERSON] , при вчиненні правочинів з відчуження своїх прав власника на об`єкти нерухомого майна шляхом укладення договорів купівлі-продажу від 11 серпня 2020 року, здійснені з метою свідомого уникнення від виконання своїх боргових зобов`язань перед банком та приховують справжні наміри учасників правочину, вчинені без наміру створення правових наслідків, - є фіктивними в розумінні ст. 234 ЦК України та повинні бути визнані недійсними. Просив визнати недійсними договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, укладені 11 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за № 426 і № 429, та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король Т.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У порядку забезпечення позову позивач подав до суду заяву, якою просив вжити заходи забезпечення його позову шляхом накладення арешту на майно, а саме садовий будинок та земельну ділянку, та заборони його відчуження, що належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою суду від 10 березня 2021 року задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на садовий будинок та земельні ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 березня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 21 квітня 2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Рибченка О.Г. надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. На обґрунтування наведеного зазначає, що [PERSON] разом із чоловіком для своєї родини, яка складається із трьох дітей, тривалий час здійснювали пошук з метою придбання садового будинку. У мережі інтернет [PERSON] знайшла оголошення про продаж спірної земельної ділянки із неповністю добудованим садовим будинком. Запропонований до продажу садовий будинок являв собою дерев`яну «коробку» з вікнами, без жодних внутрішніх комунікацій. Земельна ділянка під садовим будинком не була огороджена парканом. Септік та водопостачання на земельній ділянці також були відсутні. Як було з`ясовано пізніше, даний садовий будинок був побудований ще у 2010 році, правовстановлюючий документ на нього був отриманий у 2012 році та, починаючи з 2012 року, власник садового будинку і земельної ділянки [PERSON] безрезультатно намагався дані об`єкти нерухомості продати. Зателефонувавши за зазначеним у оголошенні у мережі Інтернет номером мобільного телефону, [PERSON] познайомилась з [PERSON] , який представився повіреним власника даних об`єктів нерухомості. Після неодноразового відвідування спірного нерухомого майна з метою з`ясування його стану, оскільки спірний садовий будинок простояв у недобудованому стані 10 років, [PERSON] та повірена особа домовились щодо вартості цього майна, яка буде влаштовувати продавця та покупця. Після цього [PERSON] отримала у [PERSON] копії довіреності на продаж спірного нерухомого майна, правовстановлюючих документів та передала ці документи приватному нотаріусу [PERSON] з проханням здійснити їх перевірку. Приватний нотаріус, перевіривши документи за відповідними державними реєстрами, повідомила [PERSON] про відсутність заборон, арештів та будь-яких інших обтяжень даних об`єктів нерухомого майна, дійсність виданої на ім`я [PERSON] довіреності та підтвердила можливість нотаріального оформлення угод з купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку. 11 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , в особі представника [PERSON] , було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку [ADDRESS] . Продаж земельної ділянки було здійснено за 49000 грн, які, згідно договору до його нотаріального посвідчення, були передані представнику продавця [PERSON] . Згідно з договором купівлі-продажу, садовий будинок було продано за 278000 грн, вказані кошти були перераховані у безготівковому порядку на поточний рахунок [PERSON] платіжним дорученням № 20 від 11 серпня 2020 року, до нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. Ані [PERSON] , ані її чоловік не тільки не були знайомі з [PERSON] , а навіть до цього часу жодного разу його не бачили, всі дії від його імені здійснювалися його представником за довіреністю [PERSON] . Після придбання нерухомого майна, відповідач разом зі своїм чоловіком здійснювали будівельні та опоряджувальні роботи з приведення садового будинку та земельної ділянки у задовільний стан, а саме встановлено електролічильник для обрахунку спожитої електроенергії, по периметру земельної ділянки побудований паркан та встановлені вхідні ворота, придбані всі необхідні будівельні матеріали та побутова техніка. Крім того, відповідачем була досягнута домовленість про буріння на земельній ділянці свердловини для забезпечення домоволодіння водою, укладено договір про надання телекомунікаційних послуг широкосмугового доступу до мережі Інтернет, замовлено виготовлення таблички з поштовою адресою будинку, укладено договір підряду на проведення проектних робіт, акт приймання-передачі яких було підписано 05 березня 2021 року та проводилися перемовини з дизайнером щодо облаштування будинку меблями. На даний час, у зв`язку з накладеним судом арештом, у будинку припинені всі будівельні та опоряджувальні роботи. Вищенаведені обставини укладання, виконання та подальших дій відповідача стосовно придбаних садового будинку та земельної ділянки, які підтверджуються документально доданими до відзиву на позов доказами, свідчать про відсутність жодних ознак фіктивності укладених договорів купівлі-продажу. Оспорювані позивачем договори купівлі-продажу нотаріально посвідчені та зареєстровані у відповідному державному реєстрі, тому [PERSON] у встановленому законодавством порядку набула право власності на нерухоме майно та у подальшому здійснювала права власника щодо володіння та користування придбаними об`єктами нерухомості. Крім того, вважали, що позивачем зроблений хибний висновок стосовно достеменної обізнаності [PERSON] про наявність невиконаних грошових зобов`язань, а припущення позивача, що відчуження [PERSON] об`єктів нерухомого майна було здійснено [PERSON] з метою уникнення негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на дане майно в рахунок погашення боргових зобов`язань, є недостатнім для визнання правочинів недійсними. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження умислу [PERSON] на укладення з [PERSON] фіктивних договорів купівлі-продажу. Враховуючи наведене, просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав зазначених у позові. Додатково зазначив, що кредит надавався ТОВ «ССМ» у розмірі близько 1\~300 000 грн. Виконання кредитних зобов`язань ТОВ «ССМ» перед банком було забезпечено договором поруки, де поручителем виступав [PERSON] та договором застави, предметом якої було рухоме майно. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Рибченко О.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Король Т.А. в судове засідання не з`явилася, відповідно до заяви просила розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши думку представника позивача адвоката Одринського К.А., відповідача [PERSON] та її представника адвоката Рибченка О.Г., дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебували справи № 910/3308/19 за позовом АТ «ПУМБ» до ТОВ «ССМ», [PERSON] про стягнення заборгованості за Генеральним договором та договором поруки від 11 листопада 2019 року у розмірі 860\~271,91 грн та № 910/6059/20 за позовом АТ «ПУМБ» до ТОВ «ССМ», [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківської послуги овердрафт «Легкий» та договором поруки від 02 вересня 2019 року у розмірі 25143,61 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06 серпня 2020 року у справі № 910/3308/19 стягнуто солідарно з ТОВ «ССМ» та [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитом у розмірі 860 271,91 грн (т. 1, а.с.16-18). Рішенням Господарського суду міста Києва від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6059/20 стягнуто солідарно з ТОВ «ССМ» та [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитом у розмірі 25 143,61 грн (т. 1, а.с. 19-21). Як вбачається зі змісту вказаних рішень, 02 вересня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «ССМ» було укладено договір про надання банківської послуги овердрафт «Легкий» № МБ-ОВ-КІЕ-2713, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позивальнику банківську послугу овердрафт «Легкий», а позичальник зобов`язався прийняти банківську послугу та належним чином виконувати зобов`язання. Відповідно до умов договору ліміт овердрафту на перший період його дії встановлено у розмірі 1\~471\~000 грн. (справа № 910/6059/20). 11 вересня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «ССМ» було укладено Генеральний договір про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-КІЕ-2956, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати клієнту банківські послуги, а клієнт зобов`язався прийняти банківські послуги та належним чином виконувати зобов`язання. За вказаним договором банк надав ТОВ «ССМ» грошові кошти у межах ліміту банківської послуги у розмірі 800\~000 грн (справа № 910/3308/19). Представник позивача у судовому засіданні повідомив, що виконання кредитних зобов`язань ТОВ «ССМ» перед АТ «ПУМБ», крім договору поруки, де поручителем виступав [PERSON] , було також забезпечено договором застави, предметом якої було рухоме майно. Однак, рухоме майно, яке було предметом застави, не виявилось можливим розшукати. На пропозицію суду, правом заявити клопотання про долучення до матеріалів справи копії договору застави, представник позивача не скористався. 11 серпня 2020 року між [PERSON] , який діяв від імені власника майна [PERSON] , та [PERSON] було укладено два договори купівлі-продажу садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221084000:03:002:0013, яка розташована за вказаною вище адресою. Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Король Т.А. та зареєстровані в реєстрі за № 426 та № 429 (т. 2, а.с. 2-3, 56-57). При посвідченні спірних договорів приватним нотаріусом було перевірено інформацію з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в яких були відсутні заборони на відчуження спірного майна. Приватним нотаріусом також перевірено інформацію з Єдиного реєстру боржників, у якому були відсутні дані про [PERSON] як боржника (т. 2, а.с. 29-39, 88-98). Як вбачається зі змісту спірних договорів продаж земельної ділянки було здійснено за 49000 грн, які, згідно договору до його нотаріального посвідчення, були передані представнику продавця [PERSON] . Продаж садового будинку було здійснено за 278000 грн, які до нотаріального посвідчення договору було перераховано у безготівковому порядку на поточний рахунок [PERSON] платіжним дорученням № 20 від 11 серпня 2020 року (т. 2, а.с. 53). Оціночна вартість спірного садового будинку, згідно звіту про експертну грошову оцінку майна, складеного 30 липня 2020 року суб`єктом оціночної діяльності ФО-П [PERSON] , складає 277\~620 грн (т. 2, а.с. 40-44). Оціночна вартість спірної земельної ділянки, згідно звіту про експертну грошову оцінку майна, складеного 30 липня 2020 року суб`єктом оціночної діяльності ФО-П [PERSON] , складає 48 250 грн (т. 2, а.с.99-103). 11 серпня 2020 року\~\~приватним нотаріусом Король Т.А.,\~\~внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на спірні садовий будинок та земельну ділянку на підставі договорів купівлі-продажу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номера 53558513 та 53561507 від 11.08.2020 (а.с. 55, 113). Відповідно до частини першої\~статті 202 ЦК України під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно зі\~статтею 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України). Частиною першою\~статті 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною п`ятою\~статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно\~статті 204 ЦК України\~правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину. Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (стаття 234 ЦК України). Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України\~від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Для визнання правочину фіктивним потрібно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої\~статті 203 ЦК України, що за правилами\~статті 215 цього Кодексу\~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~статті 234 ЦК України. Як зазначалося вище, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Судом встановлено, що договори купівлі-продажу укладено сторонами у належній формі, сторони приступили до їх фактичного виконання, оскільки\~\~відповідач [PERSON] здійснила оплату визначеної договорами суми коштів, зареєструвала за собою право власності на вказаний садовий будинок та земельну ділянку та у подальшому здійснювала дії направленні на покращення стану спірного майна. Таким чином, позивачем не доведено, що оспорювані договори містять ознаки фіктивних правочинів, а натомість встановлено, що ці договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, зумовлених ними, воля обох сторін договорів відповідала зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи договори знали про наслідки їх укладення та бажали настання таких наслідків, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаних договорів недійсними. На момент укладення спірних договорів (11 серпня 2020 року) [PERSON] був власником вказаних садового будинку та земельної ділянки, мав право розпоряджатися ними на власний розсуд, спірне нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під заставою, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про обізнаність [PERSON] щодо наявності рішення Господарського суду міста Києва від 06 серпня 2020 року, повний текст якого складено 17 серпня 2020 року, та обізнаності про розгляд у вказаному суді справ № 910/3308/20, 910/6059/20 про стягнення з нього суми заборгованості, відтак дії [PERSON] не можуть бути визнані недобросовісною поведінкою. Посилання позивача щодо обізнаності [PERSON] про наявність спору у Господарському суді міста Києва з огляду на те, що у рішенні цього суду від 06 серпня 2020 року вказано про належне повідомлення відповідачів про час та дату судового засідання (06 серпня 2020 року), не можуть бути взяті до уваги, оскільки учасник судового процесу може і не отримати ухвалу про повідомлення чи виклик, проте за відповідних умов вважається таким, що їх отримав. А позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] достеменно був обізнаний із наявністю спору та рішення Господарського суду міста Києва від 06 серпня 2020 року про стягнення з нього суми боргу. З урахування наведеного, а також відсутності в матеріалах справи доказів щодо обізнаності [PERSON] , станом на час укладення спірних договорів, про наявність спору та рішення Господарського суду міста Києва від 06 серпня 2020 року про стягнення з нього суми боргу, а також відсутності необхідних ознак фіктивності оспорюваних договорів купівлі-продажу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed