Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В межах даної цивільної справи для вжиття заходів забезпечення позову ухвалою суду від 13 лютого 2013 року було накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме - на ? частку нежилих будівель, розташованих в [ADDRESS]: цех з виробництва товарів народного споживання з прибудовою літ. Р-1, Р-2, загальною площею 486, 7 кв. м.; ганок літ. Р, склад готової продукції та матеріалів літ. 2А-1, загальною площею 446,8 кв. м., цех з виробництва товарів народного споживання літ. АГ-1, загальною площею 237, 5 кв. м., паливна літ. АВ-1, загальною площею 19,5 кв. м., ганок літери АВ та ін. Відповідач [PERSON], достовірно знаючи про те, що на вказане вище майно накладено арешт і, відповідно, обмежено повноваження власника щодо розпорядження цим майном, все ж здійснив відчуження даного майна шляхом укладення договорів дарування 01.03.2013 року, подарувавши спірне майно своїй доньці, [PERSON]. Оскільки на момент вчинення вказаних вище договорів дарування діяла заборона на відчуження майна, про яку було достовірно відомо дарувальнику, яким є відповідач [PERSON], а ухвала суду про забезпечення позову набрала законної сили в день її винесення, 13 лютого 2013 року, і на дату укладення договорів не була скасована, оспорювані договори не відповідають вимогам закону та підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. Для підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та порушення своїх прав внаслідок вчинення спірних договорів дарування, [PERSON] вказує, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року на його користь стягнено грошові кошти з [PERSON], на сьогоднішній день вказане рішення не виконане, а відчуження за оспорюваними договорами дарування майна, на яке може бути зверненим стягнення, позбавляє можливості позивача отримати виконання за судовим рішенням. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на викладене в позовній заяві, просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та послався на те, що позивач не має будь-якого права звертатися до суду оскільки права позивача не порушено договорами дарування, так як останній не має права власності чи іншого правового титулу по відношенню до спірного майна. Також зазначає, що ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2013 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, була скасована Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 08 квітня 2013 року, відтак, на його думку, він мав право укладати спірні договори з огляду на підтвердження факту неправомірності накладення арешту. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.4,5 ст.216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Судом встановлено, що на розгляді у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська перебував цивільно-правовий спір про стягнення на користь [PERSON] грошових коштів з [PERSON] у сумі 399 500 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року, яке було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2013 року, було вирішено стягнути на користь [PERSON] грошових коштів з [PERSON] у сумі 399 500 грн. Також Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист від 27 серпня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 399 500 грн., понесених судових витрат 3441 грн., а всього - 402 941 грн. В межах даної цивільної справи ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про вжиття заходів забезпечення позову від 13 лютого 2013 року було накладено арешт на майно, яке належало [PERSON], а саме, на ? частку нежилих будівель, розташованих в [ADDRESS]: цех з виробництва товарів народного споживання з прибудовою літ. Р-1, Р-2, загальною площею 486, 7 кв. м.; ганок літ. Р, склад готової продукції та матеріалів літ. 2А-1, загальною площею 446,8 кв. м., цех з виробництва товарів народного споживання літ. АГ-1, загальною площею 237, 5 кв. м., паливна літ. АВ-1, загальною площею 19,5 кв. м., ганок літери АВ та ін. Про факт винесення ухвали про забезпечення позову від 13 лютого 2013 року [PERSON] стало відомо 25 лютого 2013 року після ознайомлення його представника з матеріалами справи, вказані вище доводи не заперечувалися й відповідачем та були підтверджені дослідженими в суді письмовими доказами, зокрема текстом апеляційної скарги [PERSON] від 01 березня 2013 року на ухвалу про забезпечення позову від 13 лютого 2013 року. 01 березня 2013 року відповідачем було вчинено ряд договорів дарування майна, на яке було накладено арешт згідно ухвали Бабушкінського районного суду про забезпечення позову від 13 лютого 2013 року, і дане майно було подаровано [PERSON] на користь [PERSON], відповідач не заперечував з приводу того, що обдарована є його дочкою. Дійсність вказаних вище договорів дарування заперечується позивачем, що є предметом даного цивільного спору. При цьому судом встановлено, що на момент вчинення оспорюваних договорів дарування [PERSON] було достовірно відомо про факт накладення арешту на майно та існування ухвали суду про забезпечення позову, обставини, при яких відповідачу [PERSON] стало відомо про факт накладення арешту на спірне майно достовірно підтверджують ознайомлення відповідача зі змістом ухвали про забезпечення позову та, як наслідок, усвідомлення ним своїх обов'язків щодо неможливості вчинення дій щодо розпорядження майном, зазначеним в ухвалі про забезпечення позову. Не зважаючи на вказані вище обмеження та неможливість відчуження майна, [PERSON] уклав спірні договори дарування 01 березня 2013 року, чим було порушено вимоги ст. 319 ЦК України, ч. 9, 10 ст. 153 ЦПК України. При цьому, судом встановлено, що ухвала про забезпечення позову була скасована 08 квітня 2013 року в апеляційному порядку, однак вказана обставина не має значення для вирішення питання про дійсність спірних правочинів, так як згідно п. 8 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Таким чином, на момент вчинення оспорюваних договорів дарування діяла ухвала про накладення арешту та майно, що є предметом спірних договорів, про факт накладення арешту було достовірно відомо дарувальнику, а останній, усвідомлюючи зміст своїх обов'язків щодо неможливості розпорядження майном, тобто не маючи необхідного обсягу цивільної дієздатності та всупереч вимогам закону, вчинив дії щодо його відчуження, що свідчить про порушення приписів ст. 203 ЦК України на момент вчинення спірних правочинів та їх невідповідність вимогам законодавства. Суд критично оцінує доводи відповідача [PERSON] щодо того, що ухвала про накладення арешту на майно була незаконною з моменту її винесення, так як на дату вчинення спірних правочинів її не було скасовано в передбаченому законом порядку. Інші доводи щодо несвоєчасності направлення ухвали для виконання не мають правового значення для вирішення спору, так як вказувалося вище, про існування такої ухвали і про її зміст було достовірно відомо відповідачу [PERSON], а виконання такої ухвали здійснюється негайно і її чинність не може бути поставлена в залежність від дій інших осіб, в тому числі, відповідальних за реєстрацію обтяжень. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що у останнього відсутній обов'язок по сплаті грошових коштів на користь позивача і відповідно права позивача не порушені внаслідок вчинення спірних правочинів. Так, як в судовому засіданні встановлено і не заперечується відповідачем, що Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено грошові кошти у сумі 399 500 грн., а також судові витрати у розмірі 3441 грн., вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні у відповідних підрозділах ДВС, але на даний момент не є виконаним з огляду на відсутність майна відповідача, на яке може бути зверненим стягнення, тому позивач є заінтересованою особою в розумінні абз. 5 п. 5 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» і може заявляти вимоги про визнання спірних правочинів недійсними. При цьому суд визнає доведеним факт порушення прав позивача спірними правочинами і відповідність вимог про визнання правочинів недійсними приписам ст. 3 ЦПК України ст. 16 ЦК України з огляду на те, що внаслідок безоплатного відчуження спірного майна відповідачем [PERSON], стало неможливим виконання судового рішення про стягнення з останнього на користь позивача грошових коштів, а при вчиненні оспорюваних договорів порушено законодавчі норми, що виключають дійсність даних правочинів. Та обставина, що позивач не заявляє матеріально-правових вимог по відношенню до майна, що є предметом спірних правочинів, не може свідчити про відсутність порушення прав позивача внаслідок вчинення договорів дарування, тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] на момент вчинення договорів дарування достовірно знав про існування обмежень в праві розпорядження майном, однак вчинив спірні правочини, що свідчить про їх невідповідність вимогам законодавства і необхідність визнання їх недійсними в судовому порядку. При цьому, суд погоджується з доводами позивача, що скасування державної реєстрації права власності на майно, що передане на виконання спірних правочинів, та відновлення в державних реєстрах записів про попереднього власника в повній мірі сприятиме відновленню порушених прав позивача, а застосування таких способів захисту права кореспондується із приписами ст. 55 Конституції, ст. 16 ЦК України та приписами ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 1 827 грн., із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 1 827 грн. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved