Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача по справі, який не проживає за вказаною адресою без поважних причин з 2017 року, а реєстрації його місця проживання за даною адресою порушує права позивача як власника будинку, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за відповідача. Посилаючись на ст.ст.391, 405 ЦК України, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Ухвалою судді від 03 грудня 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що місце проживання відповідача у належній йому квартирі було зареєстровано за його згодою в 2014 році. Через деякий час відповідач повернувся до АР Крим, з 2017 року в квартирі не проживає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що проживає в будинку [ADDRESS] , являється головою ОСББ даного будинку. Позивач є її сусідом, відповідача бачила декілька разів. Більш ніж два роки останній в будинку не проживає. В 2019 році з даного приводу, в том числі і за її участі, проведено обстеження належної позивачу квартири, внаслідок чого складено відповідний акт. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши у судовому засіданні наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4636917, [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Чорнобаївської сільської ради №02-20/829 від 3 грудня 2019 року, копії домової книги, акту обстеження від 15.11.2019 року місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відповідач не проживає з 2017 року. Факт не проживання відповідача у квартирі позивача більше року, підтверджується також показаннями свідка. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідач більше року не проживає в квартирі, в якій зареєстровано його місце проживання, інших домовленостей між сторонами щодо користування квартирою не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у житловому будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні належним йому майном, у зв`язку з чим, вказане порушене право підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved