Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 04.08.1972 року працюючи в Скадовській дослідній станції радгоспу-технікуму «Скадовський-90» під час виконання трудових обовязків він отримав травму ока, внаслідок чого став інвалідом ІІІ групи з втратою загальної та професійної працездатності 55%, яка не відновлюється. Відповідач та третя особа створили всі умови для того, щоб позбавити позивача належних йому компенсаційних виплат. Так, вони неналежним чином склали акт за формою Н-1, через що він був змушений в судовому порядку визнавати його законним та дійсним; належним чином не розслідували страховий випадок; не зберегли документи, які б підтверджували страховий випадок та його заяву про виплату йому компенсації. У 2008 році позивачу стало відомо, що його справи з приводу нещасного випадку не існує і він звернувся до відповідача, який здійснив йому призначення та подальшу виплату допомоги з дати проходження МСЕК, однак виплату одноразової допомоги так і не здійснив. Крім того, посилався на те, що відповідач взагалі не вирішив питання про призначення/не призначення йому одноразової страхової виплати та виплат щомісячного страхування за минулий час. Тому вважає, що йому за 508 місяців не доплачені щомісячні страхові виплати. З урахуванням порушення прав позивача та уточнень позовних вимог остаточно просив стягнути з відповідача одноразову страхову виплату в розмірі 117411,75 грн., заборгованість зі сплати щомісячної допомоги в розмірі 634517,4 грн., інфляційну суму 1196110 грн. та 1000000 грн. моральної шкоди згідно наданих розрахунків. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові з уточненнями. Вважає неправомірними дії відповідача з приводу не нарахування йому щомісячних страхових виплат за минулі періоди, невиплату одноразової страхової виплати, що передбачено п. 1.1, 1.2, 1.5, 1.7 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат затверджених постановою правління ФССНВВПЗ № 24 від 27.01.2007 року. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що на час отримання позивачем травми в 1972 році чинним на той час законодавством не було передбачено здійснення одноразової страхової виплати, вперше вказане поняття зявилося після прийняття Закону України «Про охорону праці» в 1992 року. Протягом роботи позивача у третьої особи він отримував всі належні йому виплати, зокрема, доплати втраченої частини заробітку та пільги. До відповідача позивач звернувся тільки в 2008 році і йому у відповідності до чинного законодавства були призначені передбачені законом виплати. Таким чином позивач не має права на одноразову страхову виплату, на щомісячні страхові виплати має право тільки з часу звернення до фонду та повторного огляду МСЕК, однак такі виплати йому нараховуються та виплачуються без жодних порушень. Щодо інфляційних сум вони не передбачені законом. В частині моральної шкоди вважають вимоги незаконними оскільки згідно закону фонд міг відшкодовувати моральну шкоду тільки до 2007 року коли відповідна стаття була виключена. Просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, часта місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. З Акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 04.08.1972 року, який рішенням Скадовського районного суду № 2-974/08 від 02.10.2008 року визнаний дійсним, вбачається, що [PERSON] працюючи водієм Скадовської дослідної станції радгоспу-технікуму «Скадовський-90» (правонаступником якого є ДП «ДГ Інститут рису УААН») на зазначеному підприємстві, при рубці зубилом кронштейну кріплення підвіски, отримав травму ока. Як вбачається з виписки з медичної експертної справи [PERSON] № 44 від 16.04.2008 року, йому 04.10.1972 року було проведено первинний огляд ЛТВК Акт №82. Діагноз: стан після прободного поранення лівого ока. Рішення: група інвалідності ІІІ, причина інвалідності «трудове каліцтво», втрата професійної працездатності 50% втрата загальної працездатності 40%. В подальшому 1973, 1974, 1975, 1977 року було проведено переогляди, в ході яких підтверджувалася ІІІ група інвалідності, % втрати працездатності не визначався, в 1977 році інвалідність встановлена безстроково. З наданих суду копій з особової справи [PERSON] № 91129 вбачається, що з заявою про призначення страхових виплат він звернувся 22.10.2008 року. З виписки з медичної справи МСЕК наявної в особовій справі [PERSON] вбачається, що вперше оглянутий на ЛТЕК 04.10.1972 року, визнаний інвалідом ІІІ групи, трудове каліцтво, встановлено 50% втрати професійної працездатності на 1 рік. За результатами переоглядів 1973, 1974, 1975 років встановлена ІІІ група інвалідності, трудове каліцтво на 1 рік рішення по відсотках не виносилося. За результатами переогляду 1977 році ІІІ група інвалідності, трудове каліцтво без терміново, рішення по відсотках не виносилося. 11.09.2008 року оглянутий за направленням підприємства ДП «ДГ Інститут рису УААН» від 17.04.2008 року № 268, Акт Н-1 від 04.08.1972 року. Підтверджено ІІІ група інвалідності, трудове каліцтво та встановлено 55% втрати професійної працездатності без терміново. Постановою відповідача № 2118/91129/91129/1 від 24.10.2008 року позивач взятий а облік у фонді з 11.09.2008 року, зареєстровано страховий випадок «трудове каліцтво» з датою реєстрації 22.10.2008 року та датою початку виплат 11.09.2008 року. Позивач звертався до відповідача з приводу несплати йому одноразової страхової виплати, заборгованості за щомісячними страховими виплатами, однак листами від 30.10.2008 року вих. №5-151-10-16/721, від 12.04.2013 року вих. №4-45-85-901402 та від 19.04.2013 року вих. №4-45-85-911416 відповідач повідомив заявника, що він не має права на вказані види виплат. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10.11.2009 року у справі за позовом [PERSON] до ДП «ДГ Інститут рису УААН» третя особа: ФССНВВПЗ про відшкодування шкоди внаслідок трудового каліцтва, а саме: одноразової виплати, інфляційної суми, заборгованості з страхових виплат, моральної шкоди в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили. Предметом спору у вказаній справі є право позивача на отримання одноразової страхової виплати в звязку з отриманням трудового каліцтва, щомісячних страхових виплат, інфляційних виплат та моральної шкоди. У розясненнях п. 1 абц. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 08.07.1994 року № 7, від 30.09.1994 року № 11, від 25.05.1998 року № 15, від 24.10.2003 року № 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку, у тій частині, що не суперечить Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Пунктом 1-2 абз. 3 зазначеної Постанови передбачено, що спори, які виникають із приводу заборгованості із відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди. З пункту 6 Постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати та Президії Всесоюзної Цетральної ради Професійних спілок № 483/25 від 22.12.1961 року «Про затвердження правил відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, завданої робітниками та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з їх роботою» вбачається, що адміністрація підприємства зобовязана за заявою потерпілого прийняти рішення про виплату йому відповідних грошових сум в звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Пунктом 28 «б» зазначеної постанови передбачено, якщо звернення потерпілого до адміністрації сталося після закінчення трьох років з дня каліцтва (втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку) або іншого ушкодження здоровя, то відшкодування провадиться з дня звернення до адміністрації підприємства, установи, організації. Вказана постанова не передбачає відшкодування потерпілому моральної шкоди. Виплату одноразової допомоги у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше передбачено Законом України «Про охорону праці», який набрав чинності 24 листопада 1992 року. Особи, які отримали каліцтво або ушкодження здоров'я до набрання чинності Закону, мають право на отримання одноразової виплати, якщо за висновком МСЕК втрата працездатності чи група інвалідності було встановлено вперше після 24 листопада 1992 року. Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на 04.06.2008 року), У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду. Проте відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. [PERSON] відсоток втрати працездатності та група інвалідності вперше були встановлені в 1972 році, тому останній не має права на отримання від відповідача одноразової страхової виплати в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо доводів позивача про наявність заборгованості зі слати щомісячних страхових виплат. Вказані позовні вимоги заявлені до ФССНВВПЗ. В задоволенні вказаних вимог до підприємства, на якому працював позивач вже було відмовлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на 04.06.2008 року), сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на 04.06.2008 року), якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченні трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення. Таким чином, на думку суду, відповідач правомірно призначив позивачу щомісячні страхові виплати з вересня 2008 року з встановлення МСЕК ступеня втрати працездатності. При цьому суд враховує, що фонд було створено тільки в 2001 року і тому, він взагалі не може відповідати по правовідносинах, які виникли до цього часу. Рішення суду в 2009 році вже було відмовлено позивачу у стягненні відповідних страхових сум з роботодавця. Таким чином, в цій частині позовні вимоги суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних сум, суд вважає, що оскільки позивач в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довів порушення з боку відповідача в частині невиплати йому одноразової страхової виплати та періодичних страхових виплат позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди позивачем не надано суду доказів спричинення йому неправомірними діями відповідача такої шкоди, не зазначено в чому вона виразилася та чим обґрунтований її розмір, тому суд не вбачає підстав для стягнення такої шкоди. На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed