Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 04.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 173/П/33/2008/840, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 59598,56 дол. США з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,79 % річних, відповідно до умов договору позичальник зобов'язувалася щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1105,36 дол. США, але своїх зобов'язань не виконала, загальна сума заборгованості відповідача з нарахованими процентами станом на 18.01.2015 року становить 88485,56 доларів США та 358 964 грн.10 коп. /пеня та штраф/. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] 04.03.2008 року укладено окремі договори поруки, згідно яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, в разі невиконання зобов'язань за кредитним договором поручителі та позичальник відповідають як солідарні боржники. Оскільки позичальником умови кредитного договору не виконані, то позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно вказану вище суму боргу. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання, поштова кореспонденція повернута до суду по закінченню терміну зберігання або в зв'язку з тим, що за вказаною на конверті адресою адресат не проживає, а тому оголошення про виклик до суду відповідача було розміщено в газеті «Урядовий кур'єр» за 26.09.2015 року. Представник відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов в частині вимог до поручителів не визнали, пояснили, що після укладення кредитного договору в 2008 році банк будь-яких повідомлень, претензій, вимог на адресу поручителів не направляв, оскільки кредитор не пред'явив до поручителів вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання /останній черговий платіж за кредитним договором внесено 11.09.2012 року/, то на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України договори поруки є припиненими. Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] року було укладено кредитний договір № 173/П/33/2008/840, за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти /кредит/ у тимчасове платне користування в сумі 59598,56 доларів США за програмою «Житлові рішення» строком до 04.12.2014 року з процентною ставкою за користування кредитом 12,79 % річних, що стверджується копією кредитного договору /а.с.8-12/. П.1.5 договору передбачена комісія за розрахунки за цим договором в розмірі 1,6 % від суми виданих кредитних коштів за винятком суми, виданої на оплату цієї комісії. Згідно п.3.3.1 договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1105,36 доларів США. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту щомісячно до 10 числа поточного місяця /п. 3.3.3 договору/. Відповідно до п.4.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених договором. Як передбачено п.п.5.1 -5.3 кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. У випадку невиконання зобов'язань, передбачених п.4.3 даного договору, позичальник сплачує штраф в розмірі 10 % від суми кредиту за кожний випадок. У разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 25% від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням. В суді також було встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту, який проведено позивачем, станом на 08.01.2015 року за позичальником рахується заборгованість в сумі 88 485,56 доларів США, а саме: непогашений кредит -52468,82 долари США, несплачені відсотки -36016,74 долари США; пеня за прострочення строків виконання зобов'язань -16823,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ /1 долар =15,755631 грн./ еквівалентно 265 062 грн.81 коп.; штраф за порушення умов кредитного договору -5959,86 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 93 901 грн.29 коп., всього 358 964 грн.10 коп. Представники відповідачів наданий позивачем розрахунок заборгованості не оспорювали. З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] 04.03.2008 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором щодо сплати основної суми кредиту, відсотків із розрахунку 12,79 % , інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій /штраф, пеня/. Поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. 04.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено окремий договір поруки в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором та аналогічних умовах. Наведене стверджується копіями договорів поруки /а.с.13-16/. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. За ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Представник позивача просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно з усіх відповідачів. Заперечуючи проти позову представники поручителів посилаються на те, що договір поруки є припиненим, оскільки позивач не пред'явив до поручителів вимоги про погашення боргу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з договорів поруки, строк їх дії не встановлений. А строк виконання основного зобов'язання, визначений кредитним договором, до 04.12.2014 року. Із розрахунку заборгованості, на який вказано вище в рішенні, слідує, що позичальник [PERSON] вперше допустила порушення умов кредитного договору та прострочила сплату чергового щомісячного платежу у червні 2009 року, після цього кошти на погашення кредиту були нею сплачені в березні 2010 року, у вересні 2010 року, 11.09.2012 року, після цього кредит взагалі не погашався. Верховним Судом України у постанові по цивільній справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року викладено правову позицію стосовно того, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням /якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами/ або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання /у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем/. При цьому пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення кредитором саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги, але зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. А згідно приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України вказане вище рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх судів України. Як вбачається з кредитного договору, поряд з установленням строку його дії сторони встановили також строки виконання позичальником окремих зобов'язань /внесення щомісячних платежів/. Судом встановлено і вказано вище, що позичальник допустив порушення строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням у червні 2009 року, далі ці порушення стали систематичними. Умовами кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору, тобто, до 10 числа поточного місяця /п.4.2.4 кредитного договору/. Як встановлено судом, правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитом банк не скористався, з вимогами до поручителів також не звертався, з даним позовом звернувся до суду 19.05.2015 року, що вбачається з поштового штампу на конверті. Отже, в даному випадку банк мав пред'явити в судовому порядку вимогу до поручителів про солідарне стягнення боргу протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням / з 11 жовтня 2012 року/ тобто, до 10 квітня 2013 року, з позовом до суду позивач звернувся 19.05.2015 року, а тому згідно наведених правових норм порука є припиненою. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог до поручителів. Представник позивача просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором у валюті кредиту, крім пені та штрафу. В п.3.3.2 кредитного договору передбачено, що погашення платежів за кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту. За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Застосування іноземної валюти як засобу платежу врегульовано і дозволено Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про банки і банківську діяльність». Крім того, згідно Закону України «Про виконавче провадження» рішення судів про стягнення коштів в іноземній валюті підлягають виконанню таким же чином, як і про стягнення коштів в гривнях. Згідно п.12 вищенаведеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Отже, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у валюті зобов'язання, тобто, в сумі 88485,56 доларів США та 358 964 грн.10 коп. /пеня і штраф/. З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2011 року проведено державну реєстрацію юридичної особи -Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в зв'язку зі зміною найменування юридичної особи, що слідує з копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 794080 /а.с.34/. А згідно витягу із Статуту ПАТ КБ «Надра» /а.с.33/ , банк є правонаступником усіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра». На підставі постанови Правління НБУ від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ КБ «Надра». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 року № 85 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» до 05.06.2015 року включно, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року № 113 розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] строком на один рік по 04.06.2016 року включно. Відповідно до п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» /в попередній редакції, оскільки позов подано 19.05.2015 року/ від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб -у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. А тому згідно ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі 3654 грн. /максимальна ставка/ підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial