Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, який розташований по вул. Лісова, 5 в м. Тараща Київської області, усунути перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку № 5489 від 17.12.2004 року, він є власником будинку по вул. Лісова, 5 в м. Тараща Київської області. В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі. Їх реєстрація була проведена, оскільки позивач деякий час спільно проживав із [PERSON] На протязі тривалого часу відповідачка, після припинення фактичних шлюбних відносин, виїхала з будинку. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не знімаються з місця реєстрації із спірного будинку, участі у витратах на його утримання не беруть, на адресу по місцю реєстрації надходять листи з банків про наявність значної заборгованості у відповідачів по кредитних договорах, а їх реєстрація за вказаною адресою створює позивачу перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, тому він звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просить їх задовольнити, вказавши, що у фактичних шлюбних відносинах перебував із відповідачкою [PERSON] з 2004 по травень 2015 року. Її син, [PERSON] був зареєстрований у його житловому будинку, проте із 2006 року житловою площею не користується та в будинку відсутні будь-які речі, які б належали йому. Він має намір оформити субсидію, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що вона дійсно перебувала у фактичних шлюбних відносинах із позивачем у справі з 2004 року по серпень 2015 року. Оскільки вона продала свій житловий будинок, який розташований в с.Дибинці Богуславського району Київської області, вона із своїм сином переїхала проживати до житлового будинку відповідача, який розташований у м.Тараща вул.Лісова,5. 17.08.2015 року вона залишила житловий будинок відповідача, оскільки прийшовши з роботи, вона побачила відповідача із іншою жінкою. Її речі на даний час знаходяться в будинку відповідача. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка не проживає в житловому будинку позивача по вул..Лісова,5 в м.Тараща із квітня 2015 року. 19 травня 2015 року до відповідача приходив депутат Таращанської міської ради та в присутності свідків склав акт про те, що [PERSON] зареєстрований в житловому будинку по вул.Лісова,5 в м.Тараща, проте з 2006 року в ньому не проживає. У серпні 2015 року, точної дати вона не памятає, повторно приходив депутат міської ради і складав акт про те, що житловим будинком відповідача в м.Тараща по вул..Лісова,5 не користується [PERSON]. Свідок [PERSON] надав суду аналогічні покази. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її брат, позивач в справі, не проживає з відповідачкою з квітня 2015 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідачка [PERSON] дійсно проживала з позивачем у справі у його будинку в м.Тараща по вул.Лісова,5 до серпня 2015 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності відповідно до договору дарування житлового будинку від 17.12.2004 року, зареєстрованого державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 5489 (а.с.7) належить житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, що розташований по вул. Лісова, 5 в м. Тараща Київської області. Як вбачається з довідки № 4033 від 20.08.2015 року, виданої виконавчим комітетом Таращанської міської ради Київської області (а.с.10), в будинку, що розташований в м. Тараща по вул. Лісова, 5 зареєстровані позивач та відповідачі. За даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивача,зареєстрованого за № 169 від 19.05.2015 року (а.с.29), відповідач [PERSON] в житловому будинку, що розташований по вул. Лісова, 5 в м. Тараща Київської області зареєстрований, але не проживає з 2006 року. За даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивача, зареєстрованого № 395 від 18.09.2015 року (а.с.9), відповідачі [PERSON], [PERSON] в житловому будинку, що розташований по вул. Лісова, 5 в м. Тараща Київської області зареєстровані, але не проживають. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України, наймач або член його сімї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про, зокрема, позбавлення права власності на житлове приміщення або позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач як власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом є правомірні, оскільки він не проживає в спірному будинку з 2006 року, тому слід за доцільне визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком, усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку. Щодо відповідачки [PERSON], то в судовому засіданні позивачем не було доведено тієї обставини, що вона не проживає та не користується житловим будинком з квітня 2015 року, тобто більше 6-ти місяців. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial