Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду , зазначаючи, що 9 квітня 2012 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, за яким передав грошові кошти в сумі 8000 грн. з умовою виплати відповідачем щомісячно 1440 грн. за користування грошима, що складає 18% від суми боргу на місяць. Відповідач погодився на такі умови та надав позивачеві розписку. Після цього він попросив надати йому ще 2000 грн., на що позивач погодився та передав відповідачеві 2000 грн. без нарахування відсотків за користування грошима. За цей час [PERSON] двічі перерахував кошти в сумі по 800 грн, сплативши на погашення виниклого боргу по відсоткам 1600 грн. Позивач посилається, що звертався до відповідача з вимогою повернути борг, але грошей не отримав. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу - 10000 грн. , відсотки за користування грошима із розрахунку 1440 грн. на місяць за 34 місяця прострочення та судові витрати в сумі 573,6 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснивши, що 9 квітня 2012 року до позивача звернувся [PERSON] та попросив надати позику, пояснивши, що йому терміново були необхідні гроші в зв'язку з лікуванням вагітної дружини. Умови надання позики з щомісячною виплатою відсотків за користування грошима влаштували відповідача, про що він надав розписку. [PERSON] гарантував повернення боргу грошима, отриманими після народження дитини - восени 2012 року. В цьому ж році позивач за вироком суду був притягнутий до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі, чим скористався відповідач, не виконуючи взяті на себе зобов'язання. У січні 2014 році [PERSON], після звільнення з місць позбавлення волі , звернувся до [PERSON] з вимогою повернути борг, бо знаходився у скрутному становищі. В травні та липні 2014 року [PERSON] на картку співмешканки позивача через ПриватБанк було перераховано по 800 грн. в рахунок погашення заборгованості по сплаті відсотків. Повністю сплатити борг відповідач відмовляється, посилаючись на відсутність грошей. Станом на 9 лютого 2015 року сума заборгованості по відсоткам склала 47360 грн. та сума позики - 10000 грн. Заборгованість позивач просить стягнути в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, пояснюючи, що у квітні 2012 року йому дійсно потрібні були гроші. Він разом з позивачем працював на шахті. Знаходячись на робочому місці, відповідач під диктовку співробітників , серед яких був і [PERSON] , написав зразок розписки на випадок якщо буде брати гроші в борг. Розписку він викинув, а позивач забрав її собі. Відповідач заявляє, що не брав гроші у [PERSON] , тому і не перераховував на картку зазначені позивачем суми. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази по справі, встановив наступне. Позивачем надана розписка відповідача [PERSON], в якій він зазначив про отримання в борг грошових коштів в сумі 8000 грн. з умовою сплати 18 відсотків на місяць. [PERSON] зобов'язався сплачувати щомісячно 1440 грн. Додатково зазначено про отримання грошей в сумі 2000 грн. без зазначення умов надання позики. а.с. 10 За змістом ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог чинного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що розписка не містить даних про кредитора. Суд враховує, що за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд розцінює пояснення відповідача як суперечливі та непереконливі. Так, він визнає, що дійсно власноруч писав розписку на роботі 9 квітня 2012 року разом з співробітниками, серед яких був і [PERSON], але зазначив, що писав розписку в якості зразка на майбутнє. Далі, за його ж поясненнями, він викинув зразок (причину пояснити не може), а [PERSON] підібрав розписку та скористався нею як доказом . Разом з тим, відповідач не зміг назвати прізвища хоча б деяких співробітників, які були присутні. Крім того, позивачем надано довідку Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозерське»ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» № 206 від 15 травня 2015 року, за якою [PERSON] з 1 по 9 квітня 2012 року знаходився у відпустці, а не на роботі, як стверджує відповідач. а.с.30 Вирішуючи спір, суд враховує, що доводи відповідача ґрунтуються лише на його поясненнях. Частиною 1ст. 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що та обставина, за якою у розписці не зазначено у кого [PERSON] позичив гроші, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки розписка була передана позивачеві та знаходилася у нього протягом існування боргових зобов'язань. Розписка містить не просто текст, який можливо було б використати у майбутньому як зразок, а й конкретний розрахунок заборгованості, паспортні дані відповідача, його табельний номер та підпис. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання між сторонами 9 квітня 2012 року договору позики на умовах, викладених в розписці. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до наданої розписки, [PERSON] зобов`язаний сплачувати за користування позикою в сумі 8000 грн. проценти в розмірі 18 % на місяць, що складає 1440 грн. З урахуванням строку заборгованості, станом на 9 лютого 2015 року - 34 місяці та з урахуванням виплаченої суми ( яку визнає позивач) -1600 грн, сума заборгованості по відсоткам складає: 34 х 1440 - 1600 = 47360 грн. Зазначена сума повинна бути стягнена з відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 530 ЦК України , якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як пояснює позивач, [PERSON] зобов'язався повернути борг після народження дитини - в жовтні 2012 року. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення позики, зокрема, після звільнення з місця позбавлення волі - в січні 2014 року, але відповідач добровільно не виконав зобов'язання. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved