Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 07.10.2012 року було укладено договір позики грошей в сумі 15000 доларів США з кінцевим терміном повернення грошей 07.10.2013 року На підтвердження своїх доводів, щодо позовних вимог позивач стверджує, що відповідач до теперішнього часу борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 1467540,00 грн. з врахуванням суми боргу - 15 тисяч доларів США , що згідно курсу НБУ станом на 28.05.2015 рік становить 315600,00 грн. та пені у розмірі 1151940,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в ній. Просив стягнути суму боргу за борговою розпискою та понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3654 грн. В судове засідання відповідач не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи шляхом розміщенням оголошення про виклик до суду в регіональній газеті. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 07.10.2012 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей в сумі 15 тисяч доларів США з кінцевим терміном повернення грошей 07.10.2013 року . Згідно даного договору, [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 15 тисяч доларів США , що підтверджується його особистим підписом. /а.с. 8/. Згідно п.1 даного договору- «у разі прострочення терміну повернення позики позичальник зобов»язується сплатити неустойку у розмірі 1 відсотка від суми , що невчасно сплачена позичальником за кожен день користування сумою». Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, \~відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає пеню як один із різновидів неустойки грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Якщо мова іде про неустойку (пеню) встановленій у грошовій сумі, то її розмір встановлюється договором або законом. При цьому, згідно ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки встановлений законом може бути збільшений у договорі. Отже, беручи до уваги викладене, дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивальник (відповідач) погодився на розмір встановленої договором пені у виді 1 відсотка від суми , що невчасно сплачена ним за кожен день користування сумою та не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по сплаті судового збору . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами На підставі наведеного та

Outcome: approved