Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного кредитного договору від 19.12.2013 року між позивачем та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 4848,88 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік. Далі зазначає, що у зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 6164,87 грн. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Дослідивши надані у справі докази, суд вважає, що не існують законні підстави для задоволення позову. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору . Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору від 19.12.2013 року між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем останній отримав кредит у розмірі 4848,88 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 144,98 гривень, з кінцевим терміном повернення 18.12.2014 року. Відповідно до п.5.2 Умов надання споживчого кредиту за порушення грошових зобов'язань відповідач мав сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми пр остроченого платежу за кожний день прострочки. У зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору станом на 15.07.2014 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 4848,88 гривень - заборгованість за кредитом, 2,49 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 144,98 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 398,76 гривень - пеня, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 269,76 - штраф (процентна складова), а всього заборгованості - 6164,87 гривень. Перелічені обставини суду підтверджені: копією вищезазначеного кредитного договору з додатком, розрахунком позивача заборгованості відповідача, правовстановлюючими документами позивача. Разом з тим вимоги банку про стягнення з боржника окрім вказаних штрафу (процентної складової), як це передбачено умовами та правилами позивача надання банківських послуг та споживчого кредиту, не ґрунтуються на законі. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача фіксованого штрафу та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України являється нікчемною і не може застосовуватися до боржника Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial