Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди громадянину України [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] , що проживає разом з матір`ю [PERSON] , шляхом встановлення днів для спілкування між батьком [PERSON] і донькою [PERSON] : кожного понеділка, середи та п`ятниці в проміжок часу між 16:00 та 21:00 протягом 3-х годин за місцем проживання батька; кожного вівторка та четверга в проміжок часу між 16:00 та 20:00 протягом 3-х годин за місцем проживання матері; кожної неділі в проміжок часу між 09:00 та 21:00 протягом 8-ми годин за місцем проживання батька; у святкові дні в проміжок часу між 09:00 та 21:00 протягом 8-ми годин з правом відвідування місця проживання батька, прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних закладів. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 10.12.2018 року відкрито провадження у справі. 14.05.2019 року ухвалою суду було зупинено провадження у справі на підставі клопотання відповідача [PERSON] , відповідно до якого остання просила суд зупинити провадження у справі 554/9878/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною до набрання законної сили судовими рішеннями в інших справах: №554/7766/18 за позовом [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, зміну прізвища дитини та стягнення моральної шкоди, а також цивільної справи №554/4132/19 за позовом [PERSON] , до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. 15.05.2019 року до суду надійшла апеляційна скарга від [PERSON] на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14.05.2019 року по справі №554/9878/18 про зупинення провадження у справі. 19.06.2019 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] , було задоволено, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14.05.2019 року про зупинення провадження у справі - скасовано, а справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Октябрської районної у м.Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, однак погоджувались назначати зустрічі дитини з батьком протягом декількох годин з 16:00 щосуботи. Від представника третьої особи надійшли до суду пояснення, в яких він просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування та прийняти рішення, яке буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви по суті справи, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб 27.01.2017 року, від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Приблизно через місяць після народження дитини, в той час коли позивач знаходився на роботі, відповідач без попередньої згоди, не враховуючи думку позивача та інтереси дитини забрала її із помешкання, де позивач та відповідач проживали ще до народження доньки, і перевезла її до своїх батьків, оскільки власного помешкання у неї немає. З того часу відповідачем та членами її родини вчиняються дії, які перешкоджають спілкуванню з дитиною, старшим братом (дитиною від першого шлюбу), бабусею, дядьком, та іншими родичами позивача. Створивши перешкоди у спілкуванні з дитиною відповідач фактично позбавляє позивача можливості проявляти батьківську турботу та любов по відношенню до дитини, перешкоджає створенню належних умов проживання та виховання дитини. У зв`язку з цим позивач звернувся до Шевченківської районної у м. Полтаві ради із заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Так, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті полтаві ради про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми № 171 від 14.08.2018 року позивачу, як батьку дитини, визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою донькою [PERSON] . Незважаючи на дане рішення відповідач й надалі не дає можливості бачити доньку, у зв`язку з чим позивач, як батько, не має змоги приймати участі у вихованні доньки, а малолітня донька не має можливості спілкуватися з рідним батьком. З моменту отримання витягу з рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визначення участі у вихованні та спілкуванні з дітьми № 171 від 14.08.2018 року, позивач не одноразово намагався зустрітися зі своєю донькою, про що завчасно повідомляв відповідача засобами зв`язку. Факти порушення відповідачем порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою неодноразово зафіксовані працівниками правоохоронних органів, шляхом виклику патрульної поліції по лінії 102, складанням акта про не допуск до дитини в присутності працівника ювенальної поліції, складання представником позивача актів огляду місця події. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним Кодексом України. Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, згідно зі ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Вимогами ст.18 СК України передбачені способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Згідно до ст.263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст.159 СК України. За положеннями ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, баби та діда має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з бабою та дідом, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та б стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Позбавлення позивачів права щодо їх участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини може позбавити останню родинних зв`язків з рідними, любові та турботи з боку останніх, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, тому суд вважає за доцільне погодитись способом спілкування позивачів з дитиною, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial