Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням\~за адресою: вул. Перекопська, 23/2 м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Вимоги обґрунтувала тим, що вона являється власником будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. 05 січня 1987 року в вищезазначеному будинку був приписаний її син [PERSON], який з 1990 року не проживає в будинку та місце його перебування не відомо. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, тому була змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити, пояснила, що у неї із відповідачем, який являється її сином, склалися неприязні стосунки, вона лікується, а тому їй потрібен спокій у будинку, повідомила, що не бажає пускати відповідача в будинок. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, повідомили, що в будинку позивачки залишилося майно відповідача, позивач перешкоджає відпоідачеві у доступі до будинку, просять відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] районний сектор УДМС України в Кіровоградській області в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Третя особа відділ з\~питань державної\~реєстрації \~виконавчого комітету [PERSON] міської ради в судове засідання не зявилися, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд ухвалив про розгляд справи у відсутності сторін, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом досліджені письмові докази у справі, на підставі яких встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована у [INFO]/2 (а.с.24). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач [PERSON] є власницею будинку з господарсько побутовими будівлями, по вулиці Перекопська № 23/2 в м.Новоукраїнка Кіровоградської області (а.с.10). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, в будинку №23/2 по вул. Перекопська у м. Новоукраїнка Кіровоградської області проживає [PERSON], в цьому будинку зареєстрований її син [PERSON], який не проживає в данному домоволодінні з 1990 року (а.с.23). Даючи оцінку поясненням учасників судового провадження та дослідженим письмовим доказам, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст.9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності із призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів\~ст.64 ЖК України,\~члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з v договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до\~ст.405 ЦК України, а саме ч.2, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала Римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також\~ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема\~глава 23 Цивільного Кодексу України\~встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог\~ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання\~\~здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим\~\~місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно\~\~ст.12 Загальної декларації прав людини, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується\~положеннями ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Право користування\~житловим приміщенням\~може виникати\~та існувати\~лише в\~членів сімї\~власника будинку (висновок ВСУ в постанові №734/387/15-ц). Із припиненням\~права власності\~втрачається й\~право користування\~жилим приміщенням,\~як у\~колишнього власника\~так і\~у членів\~його сімї (висновок від 29.01.2018 року ВС у справі №766/1955/16-ц). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо\~\~відмови в задоволенні позову у звязку з його безпідставністю. Оскільки відповідач являється членом сім'ї позивача то він не може бути позбавлений свого права на користування цим будинком, згідно положень ст.41 Конституції України, яка гарантує власнику його право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном. Окрім цього, судом встановлено, на підставі показів учасників судового провадження, що позивач фактично чинить відповідачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування житловим приміщенням, а тому відповідач, навіть, у разі відсутності у цьому будинку понад встановлені законом строки, не в змозі користуватися будинком із незалежних від нього причин, а внаслідок недобросовісної поведінки позивача. Вищезазначені обставини в сукупності переконують суд у безпідставності позовних вимог та необхідності відмови у задоволенні позову. Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed