Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] 24.12.2002 року останньої було складено заповіт, за яким остання заповідала все своє майно [PERSON] 14.11.2008 року [PERSON] було складено новий заповіт, відповідно до якого вона заповідала все належне їй майно своїм донькам [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2013 року, яке набрало законної сили, заповіт від 14.11.2008 року було визнано недійсним. Таким чином, спадкування майна після смерті [PERSON] відбулось на підставі заповіту від 24.12.2002 року. [PERSON] на підставі вказаного заповіту 04.03.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину від 22.05.2015 року отримала в спадщину ј частину вказаної квартири. Таким чином, інша ј частина квартири повинна була бути успадкована іншим спадкоємцем померлої - її донькою [PERSON] Остання у встановлені законом строки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак права власності на спадкове майно не оформила, свідоцтво не отримала, що свідчить про те, що спадкове майно їй не потрібно. В подальшому [PERSON] 22.05.2015 року подарувала належну їй ј частину квартири своїй донці [PERSON] , а остання, в зв`язку із переїздом до іншої країни, подарувала позивачу [PERSON] 19.04.2019 року належні їй ѕ частини квартири. Таким чином, на теперішній час позивачу належить ѕ частини квартири, а інша ј частина зареєстрована за померлою [PERSON] , оскільки відповідачка, як спадкоємець, спадщину не зареєструвала, проте фактично набула у власність майно в силу положень ЦК України. Посилаючись на вказані обставини, не бажання відповідачки оформлювати право власності на спадкове майно, сплачувати комунальні послуги та нести будь-які витрати щодо утримання майна, неможливість виділення її частки в натурі та те, що вказана частка є незначною, позивач просив припинити право власності [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS] , визнати за ним право власності на вказану частку, стягнувши з нього на користь відповідачки відповідну компенсацію в сумі 108937 грн. Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В наданій письмовій заяві судове засідання, призначене на 17.09.2019 року, просив проводити без його участі. Відповідачка за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, відзиву на позов не надала та будь-яких клопотань по справі не заявляла. За вказаних вище обставин, суд у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу. Перевіривши викладені в позовні заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1994 року на праві власності належала квартира [ADDRESS] ( на теперішній час м.Дніпро ). [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла зазначена вище квартира. 24.12.2002 року останньої було складено заповіт, за яким остання заповідала все своє майно онуці [PERSON] 14.11.2008 року [PERSON] було складено новий заповіт, відповідно до якого вона заповідала все належне їй майно своїм донькам [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2013 року, яке набрало законної сили, заповіт від 14.11.2008 року було визнано недійсним. Таким чином, спадкування майна після смерті [PERSON] . відбулось на підставі заповіту від 24.12.2002 року. На підставі заповіту від 24.12.2002 року [PERSON] 04.03.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України та на підставі свідоцтва про спадщину від 22.05.2015 року, отримала в спадщину ј частину вказаної квартири. Інша ј частина квартири повинна була бути успадкована іншим спадкоємцем померлої - її донькою та відповідачкою у справі [PERSON] , яка у встановлені законом строки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак, остання права власності на спадкове майно до теперішнього часу не оформила, свідоцтво не отримала та право власності не зареєструвала. За договором дарування від 22.05.2015 року [PERSON] 22.05.2015 року подарувала належну їй ј частину квартири своїй донці [PERSON] . В свою чергу [PERSON] за договором дарування від 19.04.2019 року подарувала належні їй ѕ частини квартири позивачу [PERSON] , який на теперішній час є власником вказаних ѕ частин квартири згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.16 ЦК України, пунктом 1 якої передбачено такий спосіб, як визнання права. Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Враховуючи зазначені вище обставини та наведені положення ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] набула права на спадкове майно у вигляді ј частини квартири [ADDRESS] , оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та не дивлячись на зміст заповіту, мала право на спадкування вказаної частини в силу ст.1241 ЦК України, як непрацездатна донька спадкодавця. Частиною 1 ст.356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Стаття 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно наданого позивачем звіту про оцінку майна, ринкова вартість квартири [ADDRESS] визначена в сумі 435745 грн. таким чином, вартість ј частини квартири становить 108936 грн. 25 коп. Відповідачка право власності на належну їй частку спадкового майна на протязі тривалого часу не зареєструвала, в спірній квартирі не проживає, витрати на її утримання та оплату житлово-комунальних послуг не несе, майном не цікавиться, її частка у праві спільної часткової власності є незначною. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачка має у власності інше житло. Також суд враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст.365 ЦК України позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області було внесено кошти в сумі 108937, що відповідає вартості належної відповідачці частини спірної квартири. За вказаних вище обставин та наведених положень законодавства, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст.365 ЦК України підстав для припинення права на частку у спільному майні та про обґрунтованість і необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 1857 грн. 77 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved