Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, з урахуванням збільшених позовних вимог, в яких просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю (літ. «Є-1») загальною площею 94,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі в сумі 5646,00 гривень та зобов'язання відповідача повернути вищевказане нерухоме майно по закінченню договору оренди, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що між ним та відповідачем 01.08.2014 року було укладено Договір оренди нежитлової будівлі загальною площею 94,1 кв.м., що належить йому на праві приватної власності і знаходиться по [ADDRESS], терміном по 30.12.2014 року з орендною платою за один квадратний метр 15,00 гривень щомісячно починаючи з серпня 2014 року, яка повинна вноситись не пізніше останнього числа поточного місяця. На виконання п. 1.1. Договору ним було передано майно у користування відповідачу згідно Акту прийому-передачі від 01.08.2014 року. Однак, свої зобов'язання по оплаті відповідач не виконує, обґрунтовуючи свою відмову щодо несплати орендних платежів та не повернення нерухомого майна тим, що йому не представлено правовстановлюючих документів на право власності на об'єкти оренди, а отже тим самим позивачем не дотримано та порушено ст. 761 ЦК України, пунктом першим якої передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Позивач, що є власником спірного нерухомого майна, так як таке ним побудоване та розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0155 га, яка належить йому на праві приватної власності. Так як його право власності оспорюється іншою особою, змушений звернутися за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій зазначив про повне підтримання позовних вимог, які просив задоволити, а також проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позову, покладається на думку суду, за наявності підстав для задоволення позовних вимог, такі визнає в повному обсязі. Від представника третьої особи в судове засідання надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позову покладається на думку суду. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, між позивачем та відповідачем 01.08.2014 року було укладено Договір оренди нежитлової будівлі загальною площею 94,1 кв.м., що належить йому на праві приватної власності і знаходиться по [ADDRESS], терміном по 30.12.2014 року з орендною платою за один квадратний метр 15,00 гривень щомісячно починаючи з серпня 2014 року, яка повинна вноситись не пізніше останнього числа поточного місяця. На виконання п. 1.1. Договору ним було передано майно у користування відповідачу згідно Акту прийому-передачі від 01.08.2014 року. Спірне нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,0155 га, яка належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого 17.12.2013 року Реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Пунктом 4.3.3. вищевказаного Договору передбачено обов'язок відповідача своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на момент розгляду даного спору заборгованість відповідача складає 5646,00 гривень, тобто за 4 місяці в повному розмірі. Також судом встановлено, що відповідач, незважаючи на припинення терміну дії Договору 30.12.2014 року та повідомлення в порядку п. 2.2. Договору про припинення договору, отримане відповідачем 28.11.2014 року, і надалі не повертає позивачу нерухоме майно та продовжує користуватись майном на власний розсуд. Свою позицію, щодо несплати орендних платежів та не повернення нерухомого майна, відповідач обґрунтовує тим, що йому не представлено правовстановлюючих документів на право власності на об'єкти оренди, тим самим позивачем не дотримано та порушено ст. 761 ЦК України, пунктом першим якої передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно до частин 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу, при цьому способом захисту цивільних прав та інтересів може бути (серед інших) визнання права. Згідно частини 1 статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи наведене, а також той факт, що спірне нерухоме майно належить позивачу та розташоване на власній земельній ділянці, суд приходить до переконання, що дії відповідача щодо оспорювання права власності позивача є безпідставними, а тому слід визнати право власності на нежитлову будівлю за позивачем. Поряд з цим, на підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що відсутнє належне виконання умов Договору оренди, а зокрема щодо проведення сплати орендних платежів та повернення майна після закінчення терміну договору, що є підставою для захисту прав позивача в судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 5646,00 гривень та у зобов'язанні відповідача повернути нерухоме майно на користь позивача. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved