Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вищезазначеним позовом, в обгрунутвання якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № 002-20178-040108 від 04.01.2008 року, [PERSON] отримав кредит у позивача в розмірі 1223,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік . Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). Взяті на себе зобовязання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON]. вищевказані грошові кошти. У порушення умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 15.05.2015 року в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 1302,63 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути виниклу заборгованість з відповідачів відповідно до умов кредитного договору, а також стягнути з [PERSON] понесені позивачем судові витрати. В судове засідання представник позивача не з*явився, в позові зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, подав заяву про розгул справи за його відсутності та просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволені позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволені позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № 002-20178-040108 від 04.01.2008 [PERSON] отримав кредит у позивача в розмірі 1223,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік. Згідно умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати , позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором , яка складається із заборгованості за кредитом , відсотками , комісією, а також інших витрат . Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, встановлено, що [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 15.05.2015 року в нього виникла заборгованість в розмірі 1302 грн. 63 коп. Крім того, як вбачається з вищезазначеного розрахунку заборгованості, остання оплата в рахунок погашення заборгованості здійснена 05 травня 2008 року. Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. З наданих сторонами документів, а саме Кредитного договору , яким встановлений обов*язок позичальника щомісячно погашати заборгованість за кредитом, суд приходить до висновку, що право вимоги у Банка настає щомісячно після порушення позичальником умов Кредитного договору , у звязку з чим початком перебігу строку позовної давності слід вважати 05.05.2008 року. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач 21.07.2015 року подав суду заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом 22.06.2015 року, а строк звернення до суду сплинув 06.05.2011 року, суд застосовує позовну давність до заявлених вимог та відмовляє в задоволені позову . Такий висновок суду повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним ним у постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-246цс14. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 256, 257, 276 ЦК України,

Outcome: dismissed