Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить на його користь стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.09.2013 року в загальній сумі 58144,21 гривні, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 46531,17 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11613,04 грн., а також суму судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2102,00 грн. Позивач вказував, що з відповідачем 15.09.2013 року був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак, відповідачем зобов`язання за договором порушувались, внаслідок чого станом на 12.11.2020 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 58144,21 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, але його представник Дашко В.М. подав суду заяву про підтримання позовних вимог і про розгляд справи за його відсутності, в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачем було подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, із змісту заяви доданої до клопотання вбачається, що ознайомившись із матеріалами справи відповідач дійшов висновку визнати наявність заборгованості у розмірі 58144,21 гривні перед АТ КБ «ПриватБанком» та просив суд при розгляді справи врахувати його клопотання про розстрочення виконання майбутнього судового рішення про стягнення заборгованості відповідно до п.1 ст.435 ЦПК України, а також врахувати наявність істотних обставин, що ускладнюють виконання стягнення заборгованості в повному обсязі, а саме кредитний договір №67 АТ від 10.08.2018 року на суму кредиту 515488 грн та договору №20-72-14 про надання освітніх послуг для його доньки [PERSON] на суму 18480 грн. У зв`язку із незадовільним матеріальним станом, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, просив розстрочити стягнення заборгованості на 12 місяців на наведеним графіком до 01.02.2022 року по 4846 гривень щомісячно. Також, до клопотання відповідачем додано копію посвідчення УБД та заява про звільнення його від сплати судового збору відповідно до вимог п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір». В судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи 15.09.2013 року [PERSON] було підписано Заяву №б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що він ознайомлений і погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, а також погоджується, що підписання Анкети-заяви свідчить про укладення між відповідачем та банком договору про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується Випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вказаним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, взяті на себе зобов`язання по зазначеному договору виконав своєчасно та у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач в своєму клопотанні, поданому до суду, не заперечував обставини отримання кредиту, посилався на те, що визнає наявність у нього заборгованості у визначеному позовом розмірі. Таким чином, відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору та вказаних норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 12.11.2020 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 58144,21 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 46531,17 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11613,04 грн., а тому вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідачем було подано до суду заяву про надання розстрочки сплати заборгованості за рішенням на строк 12 місяців, внесенням щомісячно до 01.02.2022 року по 4846 гривень. Оцінюючи доводи відповідача щодо встановлення йому розстрочки у виконанні майбутнього рішення, суд зазначає наступне. Виходячи із вимог ст.435 ЦПК України та ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Як вбачається з поданої відповідачем заяви, він не заперечує проти наявності суми заборгованості, не оспорює її розмір, готовий погасити суму в найкоротший термін, але має зобов`язання за другим кредитним договором, має зобов`язання за договором про надання освітніх послуг для доньки, його доходу, згідно до наданих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, недостатньо для одноразової сплати всієї суми та одночасне утримання даної суми поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, що завдасть шкоду як йому, так і членам його сім`ї. Відповідач просить розстрочити виконання рішення суду на строк дванадцять місяців, в рівних частках, по 4846 гривень щомісячно, із повним погашенням суми заборгованості до 01 лютого 2022 року. Судом досліджено відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2020 рік, відповідно до яких [PERSON] отримував дохід від Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР, у вигляді соціальної допомоги, як УБД, у вигляді зарплати з ПрАТ «Харківський плитковий завод», у вигляді зарплати з ПП «Аванпост», виплати військовослужбовцям Департаменту патрульної поліції, що свідчить про наявність стабільного щомісячного доходу, який забезпечить виконання рішення суду відповідно до встановленого графіку. Окрім цього, за змістом дослідженого судом укладеного договору про надання освітніх послуг №20-72-14, в якому визначено оплату за період навчання [PERSON] , за денною формою в Харківському національному університеті міського господарства ім..О.М.Бекетова, 2020/21 рік 1 курс, вартість за один навчальний рік 18480 гривень (загальна сума договору 73920 грн). Також, за змістом додатку до кредитного договору відповідачем укладено договір 10.08.2018 року №67-АТО в Харківському регіональному управління Держмолодьжитло на суму 515488 грн, із визначеною сумою щоквартального платежу 8592 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачем за укладеним кредитним договором, договором на навчання, враховуючи визнання позову, суд вважає за можливе задовольнити подану заяву щодо надання розстрочки у виконанні рішення суду на строк 12 місяців. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2102 гривні. Відповідач подав суду клопотання, в якому просив його звільнити від сплати судового збору, оскільки він має пільги встановлені для учасників бойових дій, суду надав відповідну копію посвідчення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач у справі є учасником бойових дій, має пільги встановлені законодавством, посвідчення безтермінове серія [NUMBER] видане 22.08.2016 року. Відповідно до вимог п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Тобто, відповідач в силу відповідного Закону звільнений від сплати судового збору. Верховний Суд неодноразово в звертав увагу, що коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то дані судові витрати не стягуються з відповідача, який відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати (постанови від 25.11.2020 року справа №336/225/19, від 04.11.20 року № 573/476/19). Враховуючи вище викладене, а також те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору, які складають 2102 гривні, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved