Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом і скасування запису про державну реєстрацію права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, на підставі договору міни квартир, посвідченого 23 грудня 1999 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М. за реєстром 1-7501, йому - [PERSON] , [INFO] , належало на праві спільної часткової власності 2/3 частини, а його сину - [PERSON] - 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстроване КП «ДМБТІ» ДОР 19 січня 2000 року та записано в реєстрову книгу під №471п за реєстровим номером 942-299. На даний момент позивачу відомо, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною 09 жовтня 2015 року за реєстром №2307 посвідчене свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого вбачається, що спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , а саме 2\\3 частини квартири [ADDRESS] , які належать позивачу, є його син [PERSON] , [INFO] . 09 жовтня 2015 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом був здійснений запис про право власності номер 11536011 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 746097112101, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 209232934 від 18 травня 2020 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , посвідчене 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. за реєстром №2307, є недійсним і видане з порушенням ст.ст. 316, 317, 319, 328, 1216-1218, 1261, 1268, 1296 ЦК України, оскільки на момент видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом позивач, який є власником 2\\3 частин квартири [ADDRESS] , був живий. Окрім того, позивач [PERSON] , народився [INFO] в селі Кабардінка Геленджикського району Краснодарського краю, в той час як в спірному свідоцтві про право на спадщину спадкодавець значиться « [PERSON] , [INFO] ». 09 грудня 2019 року [PERSON] на ім`я якого видане спірне свідоцтво про право на спадщину за законом, помер, не залишивши заповіту. Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] . На звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) позивач отримав відповіді за №1154\\16.32-20 від 15.05.2020 р. про відсутність за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть на [PERSON] , [INFO] , і актового запису про смерть на [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене, позивач змушений звернутись до суду з даною позовною заявою, в якій просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, зареєстровано в реєстрі під номером 2307, яким посвідчено право власності на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , внесений на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, зареєстровано в реєстрі під номером 2307. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2020 року, для розгляду справи визначено суддю [PERSON] . Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 03 липня 2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та за клопотанням позивача, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. копії документів та відомості. 12 серпня 2020 року на адресу суду надійшли копії документів, витребуваних у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. 31 серпня 2020 року представник відповідача через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що виходячи з обставин справи, а також діючого законодавства, відповідач просить вирішити питання по справі своєчасно, справедливо та неупереджено, з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила вирішити спір на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору міни квартир, посвідченого 23 грудня 1999 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М. за реєстром 1-7501, [PERSON] , [INFO] , належало на праві спільної часткової власності 2/3 частини, а його сину - [PERSON] - 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстроване КП «ДМБТІ» ДОР 19 січня 2000 року та записано в реєстрову книгу під №471п за реєстровим номером 942-299. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною 09 жовтня 2015 року за реєстром №2307 посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем 2\\3 частини квартири [ADDRESS] , які належать [PERSON] , [INFO] , є його син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером 209232934 від 18 травня 2020 року, державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною 09 жовтня 2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом був здійснений запис про право власності номер 11536011 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 746097112101. Згідно відповіді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №1154\\16.32-20 від 15.05.2020 року, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, з 01.01.2010 року по 15.05.2020 року відсутні актові записи про смерть на [PERSON] , [INFO] , і на [PERSON] , [INFO] . Судом також досліджена належним чином завірена копія спадкової справи №15/2015, заведеної 14 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, на підставі заяви [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Також встановлено, що в провадженні Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебували матеріали досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12016040660000246 від 02.02.2016 року, за фактом шахрайських дій стосовно квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Постановою слідчого від 29 серпня 2018 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 13 грудня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив та батьки. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до абз. 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 28 серпня 2018 року ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до п.п. 4.12 розділу 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», від 22.02.2012 року , затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. №296\\5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.4.14 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Підпунктом 4.15. розділу 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз`яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 3гідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Так, судом встановлено, що на день посвідчення оспорюваного свідоцтва про право на спадщину власник спадкового майна (2\\3 частини квартири [ADDRESS] ) - [PERSON] , [INFO] , був живим. При цьому, в даному свідоцтві невірно зазначено дату народження власника спадкового майна, як « [INFO] », замість вірного « [INFO] ». Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину посвідченого 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, за реєстром №2307. Крім того, оскільки свідоцтво є недійсним, то запис про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , внесений на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, зареєстровано в реєстрі під номером 2307, підлягає скасуванню. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом і скасування запису про державну реєстрацію права власності, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, [PERSON] у своєму позові просить судові витрати покласти на нього, на підставі чого суд вважає можливим в порядку ст.141 ЦПК України покласти судові витрати по справі на позивача.

Outcome: approved