Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, 15 листопада 2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] , який належав їй відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 08 серпня 1972 року, зареєстрованого в книзі записів № 61, присадибної земельної ділянки площею 0,25 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,23 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, які належали їй відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ДП від 04 грудня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд №627. Даний факт підтверджується розпискою останньої про передачу їй 30 000 грн. Відповідач пообіцяла посвідчити договір нотаріально. Позивач декілька разів звертався до неї з проханням посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку та присадибних земельних ділянок у нотаріуса, але [INFO] померла. Позивач зазначає, що з [PERSON] позивач домовився щодо усіх істотних умов договору та виконав їх, а саме: передав їй усю суму грошей, за яку вони домовились, а вона передала йому ключі від будинку. Спадкоємицею за заповітом [PERSON] є її дочка - [PERSON] . Позивач вважає, що зі своєї сторони він виконав всі покладені на нього обов`язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатив всю обумовлену суму вартості житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, безперешкодно користується ними, але неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. За цих обставин позивач звернулася з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні. Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Але якщо сторони домолися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилитися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно договору купівлі-продажу від 08.08.1972 року, житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] (а. с. 11, 12). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ДП від 04 грудня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 627, земельна ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 1222385300:02:001:0369, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, та земельна ділянка площею 0,23 га, кадастровий номер 1222385300:02:001:0370, призначена для ведення особистого селянського господарства, належали [PERSON] (а. с. 8, 16-21). На а. с. 7 є розписка [PERSON] про отримання нею плати за будинок з господарськими спорудами, розташованого по [ADDRESS] , згідно якої позивач придбав вказаний будинок з господарськими спорудами та присадибною земельною ділянкою, що належав [PERSON] на праві власності. Відповідно до заповіту від 21 травня 2012 року, відповідач [PERSON] є спадкоємцем всього майна [PERSON] (а. с. 11). [PERSON] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором, при цьому якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідною для їх обслуговування. Судом беззаперечно встановлено факт неможливості нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Таким чином, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов.

Outcome: approved