Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Під час розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог. В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що 06.11.2008 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір позики. На виконання даного договору він передав відповідачу гроші в сумі 16000 євро. 08.08.2009 року між сторонами було укладено ще один договір позики, на виконання якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 12230 євро. На підтвердження укладення зазначених договорів та передачі грошей відповідач [PERSON] видала йому власноручно написані розписки, в яких зазначено, що вона зобов`язується повернути йому борг в сумі 16000 євро до 01.09.2009 року, в сумі 2230 євро до 01.01.2010 року і в сумі 10000 євро до 05.09.2010 року. Проте, відповідач у встановлений термін борг не повернула. Оскільки позивач знаходився в дружніх відносинах з батьком відповідача, то на прохання [PERSON] погодився не наполягати на терміновому поверненні боргу. Крім того, позивач зазначає, що перебував за кордоном в Німеччині в м. Дрезден. Питаннями контролю за поверненням боргу від [PERSON] на його прохання займалася [PERSON] На протязі 2012-2014 років відповідачем було повернуто йому 17690 грн., а саме: по розписці від 06.11.2008 року - 7570 грн.: 20.04.2012 року - 3170 грн.; 16.10.2013 року - 4400 грн.; по розписці від 08.08.2009 року - 10120 грн.: 07.09.2012 року - 4120 грн.; 07.02.2014 року - 6000 грн. Таким чином, на момент звернення до суду згідно курсу євро до гривні залишок боргу по розписці від 06.11.2008 року складає 300030 грн., а саме: 16000 євро (сума позичених коштів) х 19,85 (курс євро відносно гривні) = 317600 грн. - 7570 грн. (сума повернутого боргу); залишок боргу по розписці від 08.08.2009 року складає 232645 грн., а саме: 12230 євро (сума позичених коштів) х 19,85 (курс євро відносно гривні) = 242765 грн. - 10120 грн. (сума повернутого боргу). З березня 2014 року відповідач не повернула позивачу жодної копійки, стала уникати з ним зустрічей та будь-яких розмов відносно боргу. Вважає, що строк позовної давності для звернення з позовом ним не пропущено, до спливу трьохрічного терміну відповідач повернула йому частину боргу по двох розписках, а тому строк позовної давності переривався, по розписці від 06.11.2008 року його необхідно рахувати з 16.10.2013 року, а по розписці від 08.08.2009 року - з 07.02.2014 року. Тому просить задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав при обставинах, викладених в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Суду також пояснив, що з батьком відповідача знаходився в дружніх відносинах, тому позичив [PERSON] такі грошові кошти. З 2008 року він постійно знаходився в Німеччині, тому бухгалтер підприємства [PERSON], де він являється директором, на його прохання отримувала кошти, які повертала відповідач. Коли періодично приїжджав в Україну, то постійно звертав увагу відповідача на повернення коштів. Частина коштів нею була повернута, решту боргу відповідач повернути відмовляється. Розписки писала особисто відповідач, гроші він передавав особисто їй. До суду раніше не звертався, так як майже безвиїзно знаходився в Німеччині, а також і через те, що був живий батько відповідача, з яким він перебував в дружніх відносинах, співпрацював з ним, а в листопаді 2014 року він помер. Письмово до відповідача з вимогою про повернення коштів він не звертався. Просить стягнути з відповідача на його користь борг в перерахунку з євро на гривню по курсу станом на момент звернення до суду, який складає 300030 грн. по розписці від 06.11.2008 року та 232645 грн. по розписці від 08.08.2009 року. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала при обставинах, викладених в позові, просила задовольнити вимоги [PERSON] Крім того, зазначила, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, так як відповідач частково погашала борг, тому строк позовної давності переривався. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнає. В судовому засіданні 19.01.2015 року суду пояснив, що розписки відповідачем писалися в інтересах батька відповідача. Зі слів відповідача її батько борг повернув в повному обсязі. Розписки були порвали при сплаті боргу, але як з`ясувалося після звернення до суду, що порвані були ксерокопії. Якими частинами поверталися кошти, він не знає. Просив застосувати строк позовної давності, так як згідно розписок строк повернення чітко зазначений до 01 вересня 2009 року та 05.09.2010 року, тому позивачем пропущено строк звернення до суду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає. В судовому засіданні 05.02.2015 року суду пояснила, що домовилася з позивачем про позику грошей. Спочатку написала розписку на 16000 євро строком до 01.09.2009 року. Кошти спочатку поверталися частинами, як зазначено в оригіналі розписки на звороті, а потім однією сумою 12230 євро. Останню суму повернула 08.08.2009 року, тоді коли написала іншу розписку на таку ж суму, тобто позивач знов їй позичив кошти, але вже в сумі 12230 євро до 05.09.2010 року. Знов борг повертала частинами. Коли повернула останню суму, то позивач при ній порвав розписку. Борг повертався в євро. Кошти вона брала особисто для себе і повертала особисто вона позивачеві. В листопаді 2014 року позивач звернувся до неї про повернення боргу, а до цього часу не звертався. Борг повертала частинами, але коли конкретно здійснювала повернення, сказати не може, так як не пам`ятає. Бухгалтера позивача не знає, ніколи її не бачила і з неї ніколи не спілкувалася. Розписки писалися в двох оригіналах, на звороті свого екземпляра розписки вона відмічала, коли і якими сумами погашався борг, але її екземпляри розписок не збереглися. Після дачі показів свідком [PERSON] відповідач [PERSON] суду пояснила, що дійсно колись їх офіс знаходився в готелі «Південний Буг». Коли вона перебувала в декретній відпустці, їй на домашній номер телефону дзвонила бухгалтер позивача. Також зазначила, що не всі кошти повертала особисто позивачу, частину коштів віддавала якійсь людині, яка приходила до неї від позивача. Сама гроші нікому не возила, за грішми приїжджали до неї. Свідок [PERSON], будучи попереджена судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та за відмову від дачі показів, приведена судом до присяги, в судовому засіданні показала, що з 2006 року працює в позивача бухгалтером. З 2007 року знає відповідача по роботі, їхній офіс колись знаходився в готелі «Південний Буг». Декілька разів зверталася до відповідача по роботі за консультацією, так як вона також працює бухгалтером. Коли позивач виїжджав в Німеччину, він попросив її контролювати повернення боргів відповідачем та її братом. Позивач усно довірив їй отримувати кошти. Дзвонила особисто до відповідача, нагадувала за борг і після того зразу ж їхній водій привозив певну суму грошей, вона відмічала це в зошиті. Відповідач жодного разу сама не привозила борг, це робив шофер, інколи привозив борг батько відповідача, все це вона відмічала в зошиті, щоб потім відчитатися перед позивачем. Після розмов з відповідачем по телефону борг привозили 20.04.2015 року в сумі 3170 грн., 07.09.2012 року - 4120 грн., 16.10.2013 року - 4440 грн.; 07.02.2014 року - 6000 грн. Кошти поверталися в гривнях. [PERSON] дуже рідко приїжджав в Україну, інколи один раз на рік, інколи - два. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, судом встановлено, що 06.11.2008 року між сторонами по справі було укладено договір позики. На виконання вказаного договору позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] гроші в сумі 16000 євро. 08.08.2009 року між сторонами було укладено ще один договір позики, на виконання якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 12230 євро. На підтвердження укладення зазначених договорів та передачі грошей відповідач [PERSON] власноручно написала розписки, оригінали яких знаходяться в матеріалах цивільної справи, в яких зазначено, що вона зобов`язується повернути борг позивачу в сумі 16000 євро до 01.09.2009 року, в сумі 2230 євро до 01.01.2010 року і в сумі 10000 євро до 05.09.2010 року (а.с.31, 32). Відповідачем в судовому засіданні не заперечувався факт написання нею розписок на суму 16000 євро та на суму 12230 євро. Крім того, відповідач зазначила, що розписки писалися в двох екземплярах, один із яких було вручено позивачу, а один залишався в неї. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення сторонами договору позики. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконала, в строки, зазначені в розписках, борг позивачу не повернула, добровільно повернула [PERSON] лише 17690 грн., а саме: по розписці від 06.11.2008 року - 7570 грн. (20.04.2012 року - 3170 грн.; 16.10.2013 року - 4400 грн.); по розписці від 08.08.2009 року - 10120 грн. (07.09.2012 року - 4120 грн.; 07.02.2014 року - 6000 грн.), що стверджується позивачем та підтверджується показами свідка [PERSON] В такому разі відповідач істотно порушила умови договору позики, так як позивач вчасно не отримав належні йому кошти. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON], що борг особисто нею було повернуто позивачу [PERSON], а також твердження представника відповідача [PERSON], які різняться з поясненнями самого відповідача, що борг позивачу було повністю повернуто батьком відповідача, так як зазначені обставини нічим не підтверджені. Крім того, в своїх поясненнях відповідач [PERSON] зазначала, що по першій розписці від 06.11.2008 року вона спочатку повертала борг частинами, як розписано на звороті такої розписки (а.с.31, зворот), а потім однією сумою повернула позивачу 12230 євро 08.08.2009 року - в той же день, коли була дана друга розписка на таку ж суму. Однак, суд не приймає такі пояснення відповідача як правдиві, так як, підрахувавши суми, зазначені на звороті розписки від 06.11.2008 року, та додавши суму 12230 євро, загальна сума боргу складала б 18310 євро, тоді як відповідач по першій розписці брала в борг кошти в сумі 16000 євро. В жодних поясненнях ні відповідача, ні її представника не звучало те, що відповідач повернула позивачу кошти як борг в більшій сумі, ніж отримувала від нього. Такі пояснення відповідача вводять суд в оману, тому суд ставиться до них критично. Ствердження відповідача про повне погашення боргу перед позивачем суд сприймає як спосіб уникнення відповідачем від взятих на себе зобов`язань за договором позики. Згідно довідки ПАТ «УкрсибБанк» № 30-91/553 від 21.11.2014 року курс євро відносно гривні складає 19 грн. 85 коп. за 1 євро (а.с.7). Таким чином, судом встановлено, що на момент звернення до суду згідно курсу євро до гривні залишок боргу по розписці від 06.11.2008 року складає 300030 грн., а саме: 16000 євро (сума позичених коштів) х 19,85 (курс євро відносно гривні) = 317600 грн. - 7570 грн. (сума повернутого боргу); залишок боргу по розписці від 08.08.2009 року складає 232645 грн., а саме: 12230 євро (сума позичених коштів) х 19,85 (курс євро відносно гривні) = 242765 грн. - 10120 грн. (сума повернутого боргу). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а згідно частини 5 даної норми за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з розписок відповідача, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні та які знаходяться в матеріалах даної справи, перша була складена 06.11.2008 року, строк виконання зобов'язання до 01.09.2009 року; друга розписка була складена 08.08.2009 року, строк повернення боргу - в сумі 2230 євро до 01.01.2010 року і в сумі 10000 євро до 05.09.2010 року. Позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення боргу з [PERSON] 27.11.2014 року, тобто з пропуском позовної давності, як стверджує представник відповідача в судовому засіданні. Проте, в судовому засіданні встановлено, що борг відповідач частково погасила окремими частинами, а саме: по розписці від 06.11.2008 року відповідачем було повернуто 7570 грн.: 20.04.2012 року - 3170 грн.; 16.10.2013 року - 4400 грн.; по розписці від 08.08.2009 року відповідачем було повернуто 10120 грн.: 07.09.2012 року - 4120 грн.; 07.02.2014 року - 6000 грн. Крім того, відповідач [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні, що борг вона погашала частинами, як по першій розписці, так і по другій розписці, але точні дати, коли повертала борг, вона назвати не може. Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] вчасно звернувся з позовом про стягнення боргу з [PERSON] за договорами позики, так як строк позовної давності переривався в зв`язку з частковим виконанням відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки судом встановлено, що відповідач не дотримує умов укладених договорів, в порядку та в строки, передбачені зазначеними договорами, позику в повному обсязі не повернула, а право позивача невиконанням зобов`язань порушено, тому воно підлягає судовому захисту. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved