Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 04.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику у розмірі 950 доларів США зі строком повернення до 04.04.2018 року. Грошові кошти позивачем були передані [PERSON] в момент підписання розписки.У визначений строк відповідач отримані кошти згідно розписки не повернув. Враховуючи те, що на день звернення до суду сума позики відповідачем не повернута, з посиланням на норми матеріального та процесуального права позивач просив суд стягнути з [PERSON] 950 доларів США, які він отримав згідно розписки від 04.10.2017 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до [PERSON] отримав у борг грошову позику в розмірі 950 доларів США та зобов`язався їх повернути до 04квітня 2018 року. Укладення договору позики підтверджується письмовою розпискою від04.10.2017 року (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідача виникло зобов`язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу зазначені у розписці грошові кошти. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань відповідач заборгував позивачу 950 доларів США. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на повернення позики захисту.

Outcome: approved