Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 26.01.2019 року між сторонами було досягнуто згоди про придбання про придбання житлового будинку та присадибної земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS] . Ціна нерухомого майна була обумовлена в розмірі 68 000 грн. Після чого між ними було досягнуто домовленості, що позивач віддає кошти за вказане нерухоме майно, а відповідач зі свого боку зобов`язалася, що після сплати суми посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу у місячний строк. Після отримання грошей, відповідач договір належним чином не посвідчила, на прохання посвідчити його нотаріально, посилається на те, що постійно хворіє та проживає в іншому населеному пункті, після чого взагалі уникає зустрічі. Позивач вважає, що між ним та відповідачем, яка є власником житлового будинку досягнуто щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, сплачено всю вартість нерухомого майна, що підтверджується розпискою, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв`язку із чим прохає визнати право власності на вказане нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву в якій прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2019 року, житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] належать [PERSON] (а. с. 7). Земельній ділянці площею 0,696 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер [NUMBER] , згідно Витягу з Державного земельного кадастру НВ-1204337472017 від 24.01.2017 (а. с. 8). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На а. с. 9 є розписка [PERSON] про отримання нею плати за житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , згідно якої позивач придбав у відповідачів житловий будинок з господарськими спорудами. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину (розписки), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено обставини неможливості здійснення позивачем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв`язку із тим, що відповідач проживає в іншому населеному пункті та відмовляється прибути до нотаріуса, вказані обставини свідчать про безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі ними не оспорюється, у зв`язку із чим вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку.

Outcome: approved