Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу належить житлова квартира [ADDRESS] . На даний час в зазначеному житловому приміщенні зареєстрований, але не проживає знайомий колишнього власника квартири [PERSON] Де саме він перебуває або проживає позивачу не відомо. Оскільки відповідач не бажає знятися з реєстрації у добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, з викладених у позовній заяві підстав, у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] належить житлова квартира [ADDRESS] (а.с.7). Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого [PERSON] належить житлова квартира [ADDRESS] (а.с.8). З довідки Виконавчого комітету Покровської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за [ADDRESS] [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.9). Однак, відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає, місцезнаходження відповідача позивачу невідомо. Наведене підтверджується показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона є сусідкою позивачки та проживає за адресою [ADDRESS] . Вказує, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є сусідкою позивачки. Стверджує, що відповідача [PERSON] вона не знає та ніколи його не бачила. Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, з огляду на те, що відповідач не є членом сім`ї власника квартири, позивач своєї згоди на проживання останнього у квартирі не надавав, а тому позовні вимоги [PERSON] про позбавлення права\~користування житловим\~приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно з п.6 ч.1ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved