Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідачів про зняття арешту, обгрунтовуючи вимоги тим, що накладений арешт на нерухоме майно є перешкодою для власника вільно розпоряджатись ним. В судове засідання позивач та представник Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області не зявилися попередньо надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та проси їх задовольнити за наявними матеріалами справи. Від відповідача [PERSON] районної державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника не заперечуючи проти задоволення позову. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно до вимог ст.64 Конституції України, права людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що позивач - [PERSON] є власником нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою с. Біологічне, вул. Біологічна, 2-а Полтавського району Полтавської області. Також встановлено, 28 березня 2017 року, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з метою укладення Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою с. Біологічне, вул. Біологічна, 2-а Полтавського району Полтавської області. Однак, нотаріус відмовив власнику в укладенні договору купівлі продажу вказаного майна, так як в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нежитлового приміщення та заборону його відчуження. Згідно Довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна № 84077250 від 03.04.2017р., встановлено, що на майно [PERSON] - нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою с. Біологічне, вул. Біологічна, 2-а Полтавського району Полтавської області накладено арешт постановою ВДВС Полтавського РУЮ від 22.01.2008 року за №9 АА377438. З метою звільнення майна з-під арешту, власник арештованого майна [PERSON] звернувся з запитом до Полтавського РВ ДВС у Полтавському районі, на який отримав відповідь, що згідно даних АСВП у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження щодо стягнення з [PERSON] в рамках яких виносилась постанова про накладення арешту на майно боржника N9 АА377438 від 22.01.2008 року. Оскільки у Полтавському РВ ДВС Полтавського району відсутні виконавчі провадження щодо стягнення з [PERSON] боргу чи інших стягнень, суд вважає що є усі правові підстави для звільнення майна з-під арешту. Згідно положень ч. 1 ст. 50 «Наслідки завершення виконавчого провадження» ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 статті 50 «Наслідки завершення виконавчого провадження» ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Судом встановлено, що органом ДВС при завершенні виконавчих проваджень не було знято арешти та заборони відчуження майна боржника, чим порушено вимоги ч.1 та ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», і це стало перешкодою для позивача у вільному розпорядженні своїм нерухомим майном. Враховуючи матеріали справи, судом встановлено достатньо належних доказів того, що органом ДВС при завершенні виконавчого провадження щодо [PERSON] не було виконано вимоги положень ч.1 та ч. 2 ст. ЗУ «Про виконавче провадження», що в даний час призвело до обмеження права [PERSON] як власника нерухомого майна, вільно розпоряджатись свої майно, що перебуває під арештом за виконавчим провадженням яке було завершено, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вкладеного,

Outcome: approved