Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. [PERSON] є рідним внуком [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем майна є позивач та його мати [PERSON] . За життя [PERSON] мала у власності будинок [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2009р. [PERSON] успадкував 3/4 частини майна, а [PERSON] - 1/4 частину майна. З часу її смерті [PERSON] постійно доглядав, утримував та користувався будинком. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.08.2009р. за позивачем визнано право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину спадкового будинку. Водночас, [PERSON] не здійснювала володіння та не користувалася будинком, не заперечувала щодо користування будинком позивачем. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадкоємцями в рівних долях є позивач та його сестра [PERSON] . Таким чином, позивач набув право власності ще на 3/4 частину у праві власності на будинок, загальний розмір його частки становить 7/8 ідеальних частин будинку. [INFO] [PERSON] померла, будь-хто із спадкоємців спадщину не оформив. Фактично з 2004 року позивач одноособово користується та повністю утримує дане домоволодіння. Оскільки позивач відкрито користується цілим будинком протягом тривалого часу і до нього немає претензій інших осіб, просить суд визнати за ним право власності на 1/8 частину за набувальною давністю. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачами подано до суду відзиви на позовну заяву, в якому зазначили, що не заперечують щодо задоволення позову [PERSON] , так як не мають ніяких майнових претензій на частину будинку, вказаного в позові. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2009 року, спадкоємцем 3/4 часток зазначеного в заповіті майна після [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] . Спадкоємцем за законом на 1/4 частку спадкового майна є [PERSON] . Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.08.2009 р. за [PERSON] визнано право власності на 3/4 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.11.2014р. спадкоємцями по 1/2 частки після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , яка мала право прийняти дане майно у власність, однак не виявила бажання скористатися таким правом. Таким чином, з 2004 року [PERSON] єдиний, хто відкрито володіє, користується та утримує будинок [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 107 від 18.05.2020р., виданої виконавчим комітетом Старосілецької сільської ради Коростишівського району, [PERSON] з 2009р. безперервно користується, доглядає та утримує будинок [ADDRESS] . Інші особи будинок не утримують та не користуються. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України(далі - ЗК), зокрема статтею 119. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що [PERSON] відкрито та добросовісно володіє з 2004 року 1/8 ідеальною частиною будинку [ADDRESS] , тому має підстави для визнання за цим майном права власносі за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved