Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом та просив суд: звільнити з-під арешту, накладеного постановою Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси за вих. 399 від 03.02.2006 року та зняти заборону на реєстрацію, відчуження, накладену постановою Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси за вих. 3996 від 03.02.2006 року з автомобіля марки - «КАМАЗ», модель - 55111,номерний знак [NUMBER] , vin номер ХТС [NUMBER] , рік випуску 2005 рік, тип транспортного засобу - вантажний самоскид; звільнити з-під арешту, накладеного постановою Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси за вих. 399 від 03.02.2006 року та зняти заборону на реєстрацію, відчуження з автомобіля марки «ГАЗ» номерний знак [NUMBER] , модель - 33021212, vin номер X [NUMBER] , рік випуску 2005 рік, тип транспортного засобу - вантажний бортовий. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що у його власності перебуває 2 транспортні засоби, «КАМАЗ» номерний знак [NUMBER] та «ГАЗ» номерний знак [NUMBER] , на які накладено наступні обмеження арешт, заборона на реєстрацію, відчуження. Позивач стверджує, що він, даний час позивач не є боржником у жодній справі, не знаходжусь в списку боржників, не притягувався до відповідальності. Право власності за нормами чинного в Україні законодавства зобов`язує. В силу віку та матеріального стану, утримання вказаних транспортних засобів є зайвим навантаженням на родинні видатки, а реалізувати своє право на відчуження їх позивач не може, оскільки існує обмеження. З огляду на наведені обставини, перебування майна позивача під арештом з 2006 року за відсутності на те правових підстав, порушує передбачені міжнародним та національним законодавством права та інтереси [PERSON] , а тому позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу без його особистої участі, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, подав до суду заяву, у якій просив суд слухати справу без його особистої участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, подав до суду заяву, у якій просив суд слухати справу без його особистої участі. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Позивач є власником автомобіля «ГАЗ» д.н. [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та автомобіля «КАМАЗ» д.н. [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Судом встановлено, що на підставі постанови Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси, за вих. №399 від 03.02.2006 року накладено арешт на автомобіль «ГАЗ» д.н. [NUMBER] , автомобіль «КАМАЗ» д.н. [NUMBER] , та на підставі постанови Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси за вих. 3996 від 03.02.2006 року встановлено заборону на реєстрацію та відчуження автомобіль «ГАЗ» д.н. [NUMBER] , автомобіль «КАМАЗ» д.н. [NUMBER] . З відповіді Другого Малиновського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у місті\~Одесі Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)\~від 19.10.2020\~року,\~суду вдалось\~встановити,\~щозгідно перевірки бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні будь-які відомості щодо виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.02.2006 року, яку видав Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси. Станом на сьогодні згідно з Автоматизованою системою виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] . У відповідності до «Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» №699/30567 від 8 червня 2017 року, а саме п.2 розділу XI, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки. Таким чином виконавче провадження при примусовому виконанні, якого накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.02.2006 року, в даний час знищено, в зв`язку з чим неможливо з`ясувати підстави та обставини накладення арешту. З огляду\~на наведені\~обставини, перебування майна позивача під арештом та заборони на реєстрацію та відчуження з 2006 року за відсутності на те правових підстав, порушує передбачені міжнародним та національним законодавством права та інтереси [PERSON] . Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України, передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, згідно статті 317 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Суд вважає, що перебування належного позивачу майна під арештом за відсутності на виконанні у виконавчої служби будь-якого виконавчого документа, порушує право позивача на користування належним їй майном. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №750/3788/18 в постанові від 27 травня 2018 р. Згідно з ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України, при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено особливості процедури зняття арешту з майна, зокрема, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, окрім іншого, є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; та ін. Відповідно до частини п`ятої вказаної статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З наведених правових норм вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved