Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, у якому просить відповідачів визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після прийняття у власність зазначеного домоволодіння за його згодою, яка власника, в належному йому будинку були зареєстровані його дружина [PERSON] , та дві його дочки [PERSON] та [PERSON] . Влітку 2014 року відповідачі покинули місце реєстрації та виїхали на постійне місце проживання на тертиорію Російської Федерації, де мешкають за невідомою адресою. Таким чином, відповідачі не проживають у будинку без поважних причин. 08.12.2020, після отримання судом інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 22.02.2021, який відкладено через неявку відповідачів на 20.05.2021. Відповідачі у встановлений судом строк заяв по суті та з процесуальних питань не надали. Позивач в судове засідання не з`явився, у наданій до суду позовній заяві зазначив про розгляд справи у без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про час, дату і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Клопотання про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів до суду не надходило, тому суд, за письмової згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.1991 року(а.с.6,7). З копії будинкової книги (а.с.8-11) вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаному вище будинку як члени сім`ї власника. Отже, відповідачі не є власниками квартири, зареєстровані у будинку, як члени сім`ї власника, але не проживають з 2014 року без поважних причин, що підтверджується актом, складеним депутатом Попаснянської міської ради Береславським А.Г. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 17.11.2020 року (а.с.12). Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє осіб права користування займаним приміщенням. Вселившись до спірної квартири, відповідачі набули право користування цим житлом, як члени сім`ї власника. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі не проживають у зазначеному будинку понад один рік. Відповідачами не надано суду доказів на підтвердження поважності причин не проживання у приміщенні. Оскільки між позивачем та відповідачами відсутні інші домовленості щодо користування житлом (суду не надано доказів на підтвердження їх наявності), враховуючи, що у судовому засіданні підтверджено факт відсутності відповідачів у будинку понад один рік, не надано доказів щодо поважних причин такої відсутності, суд доходить висновку про наявність передбачених підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного та ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved