Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 15.11.2010 року близько 10 год. 10 хв. відповідачка [PERSON], керуючи автомобілем «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER] порушила п.п.12.1., 13.1 ПДР, в результаті чого було заподіяно механічні пошкодження належному йому автомобілю «Черрі», д.н.э. [NUMBER] та автомобілю [PERSON] «Пежо», д.н.з. [NUMBER]. Вказує, що вину [PERSON] у вищезазначеній ДТП було встановлено постановою Подільського райсуду міста Києва від 04.02.2011 року. Крім того, зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/2840560. Також звертає увагу суду на те, що внаслідок вищезазначеної ДТП йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі 27 209 гривень 56 копійок, які він сплатив за ремонт свого автомобілю. Зазначає, що у зв'язку з вищевикладеним він звернувся до відповідача - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 10.03.2011 року йому було відмовлено в зв'язку з неможливістю визначення вини кожного з учасників ДТП. Також зазначає, що Подільським районним судом м.Києва 20.12.2012 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП було задоволено та визначено ступінь майнової відповідальності осіб, винних у вищезазначеній ДТП, а саме - його та відповідачки [PERSON] У зв'язку з вищевикладеним, оскільки збитки, завдані внаслідок вищезазначеної ДТП йому не відшкодовані відповідачами, змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» - заборгованість з виплати страхового відшкодування в розмірі 26 809 гривень 56 копійок, а з [PERSON] - 400 гривень - відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням, 2 000 гривень - витрати пов'язані з буксируванням його автомобіля, 700 гривень - витрати, пов'язані з оплатою експертизи його автомобіля, а також стягнути солідарно з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та [PERSON] 5 000 гривень моральної шкоди та судові витрати. У судові засідання 16.12.2013 року, 15.01.2014 року, 06.02.2014 року, 13.03.2014 року, 07.04.2014 року, 24.04.2014 року, 25.06.2014 року позивач не з'являвся, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, однак 11.06.2014 року направив до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задоволити та проводити судовий розгляд без його участі на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів та у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання 25.06.2014 року не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, однак подала 06.02.2014 року до суду заяву Вх.№4782/14 (а.с.120), в якій позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що позивачем при подачі даного позову було пропущено строк загальної позовної давності та проводити судовий розгляд без її участі, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» в судове засідання 25.06.2014 року не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, однак подав 25.06.2014 року Вх.№24235/14 до суду заяву (а.с.160), в якій позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю та проводити судовий розгляд без його участі, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. А також відповідно до ст. 1188 ч. 1 п. 1 - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату. Згідно з положенням п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 22.1 ст. 22. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи позивач свій позов мотивує тим, що відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 04.02.2011 року, 15.11.2010 року о 10.10 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER] по вул.Новокостянтинівська в м.Києві, не витримала безпечну дистанцію руху, в результаті чого скоїла зіткнення з його автомобілем «Чері» д/н [NUMBER] та автомобілем «Пежо» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів та матеріальні збитки, однак вищезазначену постанову позивачем до суду подано не було і з клопотанням про витребовування такого доказу до суду останній не звертався. Відповідно до довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві в результаті ДТП, яка відбулась 15.11.2010 року о 10.10 год. автомобіль позивача отримав механічні пошкодження (а.с.22). Крім того, слід зазначити, що відповідно до листа РУ ГУ МВС України у м. Києві від 15.12.2010 року №55/14595 вищезазначена ДТП, яка відбулась 15.11.2010 року за участю автомобіля «Чері» д/н [NUMBER] під керуванням позивача, автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідачки [PERSON] сталась по причині порушення позивачем п.п.12.1, 13.1. ПДР та відповідачкою [PERSON] п.13.1. ПДР (а.с.23). Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок вищезазначеної ДТП автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження, за ремонтно-відновлювальні роботи яких останнім було сплачено 27 209 гривень 56 копійок, що підтверджується актом виконаних робіт №ЗА-0085237 від 24.12.2010 року (а.с.30-31) та чеком №7119 від 24.12.2010 року (а.с.93-97). Судом встановлено, що 04.07.2010 року між АСК «ІНГО Україна» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу №ВЕ/2840560, відповідно до якого було забезпечено автомобіль «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER], а відповідачка [PERSON] є особою, відповідальність якої застрахована за цим договором, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб, складає 25 500 гривень, франшиза - 510 гривень. Як вбачається з листа від 10.03.2011 року №771 (а.с.16) 15.02.2011 року [PERSON] звернувся до АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 10.03.2011 року останньому було відмовлено в зв'язку з неможливістю визначення вини кожного з учасників ДТП. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про відшкодування шкоди, завданої ДТП було задоволено частково та стягнено на користь [PERSON] з [PERSON] - суму франшизи в розмірі 1 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 250 гривень, судові витрати, а також з [PERSON] - суму франшизи в розмірі 510 гривень, моральну шкоду в розмірі 250 гривень, судові витрати. Також судом встановлено, що позивач в обгрунтування протиправності відмови відповідача ПАТ «АСК «ІНГО Україна» у виплаті йому страхового відшкодування, посилався на те, що вищезазначеним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року було визначено ступінь майнової відповідальності винуватців ДТП, однак дані доводи судом не можуть бути прийняті до уваги, як належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України в зв'язку з наступним. За приписами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За ч. 2 ст.1190 ЦК України за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. У відповідності до роз'яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Крім того, слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи позивач після винесення рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з вимогою про виплату страхового відшкодування не звертався. Судом встановлено, що позивач в обгрунтування протиправності відмови відповідача ПАТ «АСК «ІНГО Україна» у виплаті йому страхового відшкодування, посилався на те, що вищезазначеним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року було встановлено протиправність такої відмови з підстав неможливості визначення вини кожного з учасників ДТП, однак, як вбачається з тексту вищезазначеного рішення лист ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» від 10.03.2011 року №771 судом не досліджувався. Також, слід зазначити, що за правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою [PERSON] в клопотанні від 06.02.2014 року (а.с.120) було зазначено, що позивачем при подачі даного позову було пропущено строк загальної позовної давності, однак дана обставина судом воно не може бути прийнята судом до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що момент виникнення страхового випадку - 15.11.2010 року, дата коли відбулась вищезазначена ДТП, а дата звернення із даним позовом до суду - 14.11.2013 року, що підтверджується штампом відділення пошти на конверті (а.с.103). Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В зв'язку з вищевикладеним, оскільки належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] щодо відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок вищезазначеної ДТП не знайшов свого доведення в ході судового розгляду, є необґрунтованим та безпідставно заявленим, тому задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивача про відшкодування витрат, пов'язаних з буксируванням його автомобіля, оплатою експертизою, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від основних вимог позивача щодо стягнення страхового відшкодування, та оскільки основні вимоги задоволенню не підлягають за їх недоведеністю та відсутністю належних доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed