Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01 серпня 2013 року між ним та [PERSON] укладено договір №01/08 щодо реєстрації права власності останнього на магазин непродовольчих товарів, літ.А-1, загальною площею 262,6 кв.м., основною площею-260,7 кв.м., що розташований за адресою: 49000, м.Дніпропетровськ, пр.Миру,63б. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався на протязі 30 банківських днів з моменту підписання Договору сплатити грошові кошти за послуги. Для забезпечення виконання зазначених обов'язків між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки. Свої зобов'язання по договорам [PERSON] та [PERSON] не виконали. Позивач вимагає стягнення в солідарному порядку з відповідачів грошових коштів в розмірі 3 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав листа, згідно якого просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримає в повному обсязі та посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити. [PERSON] позовних вимог не підтримав, в заперечення надав зустрічний позов, в якому просив визнати за ним право власності на зазначене вище нерухоме майно. В судове засідання відповідач або його представник не з'явилися. Представник надав листа, згідно якого просив розглянути справу без їх участі, підтримав у повному обсязі зустрічні позовні вимоги, первісний позов просив залишити без задоволення на підставах, викладених у зустрічному позові. [PERSON] або його представник у судове засідання не з'явилися, проте представник надав листа згідно якого просив розглянути справу без їх участі, проти первісного позову заперечував у зв'язку з припиненням договору поруки, відносно зустрічного позову просив прийняти рішення на розсуд суду згідно норм діючого законодавства. Згідно ст.197 ЦК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне. [PERSON] з придбаних за власні кошти матеріалів, власними силами здійснив будівництво нерухомого майна, а саме, магазину непродовольчих товарів, який розташований за адресою м.Дніпропетровськ, пр.Миру, буд.63б. Будівельні матеріали були придбавали на протязі всього будівництва на будівельних ринках та в спеціалізованих супермаркетах. Згідно наданого [PERSON] технічного паспорту від 17.04.2014 р. зробленого інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат відповідного виконання окремих робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури (технічна інвентаризація обєктів нерухомого майна) серії АЕ №001603, зареєстрованого у реєстрі атестованих осіб 15.02.2013 р. за №1492) судом встановлені технічні характеристики нерухомого майна як магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 262,6 кв.м., основною площею 260,7 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.Миру,63б. Технічний стан збудованого нежитлового приміщення зазначений у висновку фізичної особи-підприємця [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури серії АЕ №000542, зареєстрований у реєстрі 31.07.2012 року за №521), згідно якого судом встановлено, що будування нежитлового приміщення виконано без порушень, які впливають на експлуатаційні характеристики будівлі, відповідає будівельним, пожарним та санітарним вимогам та приміщення магазину придатно до подальшої експлуатації. Будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу збудованого обєкту з боку відповідачів, третіх осіб по справі відсутні. Згідно ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чином затвердженого проекту. Згідно ч.3. ст.376 ЦК України право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути по рішенню суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена їй для цієї мети, при умові надання земельної ділянки у встановленому порядку під вже збудоване нерухоме майно. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом щодо визнання його права власності на спірний обєкт підлягають задоволенню. Відповідно до ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.4 Закону право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до ст.19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. При урахуванні судом технічного висновку за результатами обстеження вищевказаного збудованого нежитлового приміщення та на підставі ч.2 ст.8 ЦК України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства встановлено, що прийняття в експлуатацію об'єкта полягає у визначенні готовності об'єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність магазину непродовольчих товарів до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. На підставі вищенаведеного, суд вважає можливим задовольнити вимоги [PERSON] щодо визнання його права власності на збудоване нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 262,6 кв.м., основною площею 260,7 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.Миру, 63б таким, що підлягає державній реєстрації відповідним державним органом незалежно від наявності або відсутності документів, які підтверджують введення обєкту в експлуатацію. Вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідачів грошових коштів задоволенню не підлягають з наступних підстав. Пунктом 4.2. договору від 01 серпня 2013 р. передбачено, що замовник виплачує виконавцю винагороду на протязі 30-ти днів з моменту підписання договору, при умові проведення Замовником відповідних консультацій та реєстрації права власності нерухомого майна після реконструкції. В матеріалах справи відсутні докази виконання [PERSON] послуг з реєстрації права власності на нерухоме майно. В зустрічному позові [PERSON] пояснив несплату грошових коштів за договором відмовою [PERSON] виконати свої обовязки по договору та провести реєстрацію прав власності нерухомого майна. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що в порушення зазначених норм права та умов договору, [PERSON] відмовився від виконання своїх обовязків за цим договором. Його посилання на відсутність у [PERSON] документів, що свідчать про введення магазину непродовольчих товарів в експлуатацію як на підставу невиконання своїх обовязків є неправомірними. Суд зазначає, що [PERSON] правомірно відмовляється сплачувати грошові кошті як поручитель, у зв'язку з припиненням договору поруки. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про неправомірності вимог [PERSON] щодо стягнення заборгованості за договором №01/08 від 01.08.2013р. та договором поруки №01-08-13 від 01.08.2013 р. Судові витрати за зустрічним позовом, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають покладенню на [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved