Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив, в якому просить визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] загальною площею 34 кв. м та житловою площею 18,8 кв. м в порядку набувальної давності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла рідна матір [PERSON] , яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1989 року і по день його смерті [INFO] . 22.02.1999 року на ім`я його матері, на його ім`я та на ім`я [PERSON] була приватизована трикімнатна квартира [ADDRESS] . 20.10.1999 року вони нотаріально оформили договір міни вказаної квартири на квартиру [ADDRESS] . На підставі договору міни нерухомого майна вони втрьох у рівних частках придбали право власності на вказану квартиру. Державна реєстрація права власності на зазначену квартиру була здійснена КП «Нікопольське бюро технічної інвентаризації». Тобто позивач є співвласником зазначеної квартири. В 1999 році вони переїхали на постійне місце проживання в зазначену квартиру, зареєстрували в ній своє постійне місце проживання, разом з ними користувався вказаною квартирою і користується нею до сих пір. Після обміну квартир він здійснив поточний ремонт квартири за свої кошти та своїми силами. Після смерті [PERSON] він ще декілька разів здійснював поточний ремонт квартири і постійно піддержував її в належному стані. Разом з матір`ю та [PERSON] він ніс витрати по оплаті за утримання житла, а після смерті [PERSON] постійно щомісячно надавав матері матеріальну допомогу на оплату житлово-комунальних послуг, повністю ніс усі витрати по утриманню вказаної квартири. Його матір і [PERSON] постійно зазначали, що це його квартира. Після смерті [PERSON] не був зареєстрований в цій квартирі, однак він як співвласник квартири постійно користувався усією квартирою і до сих пір продовжує користуватися усією квартирою. Постійно щомісячно приїжджав до м. Покров, відвідував свою матір, яка після смерті [PERSON] залишилися проживати одна. Інших дітей у неї немає. Тому він постійно проявляв турботу про неї і надавав їй постійну допомогу в побутових питаннях. Реєстрація його постійного місця проживання за іншою адресою не позбавляла його можливості як співвласника зазначеною квартири користуватися усією квартирою, у тому числі і після смерті [PERSON] , у тому числі і тією її часткою, що належала [PERSON] на праві власності. Таким чином, після смерті [PERSON] він, як співвласник зазначеної квартири, володіє 1/3 часткою зазначеної однокімнатної квартири, що належала на праві власності [PERSON] протягом вже більше 17 років. Після смерті [PERSON] не було спадкоємців за заповітом та за законом першої та другої черги і ніхто не звертався до нотаріальною контори з заявою про прийняття спадщини. Його матір відповідно до діючого на той час законодавства не відносилася до спадкоємців за законом, оскільки на той час були спадкоємці тільки першої та другої черги, тому вона не зверталася до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. 01.08.2019 року він протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини звернувся з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після її смерті, до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. і вона відкрила спадкову справу №165/2019 року та здійснила реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі за №64542790. 10.10.2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Бойко Л.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті його матері, але постановою від 10.10.2019 року вона відмовила йому у видачі свідоцтва про право власності на 2/3 частки квартири по [ADDRESS] , обґрунтовуючи тим, що його матері належить право власності тільки на 1/3 частку вказаної квартири, а інша 1/3 частка квартири належала на праві власності [PERSON] . В зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечує. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Суд враховує приписи ч.4 ст.82 ЦПК України, які встановлюють, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд, при розгляді позовних вимог, враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.6). Мати позивача - [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1989 року і по день його смерті [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7). 22 лютого 1999 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була приватизована трикімнатна квартира [ADDRESS] . 20 жовтня 1999 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] нотаріально оформили договір міни вказаної квартири на квартиру [ADDRESS] . На підставі договору міни нерухомого майна вони втрьох у рівних частках придбали право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.9) Державна реєстрація права власності на зазначену квартиру була здійснена КП «Нікопольське бюро технічної інвентаризації» 03 листопада 1999 року. Тобто позивач є співвласником зазначеної квартири (а.с.10). 01 серпня 2019 року позивач протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини звернувся з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його матері, до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. і нею була відкрита спадкова справа №165/2019 року та здійснена реєстрація спадковій справі в Спадковому реєстрі за №64542790 (а.с.11). 10 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Бойко Л.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті його матері [PERSON] . Приватний нотаріус Бойко Л.П. постановою від 10 жовтня 2019 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на 2/3 частки квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , обґрунтовуючи тим, що його матері належить право власності тільки на 1/3 частку вказаної квартири, а інша 1/3 частка квартири належала на праві власності [PERSON] (а.с.13.) Відповідно до висновку фахівця про вартість майна величина вартості, отримана в результаті оцінки усієї квартири по [ADDRESS] складає 72 218 грн. (а.с.14) Факт того, що [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно володіє 1/3 часткою квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] і до сих пір також підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Зазначені обставини, підтверджені вказаними вище доказами та у своїй сукупності беззаперечно підтверджують, що [PERSON] дійсно, починаючи з 1999 року і до цього часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою за адресою: [ADDRESS] , протягом всього часу являється єдиним господарем зазначеною квартирою, підтримує її в належному стані. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.39, 328, 344 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло, право власності є непорушним. Згідно ст.41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. До цього ж, дотримуючись положень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - із наданих суду письмових доказів, які суд вважає належними та допустимими, судом також встановлено, що позивач не приховував факт знаходження зазначеною квартирою в його володінні і володіння квартирою з боку позивача не переривалось протягом всього строку набувальної давності, з 1999 року і по теперішній час, тобто більш 17 років. Також суд зазначає, що за весь час відкритого володіння позивачем зазначеною квартирою, ніякі інші особи не звертались до нього із питання визнання права власності на квартиру. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю обґрунтовані, так як ґрунтуються на вимогах закону, а з боку позивача належними доказами доведено, що він дійсно добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] протягом більше 17 років і це є підставою для набуття позивачем права власності на це майно, що передбачено ст. 344 ЦК України і не суперечить положенням Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». При таких обставинах заявлені вимоги знайшли підтвердження в суді і суд вважає можливим визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] - за позивачем для подальшого користування й одержання необхідних документів, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомості. При цьому, суд зазначає, що розглядаючи даний позов та задовольняючи вимоги позивача - права та інтереси будь-яких осіб не порушуються.

Outcome: approved