Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача боргу у розмірі 807 212,97 грн. свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 липня 2017 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти у розмірі 16 000,00 доларів США. Також 29 липня 2017 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти у розмірі 12 000,00 доларів). На підтвердження виконання зазначених зобовязання між Позивачем та Відповідачем було укладено гарантійні зобовязання (розписки) відповідно до яких Відповідач зобовязався повернути грошові кошти в повному обсязі до 30 вересня 2017 року. На теперішній час відповідач своє зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав. Ці підстави стали причиною звернення до суду. Представник позивача заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву, на адресу суду не надходило. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Розписку від 29 липня 2017 року, згідно якої відповідач позичив у позивача 16 000,00 доларів США, які зобовязався повернути до 30 вересня 2017 року; Розписку від 29 липня 2017 року, згідно якої відповідач позичив у позивача 12 000,00 доларів США, які зобовязався повернути до 30 вересня 2017 року; розрахунок заборгованості та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підставний і підлягає до задоволення, оскільки в силу ст.526 та ст.530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в встановлений строк відповідно до вказівок договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч.2 ст.1047 ЦК України зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).Згідно положень статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Аналогічної правової позиції дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 01 листопада 2017 року по справі № 6-1063цс17. Оскільки на даний час відповідач не виконав умови договору позики, суд вважає, із [PERSON] слід стягнути у користь [PERSON] 734515,37 грн., що на час звернення до суду становить 28 000,00 доларів США. Враховуючи вищевикладене, Відповідач повинен погасити 3% річних у розмірі 16602,00грн. (шістнадцять тисяч шістсот дві гривні 00 копійок) та інфляційні у розмірі 56095,60 грн. (пятдесят шість тисяч девяносто пять гривень 60 копійок) Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із матеріалів справи позивач сплатив судовий збір за подання позову майнового характеру в розмірі 8072,13 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 352,40 грн. Таким чином понесені та документально підтверджені судові витрати позивача складають 8\~424, 53 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved