Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.08.2021 року. В шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 25.06.2021 року позивач припинив спільне проживання та ведення спільного господарства з відповідачкою. Судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.07.2021 року з позивача на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2021 року та до досягнення дітьми повноліття. 25.06.2021 року молодший син сторін [PERSON] , а з 10.08.2021 року і їх старший син [PERSON] проживають разом з батьком. За таких обставин позивач просить припинити стягнення з нього за судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.07.2021 року аліментів на користь [PERSON] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2021 року та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.12.2021 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Бойка В.Ф. про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про визнання позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з заявою відповідачки про визнання позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.07.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2021 року та до досягнення дітьми повноліття. З 25.06.2021 року молодший син сторін [PERSON] , а з 10.08.2021 року і їх старший син [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , що визнається відповідачкою. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати неповнолітніх дітей регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Право на отримання аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що визначено ч. 7 ст. 170 ЦПК України. Норми сімейного законодавства, які регулюють аліментні зобов`язання батьків, не передбачають можливості повного звільнення батьків від сплати аліментів, однак ст. 273 СК України, яка регулює схожі правовідносини, передбачає можливість звільнення члена сім`ї від сплати аліментів, якщо змінився матеріальний чи сімейний стан особи, яка їх сплачує, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Вказане дозволяє зробити висновок про те, що норми, які регулюють аліментні обов`язки батьків, містять прогалину в частині вирішення питання про звільнення батьків від сплати аліментів через зміни, що мають істотне значення, в числі яких є зміна місця проживання неповнолітньої дитини, яка призводить до того, що дитина проживає разом з тим з батьків, який сплачує аліменти на користь іншого з батьків, та перебуває безпосередньо на його утриманні. За встановлених в ході розгляду справи обставин, на переконання суду, можливим та доцільним є застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 10 СК України та ст. 273 СК України за аналогією. При вирішенні спору суд приймає до уваги доводи позивача про те, що проживання неповнолітніх дітей з батьком і перебування їх на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача і має тягнути за собою припинення стягнення таких. Враховуючи встановлені судом обставини відсутні підстави для подальшого стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.07.2021 року. Разом з тим, правовий аналіз змісту положень ст. 191 СК України, ст. 430 ЦПК України в сукупності з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, дає підстави зробити висновок, що діючим законодавством не передбачено припинення стягнення аліментів за минулий період, а тому стягнення аліментів слід припинити починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, а не з моменту коли діти почали проживати разом з батьком. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, 50 відсотків судового збору, що становить 454 гривні, підлягають стягненню з відповідачки на користь держави. Відповідно до ст.ст. 191, 273 СК України, ст.ст. 12, 13, 141, 206, 258-259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved