Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 19.07.2007року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № KICWGA00000127. Відповідно до умов договору позичальник [PERSON] отримала кредит у розмірі 50000дол.США на термін до 19.07.2017року та булла зобов»язана повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договром, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено 19.07.2007 року договір поруки. У зв»яязку з порушенням зобов»язань за кредитним договором [PERSON] допустила заборгованість в розмірі 33118,34 доларів США, станом на 27.02.2015року, яку позивач просить суд стягнути з [PERSON]та [PERSON] в солідарному порядку. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подав суду зустрічний позов про визнання правовідносин поруки припиненими, посилаючись на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки банком та позичальником було змінено зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. 15.09.2015 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду було прийнято зустрічний позов та обєднано в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом, згідно дровіреності, в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, а зустрічний позов не визнав. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав та підтримав зустрічні позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань суду не подавала. Заслухавши пояснення представників сторін по даній справі, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що 19.07.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № KICWGA00000127, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 55700 дол.США на наступні цілі: придбання земельної ділянки під забудову 50 000дол.США, а також 5700дол.США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.1.1. данного договору та винагороди за повернення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Відповідно до п.7.1. договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 794, 23 дол.США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. Для виконання данного договору банк відкрив позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Станом на 27.02.2015року в зв»язку з порушенням умов договору, за позичальником [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 33118,34 дол.США, яка складається з: 21299,15 дол.США -заборгованість за кредитом; 5726,67 дол.США -заборгованість по процентам за користування кредитом; 1551,49дол.США -заборгованість по комісії за користування кредитом; 2955,39 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 9,01 дол.США штраф (фіксована частина);1576,64дол.США-штраф (процентна складова). Встановлено, що в забезпеченяя виконання зобов»язання за кредитним договором № KICWGA00000127 мід ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № KICWGA00000127/Р від 19.07.2007року. Відповідно до п.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов»язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагорд, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У ипадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Встановленим, також є те, що 17.09.2014року на адресу позичальника [PERSON] та поручителя було направлено повідомлення про наявність заборгованості по поверненню кредитних коштів, однак, погашення заборгованості не здійснено. Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні дані в підтвердження про отримання відповідачами за первісним позовом вказаного повідомленя про виниклу заборгованість. Також, встановленим є те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 03.10.2008 року направив позичальнику [PERSON] повідомлення про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором від 19.07.2007 року, тобто відсоток за договром було встановлено в 13,08 % на рік. Однак, банк не направив вказаного повідомлення про збільшення відсоткової ставки поручителю за кредитним договром [PERSON] При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Згідно статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). На підставі пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території Україниза зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Встановлдено, що ПАТ КБ «Приватбанк» має банківську ліцензію на право надання банківських послуг, які є валютними операціями. Отже, кредит було правомірно надано [PERSON] в іноземній валюті і кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, частиною другою статті 1050 ЦК встановлено, що коли договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Також, відповідно до ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, даючи аналіз вказаним правовоим нормам та встановленим обставинам по справі, суд вважає, що позичальник [PERSON] допустила порушення взятих на себе зобов»язань за кредитним договором, допустила виникнення заборгованості, а тому з неї підлягає стягненню заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборговасність по комісії та штрафи (фіксована і процентна складова) і пеня. Однак, позивач за первісним позовом безпідставно визначив пеню в доларовому еквіваленті, оскільки відповідно до п.4.1., п. 4.2. Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов»язання, передбачених п.п. 2.2.2,2.2.3. даного Договру , банк має право нараховувати, а позичальник зобов»язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Таким чином, нарахована банком пеня має бути визначена в гривневому еквіваленті та за курсом НБУ станом на 29.09.2015 року, тобто на час винесення судом рішення у даній справі, пеня в сумі 2955,39 доларів США становить 63 806 грн. 87 коп. З приводу збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, то слід зазначити, що пунктом 2.3.1 кредитного договору від 19.07.2007 року передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні коньюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме : зміні курсу доллара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом доллара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення данного договору, зміні облікової ставки НБУ та ін. Тобто, кредитним договором було передбачено про можливе збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом та, як було встановлено судом, в жовтні 2008 року відбулося таке збільшення процентної ставки у відповідності до вимог п. 2.3.1. кредитного договроу з дотриманням передбаченого цим же пунктом договору порядку збільшення розміру процентної ставки. Позичальнику було направлено відповідне письмове повідомлення (а.с.14). Відповідно до п. 28 Постанови «№5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у звязку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10.01.2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, всі рішення банку в будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 року /Рішення Контитуційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп\\99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів/. Таким чином, банк у відповідності до умов кредитного договору підвищив в жовтні 2008 року проценту ставку з дотриманням процедури такого підвищення, тобто повідомив позичальника. Щодо позовних вимог за первісним позовом в частині солідарного стягнення заборгованості, як з позичальника так і з поручителя, то суд звертає увагу, що банк не повідомив поручителя про збільшення розміру процентної ставки, не направив відповідного повідомлення поручителю протягом 7 днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки, тобто в данному випадку, банк без будь-якого сповіщення поручителя та за відсутності згоди поручителя в односторонньому порядку збільшив обсяг відповідальності поручителя. Крім того, суд звертає увагу, що п.13. Договору поруки від 19.07.2007 року передбачено, що зміни і доповнення до цього Договору вносяяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. При цьому, в договорі поруки чітко прописаний відсоток за користування кредитом 0,92 % (п.16), і ніяким чином не передбачено збільшення відсотків банком в односторонньому порядку, як то відбулося в жовтні 2008 року, відсоток збільшився з 0,92 % до 13,08 % річних за користування кредитом. Представник позивача за первісним позовом, зпаперечуючи вимоги зустрічного позову адресує до п. 2.3.1. Кредитного договору, яким передбачено право банку на збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку. Однак, цим же пунктом договору передбачена і процедура зазначеної дії, тобто обов»язкове письмове повідомлення сторони договору. А в данному випадку, встановленим є те, що банк не інформував поручителя про збільшення розміру процентної ставки та в самому договорі поруки такі умови щодо можливості зміни розміру процентів за основним зобов»язанням і строків їх виплати, тощо без додаткового повідомлення поручителя, сторонами не узгоджені. Таким чином, представник позивача за первісним позовом безпідставно вказує про визначення обсягу зобов»язання поручителя, лише, умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов»язання боржника. Так, згідно п.22 Постанови «№5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ«Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов»язується зі зміною забезпеченого зобов»язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов»язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обствин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред»явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Отже, з наведенного слідує, що [PERSON] правомірно звернувся до суду з вказаними позовними вимогами та є доведеними в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання договору поруки від 19.07.2007 року припиненим. Таким чином, первісний позов підлягає до часткового задоволення і слід стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 30162,96 дол. США ( з яких : 21299,15 дол. США - заборгованість за кредитом, 5726,67 дол. США- заборгованість по процентам за користування кредитом, 1551,49 дол. США заборгованість по комісії за користуванняя кредитом, 9,01 дол. США - штраф\\фіксована частина\\, 1576,64 дол. США штраф \\процентна складова\\ ) і нараховану пеню в сумі 63 806 грн. 87 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підялгають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по справі за оплату судового збору в сумі 3654 грн., що підтверджено платіжним дорученням (а.с.24). А також, підялгає задоволенню зустрічний позов та слід визнати припиненим договір поруки № КІСWGА 00000127\\Р від 19.07.2007 року.

Outcome: partial