Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 414,80 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 344,15 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.07.2013 р. відповідач [PERSON] отримав від КС «Херсонський кредит» за кредитним договором № 5036, кредит в національній валюті в сумі 24 000 грн., на термін до 11.07.2014 року. За умовами кредитного договору п. 1.1 передбачена сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку кредиту. Відповідно до умов договору п. 2.2. кредит надається на 12 (дванадцять) місяців,тобто [PERSON] мав повернути кошти 11 липня 2014 року та сплатити проценти за його користування. За п. 9.2. у випадку прострочення Позичальником виконання кредитного забов'яання за цим договором, на нього покладається обов'язок сплати процентів за користування кредитом в подвійному розмірі від розміру процентної ставки зазначеній у п. 1.1. за весь період прострочення, тобто 96%річних, що складає 0.2630% за кожен день користування кредитом. Додатково до договору кредитування було укладено договір поруки, де поручителем за зобов'язаннями [PERSON] виступили [PERSON] та [PERSON]. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідачі не виконують, ними не здійснено належного погашення заборгованості по кредиту, тому позивач змушений звертатися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі до суду не з'явилися, належно сповіщені про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він заперечує проти задоволення позову в частині стягнення з нього, як з поручителя заборгованості по даному кредитному договору, оскільки в договорі поруки від 11 липня 2013 року не зазначено строку дії поруки та пропущено строк звернення до суду. Суд рахує можливим справу розглянути у відсутності сторін, на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач дійсно 11.07.2013 р. надав відповідачу кредит в сумі 24 00 грн. строком до 11.07.2014 р. з відсотковою ставкою 48 відсотки річних, про що свідчить кредитний договір № 5036 (а.с.5). Відповідно до п.4.2 вищевказаного договору та графіку повернення кредиту та сплати відсотків, відповідач повинен був щомісячно вносити кошти, протягом кожного календарного місяця та сплату відсотків за користування кредитом, однак свої зобов'язання не виконує. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань 11.07.2013 р. був укладений договір поруки №5036 відповідно до якого поручитель [PERSON] зобов'язувався перед позивачем про виконання зобов'язань [PERSON] та договір поруки № 5036-1 від 11.07.2013 р. відповідно до якого поручитель [PERSON] зобов'язувалась перед позивачем про виконання зобов'язань [PERSON] (а.с.7,8). Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5036 від 11.07.2013 року, заборгованість по кредиту станом на 24.04.2014 р. становить 24 000 грн., заборгованість по відсоткам - 10414, 80 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6). У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Суд знаходить, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. 1054 ЦК України, а укладений між ними договір відповідає вимогам ст.1055 ЦК України. У відповідності до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом не приймається до уваги посилання [PERSON] на пропуск позивачем строку позовної давності, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання основного зобов'язання згідно договору споживчого кредиту від 11 липня 2013 року № 5036 настав 11 липня 2014 року. Однак, відповідно до графіку погашення кредиту [PERSON] - позичальник повинен був внести перший платіж у розмірі 2562 грн. 69 коп. - 12 серпня 2013 року. Зазначений платіж [PERSON] в строк встановлений договором не внесено. Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору споживчого кредиту встановлено, що кредитодавець (банк) має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць. В свою чергу пунктом 2.3 договору поруки від 11 липня 2013 року № 5036-1 встановлено, що у випадку непогашення позичальником заборгованості протягом 2-х місяців з моменту настання терміну сплати відсотків або основного боргу, передбаченого договором (договір споживчого кредиту від 11 липня 2013 року № 5036), до кредитора (Банка) переходить повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі з поручителя ([PERSON].). Перший факт не сплати основного зобов'язання та процентів виник 12 серпня 2013 року, із позовною заявою до суду Банк звернувся 03 лютого 2014 року, тобто в строки встановленні статтею 550 ЦК України, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог Банка у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Будь-яких інших обставин, які можуть бути підставою для не стягнення з [PERSON], як поручителя за договором поруки від 11 липня 2013 року № 5036-1 заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язання, відповідачем не наведено. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом п.2.1 договору поруки № 5036 та договору поруки № 5036-1 передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, оскільки відповідачі взяті на себе за кредитним договором зобов'язання не виконали. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved