Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до Марганецького міського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.08.2014 року його прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів в ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» в м. Марганець. 01.11.2014 року він повідомив своєму роботодавцю про намір припинити трудові відносини за власним бажанням у зв'язку із переходом на інше місце роботи, на що директор підприємства його попросив не залишати роботу, поки на його місце не знайде нового працівника і подати заяву безпосередньо перед звільненням наприкінці першої декади листопада 2014 року. 05.11.2014 року вранці він пошкодив вдома коліно, не міг вільно пересуватися, попросив водія-змінщика вийти на роботу замість нього. Сам же залишився вдома та займався лікуванням травми. Зв'язатися з підприємством по телефону не зміг. 06.11.2014 року його самопочуття не покращилося, він вирішив звернутися до лікаря. З 06.11.2014 року по 10.11.2014 року він перебував на лікарняному, про що 07.11.2014 року повідомив пояснювальною запискою роботодавця. 11.11.2014 року він вийшов на роботу та був повідомлений про те, що він здійснив прогул та сьогодні ж буде звільнений. У відділі кадрів він пояснив, що був на лікарняному, надав цьому підтвердження, подав заяву про звільнення за власним бажанням. Його було ознайомлено з наказом №24-К від 11.11.2014 року про звільнення його по причині прогулу (що мав місце 5 та 6 листопада 2014 року) без зазначення у ньому посилання на підставу - статтю КЗпПУ, видали трудову книжку з внесенням запису про звільнення з причини прогулу та розрахували не використану частину відпустки. На його заперечення щодо підстав звільнення ніхто не реагував, директор підприємства змінювати причину звільнення відмовився. Вважає формулювання причини звільнення його з роботи не правильним, оскільки він мав право розірвати трудовий договір, укладений з відповідачем, про що і написав заяву. Неправильне формулювання причини звільнення у його трудовій книжці стало причиною перенесення ним хвилювання, спричинило шкоду його діловій репутації. Просить суд визнати формулювання причин звільнення його з роботи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» незаконним та змінити наказ №24-К від 11.11.2014 року в частині формулювання причини звільнення із «звільнений з роботи по причині прогулу п.4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням, ст.. 38 КЗпП України», з внесенням відповідного запису до трудової книжки, залишивши дату звільнення без змін.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» на його користь моральну шкоду в сумі 1000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: Судом встановлено, що 06.08.2014 року [PERSON] прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів в ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» в м. Марганець. Відповідно наказу №24-К про припинення трудового договору, 11 листопада 2014 року [PERSON] було звільнено з роботи по причині прогулу та надано розпорядження щодо виплати [PERSON] грошової компенсації за не використану частину відпустки. Як пояснив позивач, 05.11.2014 року вранці він пошкодив вдома коліно, не міг вільно пересуватися, попросив водія-змінщика вийти на роботу замість нього. Сам же залишився вдома та займався лікуванням травми. Зв'язатися по телефону з підприємством не зміг. За даним фактом ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» було складено Акт про відсутність працівника на роботі від 05 листопада 2014 року, де вказано, що позивач [PERSON] був відсутній на робочому 05.11.2014 року місці без поважної причини. Також ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» було складено Акт про відсутність працівника на роботі від 06 листопада 2014 року, де вказано, що позивач [PERSON] був відсутній на робочому місці 06.11.2014 року без поважної причини. 06.11.2014 року [PERSON] звернувся до лікаря. З 06.11.2014 року по 10.11.2014 року він перебував на лікарняному, про що КЗ «Марганецька ЦМЛ» ДОР» було видано листок непрацездатності. 07.11.2014 року [PERSON] повідомив пояснювальною запискою роботодавця - директора ТОВ «Транспортна компанія «Автоград», що він був відсутній на робочому місці 05 та 06 листопада 2014 року з причини поганого самопочуття, та що на даний час він перебуває на лікарняному. 11 листопада 2014 року при виході на роботу позивач надав листок непрацездатності, де вказано, що він звільнений від роботи з 06.11.2014 року по 10.11.2014 року. Тобто, позивач підтвердив той факт, що 06.11.2014 року він не вчинив прогулу без поважних причин, надавши підприємству листок непрацездатності. В судовому засіданні позивач посилався на те, що він не вчинив прогулу 05 листопада 2014 року, оскільки не вийшов на роботу через погане самопочуття, жодних доказів цього не надавши. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Оскільки позивачем у судовому засіданні не надано доказів в підтвердження своєї позиції, а саме поважності причин відсутності на робочому місці 05 листопада 2014 року, обставини викладені ним спростовуються показаннями свідків, відповідно до яких [PERSON] повідомив колег, що на роботу не вийде з 05 листопада 2014 року, оскільки вже працевлаштувався водієм у іншого перевізника - Дуплія, Свідки підтвердили у судовому засіданні, що бачили як [PERSON] керував автобусом як 05 листопада так і 06 листопада 2014 року, який належить ПП Дуплію, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. З огляду на вище викладене, суд не вбачає в діях відповідача порушень трудового законодавства, вважає, що він діяв у межах повноважень та способом, передбаченим законом. Також, немає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки формулювання причини звільнення було вказано вірно, в зв'язку з чим моральна шкода позивачу не нанесена.. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави.

Outcome: dismissed