Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до кредитного договору № 699, укладеного між товариством та відповідачем від 26.06.2019, останньому було надано кредит у сумі 700,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,99 % від суми залишку кредиту за кожен день користування ним, кінцевим строком повернення до 29 липня 2019 року. Відповідач в порушення норм діючого законодавства та умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.04.2020 існує заборгованість у розмірі 2173,79 гривень, яка складається з суми боргу за кредитом 534,47 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 1523,88 гривень, а також пені у сумі 115,44 гривень. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у наведеному розмірі, а також витрати з оплати судового збору. Відповідно до ухвали суду 10 червня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, відзиву на пред`явлений позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань по суті справи повторно не надав з невідомих причин. Згідно із заявою від 30 червня 2020 року представник позивача Кирик Г.П. зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. В сенсі наведених обставин, суд, зважаючи на наявність згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європошта» (далі Кредитодавець), з одного боку, та [PERSON] (далі - Позичальник), з іншого, був укладений договір кредиту № 699, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальникові грошові кошти у кредит у сумі 700,00, строком до 10 липня 2019 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,99% від суми задишку по кредиту за кожен день користування ним. Додатковою угодою № 1 до вказаного договору кредиту, укладеною сторонами від 15 липня 2019 року, кінцевий строк повернення кредиту було подовжено до 29 липня 2019 року. При укладенні зазначених договорів [PERSON] був ознайомлений із умовами зазначеного договору, а також зі строками погашення отриманого кредиту і сплати відсотків за користування грошима, що підтверджується його особистими підписами у даних угодах. Згідно із положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що позичальник [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28 квітня 2020 року утворилася заборгованість у загальній сумі 9222,20 гривень, а саме заборгованість за тілом кредиту у сумі 2173,79 гривень, яка складається з суми боргу за кредитом у розмірі 534,47 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 1523,88 гривень, а також пені у сумі 115,44 гривень. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що суму заборгованості про процентах за користування кредитом у розмірі 1523,88 гривень обчислено за період з 16.07.2019 по 28.04.2020 (288 днів), виходячи з існуючої станом на 16.07.2019 суми боргу за тілом кредиту у розмірі 534,47 гривень, а також передбаченого договором розміру процентів - 0,99% від суми задишку по кредиту за кожен день користування ним. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, позивачем вимог про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України не заявлено. Таким чином, у справі, що розглядається, вимоги позивача про стягнення процентів після 29 липня 2019 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Наведена позиція суду у повному обсязі узгоджується із правовими висновками Верховного суду України, викладеними у постанові № 175/4753/15-ц від 06.02.2019. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] . Відтак, суд також приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальникові [PERSON] пені у сумі 115,44 гривень. В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європошта» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 534,47 гривень, а також відсотків за користування кредитом за період з 16.07.2019 по 29.07.2019 у розмірі 74,08 гривень, а разом 608,82 гривень, тим самим частково задовольнивши пред`явлений позов. Разом зі тим, у відповідності до положень ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 588,56 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial