Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 10 липня 2013 року позивач звернувся до Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ) із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення /злочину/ суддею Сокальського районного суду Львівської області Адамович М.Я., який, на думку позивача, постановив завідомо неправосудну ухвалу від 06 березня 2012 року. У листі ГПУ від 23 липня 2013 року позивача повідомлено, що його заява направлена до прокуратури Львівської області для розгляду згідно з вимогами чинного законодавства. Заява позивача від 10 липня 2013 року у прокуратурі Львівської області була розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян», що є порушенням кримінального процесуального законодавства. Після уточнення позовних вимог (а.с.23) позивач просить суд стягнути з відповідачів суму 1000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями посадових осіб прокуратури Львівської області (а.с.23). Позивач [PERSON] до суду не прибув, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с.22). На адресу суду надійшло письмове клопотання позивача про слухання справи без його участі, в якій останній вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.25). Представник відповідача прокуратури Львівської області за довіреністю (а.с.27) Турчин І.Я. в судове засідання не з'явився, у письмовій заяві просив справу слухати у його відсутність (а.с.26). В письмових запереченнях проти позовних вимог прокуратура Львівської області зазначила, що вони не ґрунтуються на нормах законодавства та безпідставні. У зв'язку з відсутністю протиправних дій, заподіяння позивачу шкоди, настання негативних наслідків, причинного зв'язку між ними, - просили у позові відмовити (а.с.29-31). Відповідач Міністерство юстиції України до суду свого представника не направило, хоча було належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду справи (а.с.21). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10 липня 2013 року [PERSON] звернувся до ГПУ із заявою про вчинене кримінальне правопорушення (злочину) суддею Сокальського районного суду Львівської області Адамович М.Я. Вважає, що суддею, винесено завідомо неправосудну ухвалу від 06 березня 2012 року по справі № 1321/299/2012, порушені вимоги ст. 54 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також присяга судді. Даною ухвалою, на думку [PERSON], порушені його права. Просив відкрити кримінальне провадження, визнати його потерпілим по кримінальній справі (а.с.6-13). Згідно листа прокуратури Львівської області № 06/3-124-05 від 26 липня 2013 року заява [PERSON] була надіслана в.о. прокурору Сокальського району Львівської області для організації розгляду (а.с.14). Такі дії прокуратури Львівської області позивач вважає неправомірними та такими, що спричинили йому моральну шкоду. Однак, суд не погоджується з такими висновками позивача і вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК) законодавчо встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частинами 6-7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судовим розглядом встановлено, що позивач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував факт протиправних дій або бездіяльності прокуратури Львівської області, наявність будь-якого причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та діями(бездіяльністю) відповідача. Належним чином позивачем не обґрунтовано вимоги немайнового характеру, не вказано з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed