Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 01 серпня 2013 року між [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АС/4103551, якими застраховані ризики завдання збитків третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21011, д/н [NUMBER]. 06 квітня 2014 року на автодорозі Задорожнє-Московка в напрямку с. Задорожнє на території Вільнянського району Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням водія [PERSON], який перебував у стані алкогольного спяніння. Згідно з вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2014 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння вищевказаної ДТП була застрахована у [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА», згідно з полісом № АС/4103551 терміном дії до 01 серпня 2014 року. На підставі цього полісу [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій [PERSON] у розмірі 32101,98 грн. У звязку з тим, що відповідач на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного спяніння, [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на підставі підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право регресної вимоги до водія. Однак претензія позивача про сплату фактично понесених витрат у порядку регресу залишилась без задоволення, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, позивач про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 50, 63), від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 52-53, 64-65, 78-79). Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, вважаючи вимоги необґрунтованими та безпідставними з таких підстав. По-перше, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що договір обовязково страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, на підставі якого було сплачено страхове відшкодування у сумі 32101,98 грн., набрав чинності, оскільки не надано жодного документа, який би вказував на те, що страхувальником було внесено страховий платіж по договору, відповідно до вимог ст. 983 ЦК України. По-друге, жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку позивача здійснено не було. Жодних претензій відповідач від страхової компанії не отримував. По-третє, згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 03 вересня 2014 року, відповідач при скоєнні ДТП був тверезий, тобто відсутні підстави для предявлення регресного позову. По-четверте, у платіжних дорученнях від 09 жовтня 2014 року та 28 жовтня 2014 року не вказана особа отримувача страхових сум, тобто відсутні відомості, що ці кошти були сплачені саме потерпілій [PERSON] По-пяте, обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» посилається на норми ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ототожнюючи таким чином поняття «регрес» та «суброгація», які за своєю правовою природою істотно відрізняються один від одного і застосовуються до різних типів правовідносин у сфері страхування. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 06 квітня 2014 року приблизно о 00 годині водій [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по автодорозі Задорожнє-Московка, в напрямку с. Задорожнє, на території Вільнянського району Запорізької області, не переконавшись у безпеці маневру, змінив напрямок руху вправо, виїхав на праве узбіччя дороги, де не впорався з керуванням транспортного засобу, допустив його виїзд в кювет, де скоїв наїзд на дерево, чим порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 10.1, 19.3 [PERSON] дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля [NUMBER], [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи черепа, забою головного мозку важного ступеню, відкритого перелому правої верхньощелепної кістки, закритих переломів правих виличної, гратчастої кісток, медіальної стінки правої орбіти зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого перелому правого поперечного відростка 1-го грудного хребця, травматичної ампутації 4-го, 5-го пальців правої кисті, закритого перелому правого плеча в середній третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого уламкового перелому тіла грудини, закритих переломів обох ключиць, 1-го і 3-го ребер праворуч і 1-2 ребер зліва по навколохребцевих лініях, 3-го ребра зліва по паховій лінії, рани правої скроневої області, синців правої щічної області, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2350 від 20 червня 2014 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком 1 рік (а.с. 38-39). Згідно зі ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії чи вчинені вони цією особою. При цьому встановлено, що 01 серпня 2013 року між [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4103551 (а.с. 5). Цим договором, зі строком дії з 02 серпня 2013 року до 01 серпня 2014 року, застраховані ризики завдання збитків третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21011, д/н [NUMBER]. Дослідивши зміст договору, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність доказів на підтвердження того, що цей договір обовязково страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу набрав чинності, оскільки не надано жодного документа, який би вказував на те, що страхувальником було внесено страховий платіж, відповідно до вимог ст. 983 ЦК України. Так, у п. 10 договору № АС/4103551 сторони підтвердили шляхом підписання, що страховий платіж за договором у сумі 218,30 грн. сплачений 01 серпня 2013 року. [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» після виникнення страхового випадку на підставі заяви [PERSON] та наданих документів (а.с. 8-13, 18-33) сплатила останній страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоровю потерпілої, на загальну суму 32101,98 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 045920 від 09 жовтня 2014 року, № 048765 від 28 жовтня 2014 року та відомостями № ВПТ-012021 від 09 жовтня 2014 року, № ВПТ-012323 від 27 жовтня 2014 року (а.с. 34-37). При цьому з відомостей судом встановлено, що [PERSON] 09 жовтня 2014 року сплачено страхове відшкодування у сумі 30513,38 грн., а 27 жовтня 2014 року - 1588,60 грн., що загалом складає 32101,98 грн., а, отже, посилання представника відповідача про відсутність підтвердження сплати коштів саме потерпілій [PERSON] суд також вважає безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, що відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі сплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхових після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів. Що знижують увагу та швидкість реакції. У судовому засіданні встановлено, що відповідач на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного спяніння, тому з [PERSON] на користь [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» має бути стягнута сума майнових витрат, понесених позивачем на виконання зобовязання по відшкодуванню шкоди. При цьому, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на довідку ВДАІ Вільнянського району № 9370787 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 6-7), згідно з якою відповідач при скоєнні ДТП був тверезий, оскільки у вироку Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2014 року встановлено, що [PERSON] на час скоєння ДТП перебував у стані алкогольного спяніння, отже, ця обставина на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Разом з тим, [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА», як позивач, у резолютивній частині позову просить стягнути з відповідача [PERSON] страхове відшкодування в порядку регресу, проте у мотивувальній частині свого позову у цій справі посилається одночасно на положення закону, які регулюють як регрес (ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), так і суброгацію (ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»), застосування одних виключає можливість застосування інших. Однак, ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. Так, за змістом ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з: життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Згідно зі ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. [PERSON] регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобовязанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. [PERSON] регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обовязок за страховим зобовязанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобовязання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Розяснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Для реалізації страховиком цього права, страхувальник зобовязаний передати усі документи і докази, які він має, і виконати дії, необхідні для здійснення права вимоги. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема, ст. 1191 ЦК України, а також ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації, відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування», встановлено особливий правовий режим. В даному випадку, у [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» виникло право регресу у звязку з виконанням останнім свої зобовязань за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу), а тому судовому захисту підлягає лише порушене право. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» в порядку регресу суми збитків у розмірі 32101,98 грн. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 321,02 грн., який останнім був сплачений при подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial