Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1997 року, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.01.1999 року. Проте, державна реєстрація рішення суду була здійснена Дніпровським відділом РАЦС м.Херсона 22.06.1999 року. Позивач 08.06.1999 року придбав квартиру [ADDRESS] . Таким чином, позивач набув права власності на зазначену квартиру, оскільки вона була придбана за його власні кошти та під час окремого проживання з відповідачем при фактичному припиненні шлюбних відносин. Однак на сьогоднішній день позивач не має можливості розпорядитися вказаною квартирою, оскільки формально вона була зареєстрована після державної реєстрації розірвання шлюбу між ним та відповідачем. У зв`язку з чим, позивач просить Ухвалою суду від 08.09.2020 року відкрито провадження за справою та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін Ухвалою суду від 01.02.2021 року витребувано у Дніпровського районного у місті Херсоні відділі ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) копію актового запису №248 про розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , складеного 17.07.2001 року. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Проти винесення за справою заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд\~ дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано згідно актового запису про шлюб №248 від 22.06.1999 року Дніпровського відділу реєстрації актів громадянського стану м.Херсон на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херона від 20.01.1999 року. З договору №3014 купівлі-продажу від 08.06.1999 року, посвідченого на Товарній біржі «Смарагд Південь», вбачається, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . В Херсонському БТІ договір зареєстрований 09.06.1999 року. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З огляду на вищевказані правові норми, порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна. На підставі частини другої статті 13 КпШС України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) права та обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений в державних органах реєстрації актів громадянського стану, а згідно частини третьої цієї статті час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. За положеннями статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт припинення шлюбу між сторонами у 1998 року, зазначили, що сторони разом не проживали та спільне господарство не вели, а кошти для придбання спірної квартири позивач витратив, які отримав від продажу квартири [ADDRESS] , що належить йому на праві особистої власності. Для сімейних відносин важливе значення має не лише формально зареєстрований шлюб, а й дійсні стосунки чоловіка та дружини. Якщо ж цього немає і сторони фактично не складають однієї сім`ї, то на такі відносини не може поширюватися режим спільності майна подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Означену правову позицію підтримано Верховним Судом у Постанові від 20.06.2018 по справі № 263/240/16-ц. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.01.1999 року, а державний акт про розірвання шлюбу був складений 22.06.1999 року. З урахуванням встановленого та показів свідків, допитаних в судовому засіданні, які підтвердили факт не проживання сторін разом та фактичне припинення шлюбних відносин з 1998 року, суд дійшов висновку, що спірна квартира [ADDRESS] , яка придбана позивачем 08.06.1999 року, є його особистою власністю. З урахуванням вищевстановленого, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: approved