Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку /пай/ розміром 3,59 умовних кадастрових гектарів в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, прийняв спадщину у встановленому порядку, але нотаріусом йому відмовлено в оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів. Позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді земельної частки /паю/ розміром 3,59 умовних кадастрових гектарів в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] До суду представником позивача надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та участі позивача, в якій вказано на те, що позовні вимоги позивач підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надіслано письмове клопотання про розгляд справи без участі представника Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть, копією свідоцтва про народження позивача. З матеріалів спадкової справи № 197/2017, копію якої надано Узинською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 19.05.1993 року секретарем Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 54, згідно якого заповіла все належне їй майно в рівних частинах -[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру /заповіти/спадкові договори/ від 16.08.2017 року за № 48784003, вказаний вище заповіт від імені [PERSON] є чинним. Згідно матеріалів спадкової справи, спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняв тільки позивач [PERSON], який був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на день смерті в [ADDRESS], що стверджується довідкою Сухоліської сільської ради Білоцерківського району від 01.08.2017 року № 497. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що спадкові відносини регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати , застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року про спадкування, оскільки спадкодавець померла [INFO] і спадщину було прийнято до 01.01.2004 року. За ст.524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу /ст.525 ЦК/. Згідно положень ст.549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Мінюсту України від 18.06.1994 року № 18/5 /втратила чинність на підставі наказу Мінюсту № 20/5 від 03.03.2004 року/, за п.113 якої свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Враховуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки був зареєстрований та проживав разом з нею до її смерті. За ст.ст.560, 561 ЦК 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. А як передбачено в п.112 вказаної вище Інструкції, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] звертався до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав, але постановою державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори від 18.08.2017 року йому було в цьому відмовлено з тих підстав, що він не надав необхідних правовстановлюючих документів. Як встановлено судом, спадкове майно складається з права на земельну частку /пай/ розміром 3,59 умовних кадастрових гектарів в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області згідно сертифікату [NUMBER], зареєстрованого за № 525. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право наземельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. А відповідно до п.5 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ст.2 вказаного вище Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також вказується на те, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку /пай/ основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку /пай/. Відповідно до довідки Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ по КСА «Україна» рахується сертифікат [NUMBER] за померлою [PERSON], зареєстрований за № 525, розмір земельної частки /паю/ становить 3,59 умовних кадастрових гектарів. Аналогічна довідка надана Сухоліською сільською радою Білоцерківського району. Як встановлено судом і вказано вище, право спадкодавця [PERSON] на земельну частку /пай/ було підтверджено відповідним сертифікатом. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку /пай/ після смерті його матері, якій за життя було оформлено сертифікат на право на земельну частку /пай/, але у спадкоємця цей правовстановлюючий документ відсутній, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, право на вказане вище вище спадкове майно, оскільки іншого способу захисту прав позивача не існує.

Outcome: partial