Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 31.03.2016 року на вул.Січеславська Набережна,9 в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КАМАЗ 5511 н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Опель Кадет н/з [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.05.2016 року було встановлено вину [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля КАМАЗ 5511 н/з [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПРОВІДНА», до якої позивач звернувся для отримання страхового відшкодування. Проте, до теперішнього часу відповідач страхову виплату не здійснив. В зв`язку з цим, посилаючись на норми ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 34026 грн. 25 коп., а також судові витрати в сумі 6768 грн. 40 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в наданому до суду відзиві просив розглядати справу без участі його представника. Проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] не є належним позивачем, оскільки власником транспортного засобу Опель Кадет н/з [NUMBER] є [PERSON] та саме останній зазнав збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу. Виплата страхового відшкодування у таких випадках не власнику майна не допускається. Крім того, відповідач у своєму відзиві посилався на те, що згідно наданого позивачем висновку експертного дослідження №3705 від 15.04.2016 року вартість відновлювального ремонту визначена в сумі 97086 грн. 41 коп., що перевищує ринкову вартість автомобіля в розмірі 34026 грн. 25 коп., а тому розмір матеріального збитку дорівнює його ринковій вартості до пошкодження. З огляду на це, в даному випадку відповідно до положень ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування має розраховуватись як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Однак, у наданому позивачем експертному дослідженні не визначено вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, а тому неможливо провести розрахунок страхового відшкодування. Також відповідач просив відмовити в стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу, посилаючись на ненадання належних доказів та обгрунтованих розрахунків цих витрат. В додатковому відзиві відповідач також просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилався на те, що відповідно до отриманого страховою компанією звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу від 12.08.2019 року, вартість пошкодженого автомобіля Опель Кадет н/з [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди становить 3468 грн. 40 коп. Тому розмір страхового відшкодування мав становити 30057 грн. 85 коп. (34026 грн. 25 коп. - 500 грн. франшизи - 3468 грн. 40 коп.) та право на таке відшкодування має [PERSON] , як власник автомобіля. Третя особа - [PERSON] , за викликами до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, пояснень по суті справи не надав. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31.03.2016 року на вул.Січеславська Набережна,9 в м .Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КАМАЗ 5511 н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Опель Кадет н/з [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.05.2016 року, яка набрала законної сили, було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 31.03.2016 року сталась внаслідок порушення водієм [PERSON] п.10.1 ПДР України та останнього було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Також матеріалами справи підтверджено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу КАМАЗ 5511 н/з [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПРОВІДНА» згідно полісу №АЕ/4696889. Згідно вказаного полісу ліміт відповідальності за заподіяну майну шкоду визначений в розмірі 50000 грн., франшиза - 500 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається та не заперечувалось відповідачем, що позивач звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, на яку отримав відповідь від 04.04.2016 року про те, що відповідно до ст.35.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування слід надати письмову заяву на отримання страхового відшкодування від власника, а також паспорт та ІПН власника, або довіреність на право отримання страхового відшкодування. Вказані обставини свідчать про наявність між сторонами спору щодо права позивача на отримання страхового відшкодування та розміру страхового відшкодування. Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд враховує наступне. Пунктами 2.1,2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до ст.396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху України. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як роз`яснено в п.13 Постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до ст.ст.386,395,396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому ст.ст.35,36 ЦПК України, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін. Як встановлено судом, власником транспортного засобу Опель Кадет н/з [NUMBER] є залучена судом під час розгляду справи третя особа - [PERSON] , який після дорожньо-транспортної пригоди не звертався до страхової компанії з приводу виплати страхового відшкодування. За викликами до суду останній також не з`явився та самостійних вимог щодо предмету спору не заявляв. На момент дорожньо-транспортної пригоди 31.03.2016 року автомобіль Опель Кадет н/з [NUMBER] перебував у фактичному володінні та користуванні позивача [PERSON] , який мав при собі свідоцтво про реєстрації вказаного транспортного засобу, копія якого долучена до матеріалів справи. Представник позивача під час розгляду справи зазначив, що вказаний автомобіль було придбано позивачем у [PERSON] , який проживає в м.Донецьку, але не був зареєстрований за позивачем на момент дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд вважає, що позивач на момент дорожньо-транспортної пригоди правомірно володів транспортним засобом Опель Кадет н/з [NUMBER] та має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок його пошкодження, у передбаченому законом порядку. В зв`язку з цим, суд відхиляються заперечення відповідача стосовно того, що [PERSON] не має право на отримання страхового відшкодування, оскільки не є власником транспортного засобу. В частині обов`язку відповідача виплатити страхове відшкодування та розміру останнього, суд враховує наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст.22 Закону №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 36.1 ст.36 Закону №1961-IV встановлено, що страховик,

Outcome: partial