Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача по справі на свою користь заборгованість в сумі 7500,00 доларів США, 3% річних та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1993,21 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 28.09.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], було укладено договір позики. На виконання якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти в розмірі 7500,00 доларів США, що підтверджується договором позики підписаним власноруч відповідачем в момент отримання вказаної суми грошових коштів. У зазначеній розписці відповідач зобовязався повернути борг в розмірі 5000,00 дол. США до 28.10.2016 року та 2500,00 дол. США до 28.09.2017 року, проте, до теперішнього часу борг ним не повернутий. Представником позивача подано до суду письмове клопотання щодо розгляду справи без його участі, за змістом якої він позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення по справі не заперечує, а також долучає оригінал договору позики. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою представника позивача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 28.09.2016 року відповідач [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], отримав у борг від позивача [PERSON], [INFO], грошові кошти у розмірі 7500,00 доларів США, на підтвердження чого було складено договір позики грошових коштів, що підписаний відповідачем власноруч. Відповідно до боргової розписки, яка міститься в матеріалах справи відповідач зобовязався повернути борг 5000,00 дол. США до 28.10.2016 року та 2500,00 дол. США до 28.09.2017 року. Відповідач (позичальник) свої зобов'язання щодо повернення суми грошових коштів у розмірі 7500 доларів США на час подачі позовної заяви не виконав, допустив порушення своїх боргових зобов'язань. Докази, надані позивачем не оспорив, не подав доказів на їх спростування повне або часткове. Згідно ст. 1048 ЦК України: Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 526 ЦПК України: \~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Стаття 1050 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~ Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем складено розрахунок в розмірі 3% річних від простроченої суми починаючи з 29.09.2017 року. Так відповідач прострочивши виконання зобовязання на 208 днів, що складає 128 дол. США. Перевіривши правильність складеного розрахунку суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Досліджуючи оригінал, розписки наданої представником позивача адвокатом [PERSON] судом встановлено, що станом на 29.08.2018 року відповідач [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики частково, повернувши борг в розмірі 1800 Доларів США. За таких обставин відповідач на день ухвалення рішення не виконав своє грошове зобовязання в розмірі 5700 дол. США, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Як передбачено ч. 2 ст. 533 ЦПК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно роз'яснень,які містяться у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно відомостей офіційного сайту НБУ, курс, встановлений Національним банком України на день ухвалення рішення, складає 2797.5656 грн. за 100 долар США. (https://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchFormDate&aом;time_step=daily&aай;date=06.12.2018&aно;outer=table&aль;execute=Виконати). Приймаючи до уваги вищенаведене, сума боргу за договором позики від 28.09.2016 року в розмірі 5700 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача, за офіційним курсом долара США до гривні станом на 06.12.2018 року, встановленим Національним банком України, еквівалентна 159421,23 грн. а також 128 дол. США за 208 днів прострочення, що еквівалентні 3580,00 грн. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного суд вбачає всі підстави для часткового задоволення позовної заяви [PERSON]

Outcome: approved