Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 04 березня 1998 року на Павлоградській філії Придніпровської товарної біржі, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», між ним та відповідачем по справі було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Новочорноглазово Юрївського району Дніпропетровської області, про що зроблено запис за реєстраційним № 3/3-НД-Ф. При цьому, відповідач [PERSON] являвся законним власником житлового будинку № 12 по вул. Садова в с. Новочорноглазово та такий належав йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Павлоградської районної ради і зареєстрованому у Павлоградському МБТІ 04.03.1996 року за № 1-91, а відтак мав право відчужувати жилий будинок. Окрім того, всі умови укладеного між сторонами договору були виконані, а зокрема позивач сплатив відповідачеві гроші за придбаний будинок, до теперішнього часу проживає у будинку, натомість відповідач звільнив будинок від своїх речей, передав позивачеві ключі від будинку. В звязку з тим, що вказаний договір був укладений на товарній біржі, нотаріальне посвідчення такого сторони не здійснювали. 04.03.1998 року вказаний договір зареєстрований в Павлоградському МБТІ Дніпропетровської області та позивачу видане відповідне реєстраційне посвідчення за № 1-91, згідно якого житловий будинок в с. Новочорноглазове по праву приватної власності належить останньому. Позивач зазначав, що на момент підписання договору купівлі продажу житлового будинку та його реєстрації в Павлоградському КП МБТІ, в документах на будинок не було зазначено номеру останнього та вулиці на якій він розташований, при цьому вказані дані були присвоєні будинку на підставі рішення Олексіївської сільської ради Юрївського району № 17-7/22 від 10.12.1996 року, на території якої розташоване с. Новочорноглазово, згідно якого вулиці на якій розташований спірний будинок присвоєно найменування «Садова», будинку номер «12». В березні 2015 року , звернувшись до державного нотаріуса Юрївської держнотконтори з приводу відчуження вказаного житлового будинку, позивач був повідомлений про те, що здійснити дане неможливо, в звязку з тим, що договір купівлі продажу житлового будинку , відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору, повинен був бути нотаріально посвідченим. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. За таких обставин позивач позбавлений права розпорядитися належним йому будинком. За викладених вище обставин, вказуючи на те, що угода купівлі продажу житлового будинку виконана в повному обсязі, а відтак є дійсною, посилаючись на ст. ст. 16, 220 ЦК України, позивач просив визнати договір купівлі продажу житлового будинку , укладеного між ним та відповідачем по справі на Павлоградському філіалі Придніпровської товарної біржі 04.03.1998 року, за реєстраційним № 3/3-НД-Ф - дійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок № 12, розташований по вул. Садова в с. Новочорноглазово Юрївського району Дніпропетровської області. В судове засідання позивач по справі [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги повністю підтримав, судові витрати по справі просив залишити за ним, вказавши, що відповідач , на даний час є людиною похилого віку, хворіє, а відтак не бажає посвідчувати договір нотаріально, витрачаючи на це свої кошти та час, а тому вирішення даного питання не в судовому порядку неможливе (ас. 158). Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги повністю визнав (ас. 148-149). Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог Придніпровська товарна біржа м. Дніпропетровськ, що були залучені до участі у справі на підставі ухвали суду від 16.06.2015 року (ас. 132-133), в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, проти позовних вимог не заперечували (ас. 147). З огляду на викладене, суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не зявившихся сторін по справі, на підставі наявних у справі письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: - так, судом встановлено, що 04.03.1998 року між позивачем та відповідачем по справі на Павлоградській філії Придніпровської товарної біржі за № 3/3-НД-Ф, був зареєстрований договір купівлі продажу нерухомого майна, згідно якого позивач [PERSON] купив у відповідача [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, жилою площею 48, 6 кв. м, загальною площею 66, 6 кв. м, що розташований в с. Новочорноглазово Юрївського району Дніпропетровської області та складається з : вбиральня під літерою «Б», колодязь під літерою «К», огорожа № 1-7, сараїв під літерами «В», «Д», гаражу під літерою «Г», літньої кухні під літерою «Е», при цьому, вказаний будинок належав продавцю [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, посвідченого виконавчим комітетом Павлоградської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області за № 17 від 16.01.1991 року та зареєстрованого в Павлоградському МБТІ 04.03.1996 року за № 1-91 (ас. 7). Вказаний житловий будинок проданий за 7\~000 грв., які продавцем отримані від покупця до підписання вказаного договору. Відповідно до п. 9 вищевказаного договору купівлі продажу, згідно до ст. 227 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, останній підлягав реєстрації в БТІ м. Павлоград Дніпропетровської області. На виконання вказаних вимог, 04.03.1998 року за № 1-91, вказаний договір купівлі продажу нерухомого майна був зареєстрований в Павлоградському КП МБТІ, про що свідчить копія реєстраційного посвідчення, додана до матеріалів справи (ас. 8). З копії технічного паспорту на спірний жилий будинок , що доданий до матеріалів справи, вбачається, що власником жилого будинку в с. Новочорноглазово Юр»ївського району зазначений [PERSON], при цьому, відомості щодо наявності самочинних споруд на території вказаного будинку відсутні (ас. 9-11). Згідно копії витягу з рішення сесії Олексіївської сільської ради Юрївського району № 17-7/22 від 10.12.1996 року, вбачається, що спірному будинку присвоєно № 12, а вулиці, на якій він розташований найменування «Садова» (ас. 13). Відтак, доводи позивача викладені в позові про те, що в документах, наявних у відповідача на вказаний будинок, не було зазначено номеру та вулиці будинку, суд знаходить достовірними. Згідно довідки Олексіївської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області № 84 від 23.03.2015 року, [PERSON] дійсно є власником будинку № 12, розташованого по вул. Садова с. Новочорноглазівське Юрївського району (ас. 14). Згідно довідки Олексіївської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області № 97 від 12.05.2015 року, відповідач [PERSON] з 1998 року в будинку № 12, розташованого по вул. Садова с. Новочорноглазівське Юрївського району не проживає, хоча з 1980 року є в такому зареєстрованим (ас. 33). Згідно довідки Олексіївської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області № 147 від 02.06.2015 року, в належному [PERSON] будинку № 12, розташованому по вул. Садова с. Новочорноглазівське Юрївського району, зареєстровані та проживають його зять [PERSON], онука [PERSON], онука [PERSON], донька [PERSON] (ас. 49). Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.06.2015 року, відомості щодо зареєстрованого права власності на вищезазначений будинок відсутні (ас. 125-126). На даний час, позивач позбавлений можливості як оформити на себе право власності на вказаний будинок, так і реалізувати права власника, а зокрема розпоряджатися належним майном, внаслідок того, що правовстановлюючий документ, а зокрема договір купівлі продажу нерухомого майна від 04.03.1998 року не відповідає вимогам закону, оскільки не був нотаріально посвідчений. Згідно норми ст. 328 ЦК України підставами набуття права власності є набуття права власності із правочинів. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі - продажу житлового будинку, передбачені ст. 227 ЦК України, в редакції 1963 року, норми якої діяли на момент укладення угоди. Згідно ст. 45 ЦК України, в редакції 1963 року, недодержання форми угоди, яку вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Приписами ч. 2 ст. 47 ЦК України, в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі, наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Аналогічні приписи містить ч. 2 ст. 220 ЦК України, в редакції 2003 року. Згідно до ст. 153 ЦК України, в редакції 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачалося, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Сторонами виконані всі вимоги, передбачені ст. 224 ЦК України, в редакції 1963 року, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На даний час, позивач позбавлений можливості посвідчити дану угоду нотаріально, вказуючи, що відповідач в силу свого похилого віку, стану здоровя не має наміру цього робити, що унеможливлює узаконення права власності позивача на придбаний житловий будинок та порушує його права як власника нерухомого майна. Суд зауважує, що на даний час правочини щодо купівлі продажу нерухомого майна підлягають державній реєстрації. Незважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені з набранням чинності ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди, норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Зважаючи на те, що угода купівлі продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобовязання за договором виконали, нерухоме майно, на час укладення угоди, було належним чином зареєстроване, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною та визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку. Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим судові витрати по справі залишити за останнім. На підставі викладеного,

Outcome: approved