Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просив стягнути із відповідача заборгованість за договорами найму (оренди) у розмірі 4170,33 грн. та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами укладено договори найму (оренди) житлової кімнати у гуртожитку № [ADDRESS] від 17 січня 2019 року та №282 від 17 липня 2019р. Відповідно до п.1.1 укладених договорів найму відповідач прийняв у строкове платне користування для проживання кімнату [ADDRESS] . Відповідач, відповідно до умов договорів мав вносити щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем оплати плату за проживання та комунальні послуги відповідно до вартості встановленої на підставі затверджених планових розрахунків (тарифів). 02.12.2019р. відповідач передала наймодавцю житло та виїхала з гуртожитку. За період дії договорів утворилась заборгованість по оплаті послуг відповідно до договору найму за оплату утримання житла, споживання електроенергії, послуг вивезення сміття, послуг водовідведення, послуг споживання холодної води, яка відповідно до розрахунку заборгованості становить 4170,33 грн. Однак, порушуючи умови договору, відповідач добровільно вказану заборгованість не сплатила, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання, яке було призначене на 12.05.2020р. на 16:30 год. не з`явився, але до суду надіслав письмову заяву 28.02.2020р., згідно якої представник просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд задовольнити його в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, у тому числі й шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомляла, правом подачі відзиву на позов не скористалася. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами 17.01.2019р. укладено договір №207 найму (оренди) житлової кімнати у гуртожитку (а.с. 16-17). Відповідно до п.1.1 укладеного договору найму наймодавець надає, наймач приймає в строкове платне користування для проживання кімнату [ADDRESS] та зобов`язується проводити оплату за проживання у гуртожитку у розмірі та порядку, передбачених цим договором. Відповідно до п.3.1, п.3.2. та п.3.3 договору плата за житло та комунальні послуги сплачується наймачем щомісячно, але не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем оплати. Плата за житло та комунальні послуги встановлюється у розмірі вартості встановленої на підставі затверджених планових розрахунків (тарифів). Розмір оплати може змінюватись, у випадках змін чинного законодавства та в зв`язку зі зміною цін та тарифів за комунальні послуги (а.с. 32-34). Відповідно до п.4.2. наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати за проживання і додаткові платні послуги, якими він користується. По закінченню терміну найму наймач, згідно п.5.1 договору, зобов`язаний передати наймодавцю житло протягом 14 днів з моменту закінчення терміну найму, передати ключі і здійснити оплату включно по день виїзду. Відповідно до п. 8.4. договору найму (оренди) житлової кімнати в гуртожитку від 17.01.2019 року №207, строк його дії з моменту підписання сторонами та до 17.07.2019р., але не більше 6 місяців та може бути продовжений лише за письмовою згодою наймодавця шляхом укладення додаткової угоди. 17.07.2019 року для продовження строкового платного користування житловою кімнатою № [ADDRESS] в гуртожитку, сторони уклали інший договір №282 найму (оренди) житлової кімнати. Строк дії даного договору до 17.08.2019р., але не більше 6 місяців та може бути продовжений лише за письмовою згодою наймодавця шляхом укладення додаткової угоди. (а.с. 18-19). 02.12.2019р. відповідач передала наймодавцю житло та виїхала з гуртожитку, кімнату було прийнято директором КП ГП «Комфорт» [PERSON] , якою зафіксовано, що відповідач фактично проживала у кімнаті гуртожитку № [ADDRESS] без договору, до 02.12.2019р. (а.с. 19 на зворотній стороні). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 02.12.2019 року у відповідача за період дії договорів найму (оренди) житлової кімнати у гуртожитку № [ADDRESS] від 17 січня 2019 року та №282 від 17 липня 2019р., з 17 січня 2019 року по 02 грудня 2019 року (по день фактичного проживання), утворилася заборгованість за комунальні послуги та послуги за проживання в розмірі 4170,33 грн. Проте відповідач не сплатила добровільно заборгованість, завдавши позивачу збитки на вказану суму, що і змусило останього звернутись до суду за захистом своїх прав (а.с. 25-30). Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1 ст. 811 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 813 ЦК України, сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Статтею 815 ЦК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму (ч. 3). Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання здійснювати оплату за користування кімнатою та житлово-комунальними послугами. 26.06.2019р., 23.08.2019р., 13.09.2019р. 19.11.2019р. позивачем неодноразово відповідачу були вручені повідомлення щодо сплати боргу за найм (оренду) житлової кімнати та комунальних послуг, з проханням оплатити вказану заборгованість, а в разі несплати боргу, позивач вимушений буде звернутись до суду (а.с. 20-24). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 3 ст. 815 ЦК України та п.4.2 Договору, укладеного між сторонами, передбачено обов`язок наймача своєчасно вносити плату за житло і комунальні послуги. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідач не дотримався своїх зобов`язань за договором найму, укладеного з позивачем, а саме, не вносив повністю оплату за користування найманим житловим приміщенням та використані комунальні послуги в період з 17 січня 2019 р. по 02 грудня 2019 р., у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4170,33,70 грн., яка не погашена відповідачем до теперішнього часу. Відповідачем вказані обставини не спростовані, жодних доказів суду на заперечення позову надано не було. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заявленого розміру заборгованості по оплаті за користування найманим житлом та отримані комунальні послуги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо порядку розподілу судових витрат між сторонами, то він визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1). у разі задоволення позову - на відповідача; 2). у разі відмови в позові - на позивача; 3. у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правничої допомоги адвоката від 29.11.2019р. та платіжне доручення №643 від 06.12.2019р. на оплату правничої допомоги в сумі 500,00 грн. Проте, відповідачем не надано розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу, а також в матеріалах справи відсутній ордер та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином, відповідачем не надано до суду всі належні докази на підтвердження отримання професійної правничої допомоги, а тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні з позивача в користь відповідача таких витрат. Проте, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1921,00 грн. судового збору.

Outcome: approved