Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № 73 від 14.02.2008, яка складає 10371,29 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 4375,01 грн; проценти за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 01.02.2015 в розмірі 308,29 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по червень 2019 року в розмірі 5030,53 грн; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 03.05.2012 по 11.07.2019 в розмірі 657,46 грн. Підставою свого позову позивач зазначає неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 73 від 14.02.2008. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 10.09.2019 провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак останні до судового засідання не з`явились, про наявність поважних причин для цього суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направили, відзиви на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не пред`явили. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 14.02.2008\~між ВАТ\~«Державний ощадний\~банк України»\~ та\~ [PERSON] (далі - Відповідач-1, Позичальник, Боржник) укладено кредитний договір №73 (далі кредитний договір). Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 05.06.2019 № 568, змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» Згідно п. 1.1. - 1.3. кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику на умовах цього Договору кредит в сумі 48000,00 грн, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 48000,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,2 % річних. Кредит надавався на 83 місяця з терміном остаточно погашення кредиту не пізніше 01.02.2015 для здійснення оплати за автомобіль марки КФ 1.5Х, модель JAC HFC 1020К, 2007 року випуску, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . За змістом п.п. 1.5, 1.7, 3.3.4. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 01.01.2012) Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 626,90 грн. та сплату нарахованих процентів не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з 01.01.2012 шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в сумі 627,08 грн. в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 01 лютого 2015 року. Відповідно до п.п. 3.3.1., 3.3.7. Кредитного договору Відповідач зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. Згідно п. 3.2.1 Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим Договором. За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України (п. 5.1. Кредитного Договору). Пункт 7.7 Кредитного договору передбачає збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 Цивільного кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору. Відповідно до п. 9.1 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому Договору. В якості забезпечення виконання Відповідачем-1 своїх зобов`язань за Кредитним договором між Позивачем, Відповідачем-1 та [PERSON] (далі Відповідачем-2, Поручителем 1) був укладений Договір поруки №73/1 від 14.02.2008 (далі Договір поруки). Відповідно до п. 1.1 Договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № 73 від 14.02.2008, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладеними в майбутньому. Згідно п. 2.1 Договору поруки у разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними до тих пір, поки всі зобов`язання по Кредитному договору не будуть виконані повністю. Згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.5 Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору № 73 від 14.02.2008 не пред`явить вимоги до поручителя. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до п. 6.3 Договору поруки даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №73 від 14.02.2008, станом на 11.07.2019 за [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором, яка складає 10371,29 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 4375,01 грн; проценти за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 01.02.2015 в розмірі 308,29 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по червень 2019 року в розмірі 5030,53 грн; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 03.05.2012 по 11.07.2019 в розмірі 657,46 грн. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов`язково повинна бути досягнута згода. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписуючи кредитний договір, позичальник [PERSON] погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписання даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст. 1054 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №73 від 14.02.2008 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з [PERSON] як з солідарного боржника, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване у ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умов чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15, порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Як вбачається з п.п. 4.2 п. 4 Договору поруки № 73/1 від 14.02.2008, укладеного з поручителем [PERSON] , порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору № 73 від 14.02.2008 не пред`явить вимоги до поручителя. За умовами кредитного договору №73 від 14.02.2008, датою остаточного повернення кредиту є 01 лютого 2015 року. Тобто, позивач мав право звернутися до поручителя протягом шести місяців, а саме до 01 серпня 2015 року. Однак, позивач у встановлений договором поруки шестимісячний строк, не звернувся до поручителя [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості за договором. При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до припинення забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором (п.4.1) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 у справі №6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до поручителя [PERSON] є безпідставними у зв`язку зі спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial