Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача борг у сумі 10\~759 гривень, в порядку суброгації. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 27 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання призначене на 09:30 год 19 травня 2021 року не з`явилася. Позивач бере участь у справі через свого представника [PERSON] , яка скористався правом, наданим ч.3\~ст.211 ЦПК України, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Відзиву на позовну заяву не подав. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені\~ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4\~ст.223 ЦПК України). За умовами\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 01 березня 2019 року по справі № 464/813/19 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Даною постановою встановлено, що відповідач о 13:00 год 08 лютого 2019 року на пл. Міцкевича, 4 у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Peugeot», номерний знак [NUMBER] , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ford», номерний знак [NUMBER] , що рухався попереду, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень, чим порушив пункти 1.5, 2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР України. Згідно з ч.6 ст.82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки наведена постанова набрала законної сили, тому доказуванню не підлягає факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди з підстав порушення відповідачем правил дорожнього руху На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 053/19-Т/ЛВС від 18 січня 2019 року, укладеним з [PERSON] (страхувальник). Також на час вчинення ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача при експлуатації забезпеченого транспортного засобу марки «Peugout 307» номерний знак [NUMBER] в ПАТ «Страхова компанія «Оранта» згідно з полісом серії АМ № 7548952. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визнана страховим випадком, автомобілю марки «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] завдано технічних пошкоджень, тому ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно із страховим актом № 006.00226519-1 від 18 січня 2019 року з урахуванням рахунку № 6810 від 12 лютого 2019 року, наданого ТзОВ «Велет Авто» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 49\~990,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 9243444 від 19 лютого 2019 року. Оскільки обсяг відповідальності страховика обмежений за договором страхування відповідальності, оформленого полісом, з урахуванням положень\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» сплачено ПАТ «Страхова компанія «Оранта» 39\~231,06 грн, що визнається позивачем. Ураховуючи те, що різниця між фактичним розміром шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, виплаченою потерпілій стороні позивачем та отриманою останнім страхової виплати становить 10\~759,30 грн (49\~990,36 39\~231,06 грн), а тому заявлено вимоги в згаданому розмірі до відповідача, розглядаючи які суд виходить з наступного. Згідно із\~ст.993 ЦК України\~та ст.27 Закону України „Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України,\~ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи сторін та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача як винної особи підлягає до стягнення в межах заявлених вимог 10\~759,30 грн матеріальної шкоди, що становить різницю між фактичним розміром шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням наведеного, заявлений позов є підставним та обґрунтованим, підлягає до задоволення в повному обсязі. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. У порядку ст.141\~ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 2 102 гривень.

Outcome: approved