Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08 жовтня 2005 року з [PERSON] укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис №323 та видано свідоцтва серія [NUMBER] . Від вказаного шлюбу у них народились спільні діти, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Свячену Юлію Борисівну. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 23 березня 2021 року. У судове засідання 23 березня 2021 року з`явилася представник позивача. Від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням представника відповідачки. Судове засідання відкладено на 17 червня 2021 року. 16 червня 2021 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів по справі. У судове засідання 17 червня 2021 року заявился представник позивача та представник відповідача. Сторонам роз`яснено права та обов`язки. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка. Сторони надали пояснення. По справі оголошено перерву до 12.10.2021 року. 12 жовтня 2021 року, у звязку із знаходженням судді Свяченої у відпустці, розгляд справи відкладено на 29 листопада 2021 року. У судове засідання 29 листопада 2021 року з`явилися представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, відповідач та її представник, позовні вимоги визнали частково, в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності автомобіля, з приводу інших позовних вимог заперечували про їх задоволення. Відповідачу роз`яснені права та обов`язки. У судовому засіданні 29 листопада 2021 року у якості свідка був допитаний батько відповідачки - [PERSON] , який пояснив, що на покупку спірної квартири надавав особисто дочці грошові кошти, в загальній сумі дев`яносто тисяч доларів США . Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши думки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис №323 та видано свідоцтва серія [NUMBER] , вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року шлюб між сторонами розірвано. У період перебування у шлюбі сторони придбали наступне майно : квартиру загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м. , що розташована на 3 поверсі 16-поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб - автомобіль TOYOTA RAV 4, 2004 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1998 см куб., державний номер [NUMBER] . Відповідно до ч.1, 3 ст. 60 Сімейного кодексу України що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження мазйном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вищевказані норми сімейного законодавства дійсно встановлюють презумпцію правомірності дій одного із подружжя під час здійснення правочину, виходячи того, що один з подружжя діє за згодою іншого. В той же час, така презумпція не є абсолютною, оскільки приписами ст. 65 СК України передбачена можливість визнання таких правочинів недійсними, у разі якщо такі дії здійснені без згоди одного із подружжя. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Факт того, що вказане майно було придбане у період шлюбу подружжя та є їхньою спільною сумісною власністю подружжя не заперечувався відповідачем та представником відповідача у судовому засіданні. Інші вимоги щодо визначення частки майна не заявлялись і судом не розглядались. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПКкожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Суд розцінює критично покази свідка [PERSON] , яка є зацікавленою особою у вирішенні спору на користь відповідачки, яка є її донькою. Крім того, покази свідка жодним чином не були підтверджені, суду не надано належних і необхідних доказів на підтвердження того що свідок надавав грошові кошти на покупку квартири. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем при зверненні до суду сплачено: 10 510,00 гривень за подачу позовної заяви 420.40 гривень за подачу заяви про забезпечення позову ,загальний розмір - 10 930,40 грн.

Outcome: approved