Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування позову посилався на те, що 30 травня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2988,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 листопада 2007року. Однак, [INFO] позичальник, [PERSON] помер, про що позивачу стало відомо 18 серпня 2012 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на момент смерті є [PERSON] - Відповідач у справі. 13 вересня 2012 року Позивач пред'явив свої вимоги до спадкоємців шляхом направлення претензій кредитора до Третьої криворізької нотаріальної контори, а 11 жовтня 2012 року вимога направлена [PERSON] Однак, відповідач не погасив заборгованість, яка складається станом на день смерті позичальника [PERSON] за кредитним договором становить 18138грн.77коп.: 2988грн.70коп. - заборгованість за кредитом; 7657грн.94 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 7429грн.13коп. - заборгованість з пені, яку позивач, посилаючись на ст.. 608, 1218, 1219, 1282 ЦК України просив суд стягнути з [PERSON], як спадкоємця після смерті боржника та покласти на Відповідача судові витрати у справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у позові. Під час судового розгляду відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у позові, посилаючись на те, що про існування такої заборгованості у померлого сина йому стало відомо лише після отримання виклику до суду. При цьому, ним у 2012 році надано банку свідоцтво про смерть сина, і будь-яких претензій банк до нього не висував. Представник відповідача протягом судового розгляду неодноразово подавались заперечення проти позову. В судовому засідання представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що банком недотримані строки звернення з претензіями, визначені ст. 1281 ЦК України, які не підлягають поновленню, тобто є преклюзивними, а їх пропущення припиняє права кредиторів. Право вимоги у банку настало ще 01 грудня 2007року, однак впродовж багатьох років банк не пред'являв вимог ані до померлого ані до відповідача. Крім того, представник відповідача просив суд брати до уваги останні заперечення проти позову, датовані 12.06.2014 року. а заяву про застосування позовної давності не враховувати, т.я. заперечення відповідача проти позову ґрунтуються на пропуску банком строків. Встановлених ч. 3 ст. 1281 ЦК України. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши у сукупності представлені докази, подані заперечення, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 30 травня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник - закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») (Банком) та [PERSON] (Позичальником) було укладено договір № DNH4KP99580788, який разом із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає кредитно-заставний договір (а.с. 6). Відповідно до умов договору Позичальнику було надано строковий кредит у розмірі 2988грн.70коп. на строк 18 місяців по 30.11.2007року включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання Позичальника повернути кредит, сплатити проценти, в обумовлених у Заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також комісії. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, за який приймається період з « 20» по « 27» число кожного місяця Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 201грн.44коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також інших витрат згідно Умов (а.с. 6, зворот). Зі змісту укладеного договору вбачається, що кредит видавався на споживчі цілі, а саме на придбання мобільного телефону марки Nokia N-70, вартістю 2299,00грн.(а.с. 6, зворот). При цьому, вартість телефону була оплачена банком на поточний рахунок СПД [PERSON] (а.с. 60), а мобільний телефон за актом приймання-передачі товару № DNH4KP99580788 від 30.05.2006р. та накладною за № 218 від 30.05.2006року отримано [PERSON] (а.с. 7). Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив договірні зобов'язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка станом на [INFO] становить 18138грн.77коп.: 2988грн.70коп. - заборгованість за кредитом; 7657грн.94 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 7429грн.13коп. - заборгованість з пені (а.с. 5). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобов'язання. Так сторони домовились, що згідно з п. 4.2. Умов при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, Позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 6,0% на місяць, розрахованих від суми залишку несплаченої заборгованості за кредитом (а.с 6, зворот). Крім того, виконання зобов'язання забезпечувалося заставою, а саме придбаним в кредит товаром (а.с. 6, зворот). Згідно наданих позивачем під час судового розгляду Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а саме Розділом 5 «Відповідальність сторін» за порушення строків сплати визначених договором платежів, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) грн.. за кожен день прострочення. З матеріалів справи вбачається, що Позичальник - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.20). В судовому засіданні встановлено, що Позивач отримав копію свідоцтва про смерть 18 серпня 2012 року, про що міститься відповідна відмітка на його примірнику, подану Позивачем до позову (а.с. 20). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його батько, [PERSON], що підтверджується довідкою Третьої Криворізької державної нотаріальної контори від 01 березня 2014 року (а.с.46). Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до спадкоємців після смерті [PERSON] перейшли всі права та обов'язки, що належали йому на момент смерті, в тому числі обов'язки перед кредиторами. З урахуванням встановлених судом обставин у справі, суд приходить до висновку про застосування до правових відносин, які склалися між Позивачем та Відповідачем, вимог ст. 1281 ЦК України, оскільки, саме в даному випадку мають місце застосовуватись правові норми саме інституту спадкування. За положеннями ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Так, відповідно до ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Незалежно від настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, вимоги кредитора до спадкоємців є правомірними у випадку, якщо вони пред'явлені до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від дня настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, або ж протягом шести місяців від дня коли кредитор дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини. Відповідачем, було прийнято спадщину, яка відкрилась після смерті сина, в порядку передбаченому законом. Як було встановлено, Позивачеві до серпня 2012 року не було відомо про відкриття спадщини, а відтак, він мав право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого протягом року від дня настання строку вимоги. Виходячи з умов договору, який було укладено між позивачем та померлим [PERSON], строком вимоги є строк, зі спливом якого кредитор має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом. Таким строком, в розумінні ст. 530 ЦК України, та з урахуванням положень ст.ст. 251-255 ЦК України є 01 грудня 2007року, оскільки померлий [PERSON] отримав кредитні кошти на умовах строковості, строком на 18 місяців, з кінцевим терміном повернення 30 листопада 2007року. Як вбачається з матеріалів справи, а саме виписки з особового рахунку позичальника, починаючи з дня отримання кредитних коштів, та до закінчення строку дії укладеного між Банком та померлим [PERSON] договору, - до 30 листопада 2007року, погашень за даним кредитним договором не відбувалось. Таким чином, позичальником з 30 червня 2006 року заборгованість не погашалась. Строк вимоги за договором настав 01 грудня 2007року, тобто з настанням строку погашення кредиту. Таким чином, саме несплата чергового щомісячного платежу вважається порушенням зобов'язання позичальника, однак до Відповідача Позивач звернувся у жовтні 2012 року (а.с. 23-25), а до суду позивач звернувся лише у листопаді 2013 року (а.с. 1). Згідно до ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця , який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. А відтак, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено саме річний строк для пред'явлення вимог до спадкоємця після смерті позичальника, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню. При цьому, положення ст. 1281 ЦК України є спеціальною нормою для даних правовідносин, тому суд не застосовує до зазначених правовідносин вимоги ст. 258-267 ЦК України щодо позовної давності, яка може бути застосована виключено у разі обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Аналіз указаної норми (ст. 1281 ЦК України) дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (присічними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів. А тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Крім того, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 1216, 1218, ч. 2 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, відповідно до яких з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обов'язки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому зобов'язання правонаступників спадкодавця-боржника перед кредитором виникають з моменту смерті спадкодавця-боржника, а не з часу отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину (ст. ст. 1296, 1298 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд не вирішує питання про компенсацію судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду із позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed