Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 01.06.2006 року між ним та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір №СМ-300/1706/2006. В подальшому, всі права та обовязки кредитора за кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк». Згідно положень укладеного кредитного договору відповідач зобовязався надати йому споживчий кредит в сумі 529000 доларів США на умовах встановлених цим договором, а він зобовязався погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах цього договору. Для обслуговування кредитного договору, своєчасних та належних розрахунків за ним, відповідач відкрив йому поточний рахунок №26208001507309 (за ініціативою відповідача номер рахунку було змінено на №26205001507309). 30.03.2015 року він звернувся до відділення «Гвардійське» Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» з сумою грошей у валюті кредиту, з наміром сплатити існуючу заборгованість та зробити частковий достроковий платіж в сумі 20000 доларів США у вигляді монет. Але працівниками банку було відмовлено приймати іноземну валюту (долари США) у вигляді монет. 08.04.2015 року у відділенні банку «Гвардійське» він отримав відповідь банку з зазначенням причин відмови за підписами керуючого відділенням та провідного експерта. Свою відмову банк мотивував тим, що внутрішніми положеннями банку внесення готівкових коштів іноземної валюти у вигляді монет не передбачено. Виходячи зі змісту ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області та листа НБУ від 30.06.2015 року, він 01.07.2015 року звернувся до відділення банку «Калинове» з метою погасити боргові зобовязання перед відповідачем у повному обсязі та приніс для погашення суму 104008 доларів США у вигляді монет та банкнот, яка дорівнює сумі досудової вимозі в повному обсязі. Працівниками банку було виготовлено заяву на переказ готівки на поточний рахунок, але касир банку відмовився приймати іноземну валюту (долари США) у вигляді монет та банкнот. 20.07.2015 року у відділенні «Калинове» він отримав відповідь в якій зазначено, що банком прийняте відповідне рішення, згідно якого банк (операційні каси банку) не приймають іноземну валюту у вигляді монет. Таким чином, відповідач не висуваючи в кредитному договорі будь-яких обмежень щодо прийому готівкової іноземної валюти, замовчує обставину про те, що не збирається примати монети в операційній касі банку, що має істотне значення доля виконання ним (позивачем) своїх зобовязань. Такі дії відповідача свідчать про умисне порушення свого зобовязання щодо прийому готівкової іноземної валюти. За вказаних обставин. Посилаючись на умови укладених з відповідачем договорів, положення Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», постанову НБУ №174 від 01.06.2011 року «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні», норми ЦК України та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про захист прав споживачів», під час розгляду справи збільшивши позовні вимоги, позивач остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 10% від суми простроченого платежу, що складає 12400.80 доларів США та за офіційним курсом НБУ станом на 08.09.2016 року становить 331349 грн. 38 коп.; неустойку в розмірі 3% від загальної вартості послуги з перерахунку готівки при зарахуванні на поточний рахунок згідно кредитного договору, що складає 28186,50 доларів США та за офіційним курсом НБУ станом на 08.09.2016 року становить 753143 грн. 28 коп.; пеню за невиконання письмової заяви на списання коштів з поточного рахунку в загальному розмірі 1194087,60 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.09.2016 року становить 31906020 грн. 70 коп.; неустойку в розмірі 3% від загальної суми зменшення боргових зобовязань по кредитному договору в сумі 28186,50 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.09.2016 року становить 753143 грн. 28 коп. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та правомірність дій банку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.12.2003 року між позивачем [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено договір №424 про відкриття та обслуговування банківського рахунку. 01.06.2006 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладений кредитний договір №СМ-300/1706/2006, за умовами якого відповідач зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 529000 доларів США, а позивач - повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки. В подальшому між сторонами укладались додаткові договори до кредитного договору №СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року. Також встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачем було отримано обумовлені кредитним договором кошти, еквівалентні 529000 доларам США та ним виконувались свої зобовязання за кредитним договором №СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року. 30.03.2015 року позивач звертався до відділення «Гвардійське» банку з заявою про сплату існуючої заборгованості та часткового дострокового погашення кредиту. 01.07.2015 року [PERSON] звернувся до відділення банку «Калинове» з метою погасити боргові зобовязання перед відповідачем в повному обсязі. При цьому мав намір здійснити оплату в іноземній валюті (доларах США) у вигляді монет та банкнот. Але банком було відмовлено у прийняті платежу монетами, оскільки така форма платежу не передбачена внутрішнім положенням банку, що підтверджується відповідними письмовими зверненнями позивача та відповідями банку, а також поясненням сторін в судовому засіданні. Посилаючись на неправомірність дій банку щодо відмови у прийнятті до сплати чергових платежів та коштів на дострокове погашення кредитних зобовязань в іноземній валюті у вигляді монет, позивач на підставі положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно до умов договору про надання банківських послуг просив суд стягнути з відповідача неустойку та пеню за порушення зобовязань за договором і несвоєчасне перерахування коштів. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. Відповідно до ст.ст.626,627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 614 ЦК України передбачає, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наяв-ності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.6 ст.7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками. А відповідно до п.6 ст.33 цього Закону до повноважень Національного банку України належить, зокрема, визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій Відповідно до п.2.8. Розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, за рішенням банку (філії, відділення) іноземна валюта у вигляді монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, приймається в операційну касу лише в разі: касового обслуговування юридичних осіб що мають право використовувати іноземну валюту як засіб платежу або здійснювати розрахунки, пов'язані з відрядженнями за кордон; здійснення касових операцій з фізичними особами. Як пояснив представник відповідача, у Публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк» не приймалось рішення про використання монет для здійснення касових операцій з фізичними особами. На момент укладання між сторонами договору була чинна Інструкція про касові операції в банках Украї-ни, затверджена постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089 (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до п.1 Глави 2 якої за рішенням банку іноземна валюта у вигляді монет приймається в касу банку лише в разі касового обслуговування юридичних осіб, що мають право використовувати іноземну валюту як засіб платежу або здійснювати розрахунки, пов'язані з відрядженнями за кордон. Банк має право приймати до каси монети номіналом 1 та 2 євро, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території країн - членів Європейського валютного союзу, у разі здійснення касових операцій з фізичними особами. Таким чином, на час укладання договору розрахунки фізичних осіб з банками монетами в іноземні валюті (за винятком монет в 1 та 2 євро) взагалі не були передбачені чинним законодавством. Позивач підтвердив, що відповідач не відмовлявся приймати іноземну валюти у вигляді банкнот, а від її внесення до каси банку відмовився сам позивач, коли дізнався, що у нього не візьмуть монети. Посилання позивача на лист Національного банку України від 30.06.2015 року, в якому зазначено про те, що монети в іноземній валюті також є платіжним засобом і відносяться до валюти відповідної країни, не спростовують спеціального правового режиму використання монет у розрахунках між банківськими установами та фізичними особами, що введений актами Національного банку України. Вказані вище обставини встановлені заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.05.2015 року у справі №203/219/15-ц, рішенням цього суду від 16.11.2015 року у справі №203/4874/15-ц, за позовами [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору припиненим, які були залишено без змін ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року та від 18.01.2016 року відповідно. Вказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON], що базувались саме на протиправності дій банку щодо відмови в прийнятті виконання зобовязань щодо погашення кредиту у вигляді монет в іноземній валюті, за необґрунтованістю вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення. А відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача пені та неустойки, що є похідними від встановлення факту неправомірності дій банку щодо відмови в прийнятті коштів від позивача на погашення кредиту у вигляді монет в іноземній валюті та за відсутності неправомірності таких дій з боку відповідача, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України та оскільки в задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed