Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просить постановити рішення щодо встановлення факту належності його та його неповнолітньої доньки до польської національності шляхом зобовязання [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області внести зміни до актових записів про їх народження відповідних відомостей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що він має приналежність до польської національності, його предки були поляками і дотримувались польських традицій і релігії. Його мати [PERSON] була полькою так, як її батько [PERSON] при житті був за національністю поляком. Однак, у свідоцтві про народження позивача відомості про національність його матері зазначено «українка». Факт встановлення польського походження позивачу необхідний для впорядкування сімейних документів та реалізації особистих прав на отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством. Позивач у судове засідання не зявився. Від позивача до суду надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги він підтримує повністю і просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON]\~і [PERSON]\~у судове\~засідання не\~зявились,\~надавши суду\~заяви про\~розгляд справи\~за їх\~відсутності.\~ Представник відповідача [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, надавши суду відзив, в якому просить розглядати справу за відсутності представника відділу і вирішити спірне питання виходячи з матеріалів справи, згідно чинного законодавства. За таких обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився 13.07.1974 і в свідоцтві про його народження - у відомостях про національність його матері [PERSON] зазначено «українка» (актовий запис № 2422 від 08.08.1974), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 417606 (а. с. 7). У свідоцтві про народження неповнолітньої [PERSON], 28.03.2002 р. н., серії 1-ТП № 115467 (а. с. 9), в актовому записі № 686 від 11.04.2002 національність її батька [PERSON] не визначена. 20 грудня 2003 року [PERSON], 13.02.1951 р. н., померла (а. с. 10). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ТП № 282522 (а. с. 6), [PERSON], 13.02.1951 р. н., до реєстрації шлюбу з [PERSON], 24.05.1948 р. н., мала дошлюбне прізвище «Мазуренко». Як вбачається з копії свідоцтва про її народження серії ЯЦ № 732034 (а. с. 5), її батько [PERSON] за національністю зазначений як «поляк». Згідно копії Архівної довідки за № К/3206-2 від 18.10.2017 (а. с. 3), [PERSON] народився 15 травня 1915 року в с. Рудня-Баранівська і був хрещений 29 травня 2015 року, про що зазначено у метричній книзі реєстрації народжень по римо-католицькій парафії містечка Ушомир [PERSON] повіту Волинської губернії за 1915 рік, запис реєстрації № 201. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що факт належності позивача та його дочки до польської національності підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно із\~ст.1 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Враховуючи вимоги ст.13 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Отже, положення\~Закону України «Про національні меншини в Україні», надають позивачам право внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності. Частина 1\~ст.300 Цивільного кодексу України\~визначає, що фізична особа має право на індивідуальність. Відповідно до ч.2 цієї ж статті фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Факт встановлення польського походження необхідний позивачу і його дитині для впорядкування сімейних документів та реалізації особистих прав на отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством. З врахуванням того, що Указ Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31.12.1992 № 24 втратив чинність, механізм змін національності в досудовому порядку відсутній. З наведеного випливає, що єдиним шляхом внесення змін щодо національності у актові записи цивільного стану є звернення до суду. Відповідно до п.2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5\~підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п.2.16.7 цих Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно ст.3 Рамкової конвенції Європи про захист національних меншин (Страсбург, 1 лютого 1995 року) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Стаття 1 цієї конвенції передбачає, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним із напрямків міжнародного співробітництва. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позову та задовольняє його.

Outcome: approved