Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені, посилаючись на такі обставини. 19 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (зараз [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11185474000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 55000,0 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних строком повернення кредиту не пізніше 08 грудня 19 липня 2028 року, а відповідач зобовязався сплачувати платежі встановлені договором, згідно графіку погашення, додатків до договору. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки №128096. Відповідно до договору поруки поручитель поручився за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань у повному обсязі, відповідно п. п. 1.1, 1.3, 1,4, 2.2, 3.2 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 19 вересня 2017 року виникла прострочена заборгованість за договором про надання споживчого кредиту 11185474000 від 19 липня 2007 року в сумі 19496,84 доларів США, з яких: - кредитна заборгованість 17674,24 доларів США двадцять, в тому числі прострочена заборгованість з лютого 2017 року 3616,96 доларів США; - заборгованість по процентам 1822,60 доларів США; та пеню за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 10021,45 гривень, з яких: - пеня за прострочення сплати кредиту 6990,0 гривень; - пеня за прострочення сплати процентів 3031,45 гривень, на підставі цього позивач вимагає стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором та стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках суму судових витрат у розмірі 7806,93 гривень, тобто у рівних частках з кожного по 3903,47 гривень. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідачів надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити повністю у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на таке. Позивачем до позову надано копію Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, визначеного Банком додатком № 1 до Кредитного договору, який, однак, змістом Кредитного договору не передбачений, та змістом Графіку навіть невірно ідентифіковано Позичальника (замість вірного прізвища «Липовська» вказано неправильно - «Липоаська», а оригінал Графіку Позичальнику не видано під час укладання Кредитного договору, і він належним чином не підписаний Позичальником у відповідних реквізитах Графіку. Таким чином. Графік не можна вважати невідємною частиною Кредитного договору. Кредитний договір не містив Графіку, що вказує на неналежність та недопустимість цього документа у якості доказу у справі Всупереч умовам Кредитного договору, 19 липня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 707 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON], що діяв на підставі довіреності від 17 квітня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 1009, та громадянином України [PERSON] було укладено договір поруки № 128096, відповідно до якого Поручитель зобовязується перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань перед АКІБ «УкрСиббанк», що виникли з Кредитного договору («Основний договір» у Договорі поруки), укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на положеннях Кредитного договору та Договору поруки, що укладені АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 707 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON], що діяв на підставі довіреності від 17 квітня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 1009. Водночас, матеріали справи даної довіреності не містять, що не дозволяє встановити, чи мав повноваження начальник відділення № 707 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON] діяти від імені АКІБ «УкрСиббанк» під час укладання Кредитного договору та Договору поруки, що обумовлює недоведеність обставин, на яких Банк ґрунтує позовні вимоги. На підтвердження розрахунку заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів позивачем надаються відповідні довідки-розрахунки заборгованості, виконані станом на 19 вересня 2017 року. При цьому, надані Позивачем довідки-розрахунки в розумінні приписів ст.ст. 76-80 ЦПК України не можна вважати належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності такої заборгованості та обґрунтованості та вірності вказаних у ній сум за відсутності первинних документів, що підтверджують сплату кредиту та відсотків за ним, а також сплату пені та комісій (прибуткові та видаткові накладні, ордери, виписки банку, платіжні доручення і вимоги, меморіальні ордери тощо), залишку неповернутих грошових коштів. Самі по собі довідки-розрахунки не є доказами наявності заборгованості, а є лише розрахунком заявлених до стягнення сум. З наданих довідок-розрахунків неможливо встановити, яким чином визначено, що нібито заборгованість Позичальника складає саме наведені у цих довідках-розрахунках суми. При цьому, відповідно до п. 10.9. Кредитного договору у разі наявності суперечок між Сторонами, в якості письмових доказів невиконання зобовязань Позичальника, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан рахунків, первинні документи (платіжні доручення Позичальника), дані балансу, надані Банком і т.д., якщо Позичальник не доведе недійсність наданих Банком документів або не надасть інших доказів виконання своїх зобовязань за Кредитним договором. Жодних з передбачених Кредитним договором доказів невиконання зобовязань Позичальника Банком суду не надано, що повністю спростовує позовні вимоги. А тому надання Позивачем лише довідок-розрахунків не може взагалі довести факт невиконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором. З приводу долучених позивачем відомостей щодо видачі кредиту у вигляді виписки за особовим рахунком за 19 липня 2007 року, то слід зазначити, що цей документ не є належним доказом видачі кредиту, яким згідно із приписами законодавства про банківську діяльність є відповідний видатковий касовий документ банку (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер тощо). Таким чином, на сьогодні, жодних належних та допустимих доказів видачі кредиту Позичальнику, сплачених ним грошових коштів за Кредитним договором, залишку неповернутих грошових коштів, порушення строків сплати заборгованості за Кредитним договором (наявності простроченої заборгованості), в матеріалах даної справи немає, що вказує на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, недоведеність навіть самого факту наявності заборгованості, її суми. Відсутність документального підтвердження видачі кредиту Позичальнику, а також сплачених ним грошових коштів за Кредитним договором, залишку неповернутих грошових коштів, сум грошових коштів, сплачених за Кредитним договором, вказує на недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, що повинно мати наслідком відмову у задоволенні позову. Банківська установа не попереджала Позичальника про те, що він несе валютні ризики. Доказів попередження [PERSON] не надано, що також вказує на безпідставність позовних вимог з огляду на дійсні обставини справи, зокрема, різке подорожчання валюти, у якій надавався кредит, про що жодна із сторін не могла знати, що є істотною обставиною, яку слід врахувати під час вирішення даного спору. Як вбачається з матеріалів справи, за Кредитним договором кредит в розумінні ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчим кредитом. Відповідно до п. 3.3. Правил банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, визначивши її як в процентному значенні у вигляді реальної процентної ставки (в процентах річних), так і в грошовому виразі. В п. п. «а» п. 3.3 Правил наведена формула розрахунку значення реальної процентної ставки, елементами якої є процентна ставка, чиста сума кредиту, порядковий номер періоду дії кредитного договору та загальна кількість періодів. Застосування вищевказаної формули спрямоване на те, щоб точно розрахувати, з урахуванням дисконтування, усі майбутні грошові платежі споживача. Використання будь-яких інших показників для розрахунку реальної процентної ставки за кредитом законом не передбачено. Однак, укладений між сторонами Кредитний договір не містить вищевказаних відомостей, відповідні зміни до нього не вносилися. Відомості щодо розрахунку реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, викладені у графі «Усього» у Графіку, не відповідають вимогам Правил щодо розрахунку сукупної вартості кредиту, і під час розрахунку значення реальної процентної ставки не використовувалася вищенаведена формула розрахунку, передбачена Правилами, її складові. Отже, банківською установою не надано передбачених законодавством відомостей Позичальнику, хоча вона зобовязана була це зробити за законом, а ненадання таких відомостей перешкоджає належному виконанню Позичальником своїх обовязків за Кредитним договором, адже у Кредитному договору не визначена сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, доказів протилежного Банком не надано. У своєму позові Банк вказує, що нібито «28 липня 2017 року Відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 19 вересня 2017 року, вимоги банку залишені без задоволення», у звязку із чим Банк у якості підстав позовних вимог вказує про необхідність дострокового погашення заборгованості за Кредитним договором. Наявні в матеріалах справи копії вимоги від 28 липня 2017 року № 23-1-2/2036 (нібито адресована [PERSON]О.), а також вимоги від 28 вересня 2017 року № 23-1-2/2037 та (нібито адресована [PERSON]М.) не підтверджують те, що вони дійсно були направлені вказаним особам. Більш того, звертаємо увагу Шановного суду на те, що ці вимоги підписані «представником за довіреністю АТ «УкрСиббанк» [PERSON]В.», однак зі змісту вимог вбачається, що до них не додано документів, що підтверджують повноваження вказаної особи на підписання вимоги від 28 липня 2017 року № 23-1-2/2036 та від 28 липня 2017 року № 23-1-2/2037 від імені ПАТ «УкрСиббанк», у цих вимогах навіть не наведено поштових та банківських реквізитів Позивача. Таким чином, наведені вимоги не можна вважати вимогами в розумінні закону та Кредитного договору, в тому числі його розділу 12, вони не є документами, що нібито відправлені від імені Банку, що вказує на безпідставність відповідних доводів Позову про нібито додержання порядку дострокового повернення кредиту за вимогою Банку. Щодо наявної у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (номер 0530013942357), то в графі про отримання «особисто» проставлено лише прізвище «Липовська», виконане не [PERSON], а також підпис невідомої особи, який дуже відрізняється від дійсного підпису [PERSON], відображеного як у копії її паспорту та і у Кредитному договорі, а даних та доказів щодо особистого отримання [PERSON] рекомендованого листа з вимогою матеріали справи не містять. [PERSON] не розписувалася в отриманні відповідного рекомендованого поштового відправлення, не зазначала своє прізвище, адже таке поштове відправлення не вручалося їй належним чином. Стосовно наявної у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (номер 0530013942365), то в графі про отримання «особисто» проставлено лише прізвище «Липовський», виконане не [PERSON], а також підпис невідомої особи, який дуже відрізняється від дійсного підпису [PERSON], відображеного як у копії його паспорту та і у Договорі поруки, а даних та доказів щодо особистого отримання [PERSON] рекомендованого листа з вимогою матеріали справи не містять. [PERSON] не розписувався в отриманні відповідного рекомендованого поштового відправлення, не зазначав своє прізвище, адже таке поштове відправлення не вручалося йому належним чином. В той же час, Позивачем на надано жодних належних та допустимих доказів додержання порядку дострокового повернення кредиту за вимогою Банку, зокрема п. 12.2. Кредитного договору, що також вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, адже, серед іншого, належним чином оформлених вимог не було направлено Позичальнику поштою цінним листом з описом вкладення (який може підтвердити вміст поштового відправлення) та повідомленням про вручення поштового відправлення. Банком не додержано порядок дострокового погашення заборгованості за Кредитним договором. Заявляючи позов, Банк не прийняв до уваги ту обставину, що порука [PERSON] за Договором поруки припинилася. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення розміру процентної ставки за кредитом відбувалося без згоди Поручителя в порушення п. 2.1. Договору поруки, хоча призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, адже на момент укладання Кредитного договору та Договору поруки процентна ставка була визначена та погоджена у розмірі 12,50%. Викладене вище збільшення розміру процентної ставки Банком в односторонньому порядку є зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, з урахуванням того, що зобовязання зі сплати заборгованості за Кредитним договором було змінено, а Поручитель належним чином не давав своєї згоди на таку зміну (а саме, відповідні зміни до Договору поруки не вносилися, погодження не надавалося), що призвело до збільшення і обсягу її відповідальності, на підставі ч. 1. ст. 559 ЦК України порука за Договором поруки є припиненою. Позов у даній справі поданий 25 вересня 2017 року. В той же час, пеня заявлена позивачем до стягнення за період з 20 лютого 2017 року по 19 вересня 2017 року. Слід зазначити, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, у разі все ж таки задоволення позову, то необхідно зменшити розмір пені таким чином, щоб її розмір був співмірний розміру заборгованості по кредиту та по сплаті процентів за користування кредитом, адже заявлені до стягнення суми пені у розмірі 6990,00 грн. - за прострочення сплати по кредиту та у розмірі 3031,45 грн. - за прострочення сплати по процентам є очевидно неспівмірно великими. В подальшому представник відповідачів надав заяву про слухання справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (зараз [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11185474000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 55000,0 доларів США строком повернення кредиту не пізніше 19 липня 2028 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених Договором. Відповідно до умов Договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 640,00 доларів США, 19-го числа кожного місяця. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника №26208137701200. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки №128096. Відповідно до договору поруки поручитель поручився за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань у повному обсязі, відповідно п. п. 1.1, 1.3, 1,4, 2.2, 3.2 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, 28 липня 2017 року відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості. Станом на 19 вересня 2017 року, вимоги банку залишені без задоволення, а томувиникла прострочена заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11185474000 від 19 липня 2007 року в сумі 19496,84 доларів США, з яких: - кредитна заборгованість 17674,24 доларів США двадцять, в тому числі прострочена заборгованість з лютого 2017 року 3616,96 доларів США; - заборгованість по процентам 1822,60 доларів США; та пеню за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 10021,45 гривень, з яких: - пеня за прострочення сплати кредиту 6990,0 гривень; - пеня за прострочення сплати процентів 3031,45 гривень. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд виходить з того, що на підтвердження розрахунку заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів позивачем надаються відповідні довідки-розрахунки заборгованості, виконані станом на 19 вересня 2017 року. Надані позивачем довідки-розрахунки в розумінні приписів ст. ст. 76-80 ЦПК України не можна вважати належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності такої заборгованості та обґрунтованості та вірності вказаних у ній сум за відсутності первинних документів, що підтверджують сплату кредиту та відсотків за ним, а також сплату пені та комісій (прибуткові та видаткові накладні, ордери, виписки банку, платіжні доручення і вимоги, меморіальні ордери тощо), залишку неповернутих грошових коштів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 2.1.1. Постанови Національного банку від 30.12.1998 р. № 566 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (непаперовій формі) повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Первинні документи, які не містять обов'язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Згідно із вищенаведеними нормами, факти здійснення господарських операцій доказуються виключно первинними бухгалтерськими документами. Відтак факт надання грошових коштів в кредит доказується виключно первинними бухгалтерськими документами. Довідки-розрахунки не є доказами наявності заборгованості, а є лише розрахунком заявлених до стягнення сум. Відповідно до п. 10.9. Кредитного договору у разі наявності суперечок між Сторонами, в якості письмових доказів невиконання зобовязань Позичальника, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан рахунків, первинні документи (платіжні доручення Позичальника), дані балансу, надані Банком і т.д., якщо Позичальник не доведе недійсність наданих Банком документів або не надасть інших доказів виконання своїх зобовязань за Кредитним договором. Жодних з передбачених Кредитним договором доказів невиконання зобовязань Позичальника Банком суду не надано. Щодо позиції відповідачів, що відомості про видачу кредиту у вигляді виписки за особовим рахунком за 19 липня 2007 року не є належним доказом видачі кредиту, яким згідно із приписами законодавства про банківську діяльність є відповідний видатковий касовий документ банку (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер тощо), то суд не може погодитися з таким висновком, оскільки відповідно до п. 1.5 Договору про надання споживчого кредиту № 11185474000 від 19 липня 2007 року кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 26208137701200. Таким чином, на день розгляду справи належних та допустимих доказів сплачених боржником грошових коштів за Кредитним договором, залишку неповернутих грошових коштів, порушення строків сплати заборгованості за Кредитним договором (наявності простроченої заборгованості), в матеріалах немає, що унеможливлює визначення судом обґрунтованості розміру заявлених позовних вимог. За викладених обставин у суду відсутні підстави для задоволення позову в розмірі заявлених вимог до боржника. Щодо вимог до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення розміру процентної ставки за кредитом відбувалося без згоди Поручителя в порушення п. 2.1. Договору поруки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, адже на момент укладання Кредитного договору та Договору поруки процентна ставка була визначена та погоджена у розмірі 12,50%. Викладене вище збільшення розміру процентної ставки Банком в односторонньому порядку є зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки № 128096 від 19 липня 2007 року кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору, та/або тримання його письмової згоди. Таким чином, з урахуванням того, що зобовязання зі сплати заборгованості за Кредитним договором було змінено, а Поручитель належним чином не давав своєї згоди на таку зміну (а саме, відповідні зміни до Договору поруки не вносилися, погодження не надавалося), що призвело до збільшення і обсягу її відповідальності, на підставі ч. 1. ст. 559 ЦК України порука за Договором поруки є припиненою. За викладених обставин у задоволенні позову до поручителя слід відмовити. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed