Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ним надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , по якому станом на 01.05.2019 року заборгованість за надані послуги становить 10113 грн. 02 коп. В зв`язку з цим, оскільки відповідачка не виконує свої обов`язки щодо оплати наданих позивачем комунальних послуг, позивач просив суд стягнути з останньої вказану заборгованість, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 4926 грн. 94 коп. та три відсотки річних в сумі 880 грн. 66 коп., а всього стягнути 15920 грн. 62 коп. Під час розгляду справи за клопотанням представника позивача в порядку ст.51 ЦПК України, первісного відповідача [PERSON] було замінено на відповідача [PERSON] . В поданій до суду заяві представник позивача просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач за неодноразовими викликами до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав та будь-яких заяв та клопотань по справі не заявляв. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних матеріалів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України №1875-IV споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону України №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що набрав чинності 10.12.2017 року та введений в дію з 01.05.2019 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст.7,9 Закону України №2189-VIII визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно із зазначених норм законодавства споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року №61-2498св18. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаної квартири до 14.09.2006 року була [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.2006 року останньою квартиру було продано [PERSON] . Також відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за договором купівлі-продажу від 26.04.2019 року квартиру [ADDRESS] було набуто у власність [PERSON] . Таким чином з матеріалів справи вбачається, що в період, за який позивачем розрахована заборгованість заявлено Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, залучений під час розгляду справи відповідач [PERSON] був власником зазначеної вище квартири в період часу з 14.09.2006 року по 26.04.2019 року. В свою чергу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з останнього заборгованості за надані послуги, що утворилась за період з 1999 року по квітень 2019 року включно. З наданого до позову розрахунку вбачається, що на момент набуття відповідачем права власності на квартиру та до червня 2009 року поточна заборгованість за надані послуги була відсутня та обліковувалась заборгованість, що існувала станом на 1999 рік в сумі 29 грн. 39 коп. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість, що утворилась за період з червня 2009 року по квітень 2019 року включно, в сумі 10083 грн. 63 коп., за виключенням заборгованості в сумі 29 грн. 39 коп., що утворилась до набуття відповідачем права власності на квартиру (10113,02 грн. - 29,39 грн.). Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з цим, суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних. При цьому, останні підлягають стягненню за період виникнення у відповідача заборгованості, тобто з червня 2009 року по квітень 2019 року включно, за виключенням нарахованих до цієї дати трьох відсотків в сумі 4 грн. 55 коп. та інфляційних витрат в сумі 23 грн.04 коп. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, що виникла за період з червня 2009 року по квітень 2019 року включно, в сумі 15863 грн. 64 коп., з яких: сума основного боргу - 10083 грн. 63 коп., інфляційні витрати - 4903 грн. 90 коп., три відсотки річних - 876 грн. 11 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при подачі позову судовий збір в сумі 1821 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved