Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що багатоповерховий комплекс «Олімпік-2» складається з будинків [ADDRESS], Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, закінчений будівництвом 22.12.2009 року та 23.12.2009 року введений в експлуатацію. 10.09.2010 року будинок №9-а був переданий з балансу ОСББ «Олімпік-2» на баланс Асоціації об'єднань співвласників багатоповерхових будинків «Олімпік-2». Загальним зборами членів ОСББ «Олімпік-2» прийнято рішення про делегування повноважень по управлінню неподільним та загальним майном житлового комплексу будинку [ADDRESS] Асоціації об'єднань співвласників багатоповерхових будинків «Олімпік-2». Відповідно до статуту предметом діяльності Асоціації є управління неподільним та загальним майном житлового комплексу «Олімпік-2» за дорученням співвласників будинків №№9-а,9-б,9-в, забезпечення його належної експлуатації та представництво спільних інтересів об'єднань ОСББ. Відповідачка [PERSON] згідно договору №05/06/ФС про фінансування житлового будівництва від 12.01.2006 року, є власником квартири [ADDRESS], а тому є також співвласником загального та неподільного майна будинку і в силу закону, зобов'язана не порушувати права та інтереси інших співвласників будинку, утримувати спільне майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Разом з тим, з 01.06.2010 року відповідачка несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює оплату на утримання та ремонт приміщень та іншого майна, що перебуває у спільній власності співвласників житлового комплексу «Олімпік-2», не здійснює оплату за електроенергію котелень та послуги охорони. Заборгованість відповідачки з компенсації видатків на утримання і ремонт приміщень та іншого майна складає 3551 грн. 89 коп., за надання послуг з електроенергії - 127 грн. 82 коп. В зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просив суд задовольнити останній. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів обґрунтованості проведення розрахунків тарифів на послуги, починаючи з червня 2010 року не мала права власності на квартиру, в останній не проживала та послугами не користувалась. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що багатоповерховий комплекс «Олімпік-2» складається з будинків [ADDRESS], Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, закінчений будівництвом 22.12.2009 року та 23.12.2009 року введений в експлуатацію. 10.09.2010 року будинок №9-а був переданий з балансу ОСББ «Олімпік-2» на баланс Асоціації об'єднань співвласників багатоповерхових будинків «Олімпік-2». Загальним зборами членів ОСББ «Олімпік-2» прийнято рішення про делегування повноважень по управлінню неподільним та загальним майном житлового комплексу будинку [ADDRESS] Асоціації об'єднань співвласників багатоповерхових будинків «Олімпік-2». Відповідно до статуту предметом діяльності Асоціації є управління неподільним та загальним майном житлового комплексу «Олімпік-2» за дорученням співвласників будинків №№9-а,9-б,9-в, забезпечення його належної експлуатації та представництво спільних інтересів об'єднань ОСББ. Відповідно до ст.151 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 вказаного закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та (або) членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуги, визначених договором, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.ч.1,4 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст.4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Відповідно до ст.12 закону управління неподільним та загальним майном житлового комплексу здійснює управитель шляхом: належної експлуатації житлового комплексу та забезпечення відповідних умов користування власним, неподільним та загальним майном власників; накопичення необхідних коштів на проведення поточних та капітальних ремонтів відповідно до законодавства. У разі якщо балансоутримувачем є об'єднання, рішення про форму управління приймається на загальних зборах кваліфікованою більшістю голосів. Права та обов'язки членів Об'єднання та самого Об'єднання визначені в ст.ст.14-18 закону. Відповідно до ст.19 закону спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. В своєму позові позивач, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] згідно договору №05/06/ФС про фінансування житлового будівництва від 12.01.2006 року, є власником квартири [ADDRESS], а тому є також співвласником загального та неподільного майна будинку і в силу закону, зобов'язана не порушувати права та інтереси інших співвласників будинку, утримувати спільне майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. В зв'язку з цим, просив стягнути з останньої заборгованість з компенсації видатків на утримання і ремонт приміщень та іншого майна в сумі 3551 грн. 89 коп. за період з червня 2010 року по листопад 2012 року та заборгованість за надання послуг з електроенергії в сумі 127 грн. 82 коп. за період з січня по квітень 2011 року. Разом з тим, як встановлено судом, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] визнано за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2010 року та державну реєстрацію права власності на цю квартиру за відповідачкою здійснено 28.12.2010 року. В зв'язку з цим та з урахуванням зазначених вище положень закону, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за період до 27.12.2010 року включно, оскільки в цей період остання не була власником квартири та набула обов'язки, визначені у ст.151 ЖК України, ст.ст.360,382 ЦК України та ст.19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» з моменту державної реєстрації права власності, тобто з 28.12.2010 року. Також під час розгляду справи встановлено, що заборгованість в сумі 1051 грн. 18 коп. за жовтень-листопад 2012 року відповідачкою було сплачено, що підтверджується відповідною квитанцією та рахунками-фактурою наданими представником [PERSON] та не заперечувалось представником позивача в суді. При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи сторони відповідача щодо необґрунтованості проведених розрахунків та не укладення з відповідачкою відповідного договору, оскільки обов'язок останньої, як співвласника майна, утримувати останнє прямо передбачено законом, стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано розрахунок тарифів, який був затверджений у передбаченому законом порядку загальними зборами об'єднання та селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Будь-яких доказів та обґрунтувань щодо невідповідності розміру тарифів та порядку їх затвердження вимогам закону, відповідачкою в своїх запереченнях не наведено. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість з компенсації видатків на утримання і ремонт приміщень та іншого майна за період з 28 по 31 грудня 2010 року в сумі 70 грн. 62 коп. (547,29 грн. / 31 день х 4 дня), за січень 2011 року в сумі 2 грн. 19 коп., а всього 72 грн. 81 коп., а також заборгованість за надання послуг з електроенергії за період з січня по квітень 2011 року в сумі 127 грн. 82 коп. Всього таким чином, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 200 грн. 63 коп. В інші частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial