Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому було уточнено шляхом зменшення позовних вимог, посилаючись на те, що 11 листопада 2005 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, внаслідок невиконання боргового зобов'язання. Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення у сумі 629 880 грн. Відповідач зазначене рішення не виконував, коштів достатніх для виконання у нього не було, але відповідач мав у власності квартиру на яку, за думкою позивача, могло бути звернуто стягнення з метою виконання рішення про стягнення заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду від 31 травня 2012 року звернено стягнення на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], в рахунок сплати 466767 гривень визнано право власності на квартиру за позивачем. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на даний час становить 163113 гривень. 06 березня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення заборгованості у сумі 163113 гривень. 10 березня 2014 року відповідач отримав вимогу та зазначив, що він визнає заборгованість, але у нього немає коштів на її повернення та повідомив, що в нього у власності є автомобіль BMW Е 60 523 і, 2006 року випуску, на який накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. 23.05.2014 року відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі 8682,00 грн. Посилаючись на наведене, положення Цивільного кодексу України, просила суд звернути стягнення на автомобіль BMW Е 60 523 і, 2006 року випуску, який належить на праві власності [PERSON]. на користь [PERSON] в рахунок сплати 154431,00 гривень, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль BMW Е 60 523 і, 2006 року випуску, зняти заборону на відчуження автомобіля BMW Е 60 523 і, 2006 року випуску та виключити з його з реєстру опису арештованого майна. Позивач в судовому засіданні участі не приймала, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, уточнений позов підтримала та просила його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача участі не приймала, надавши письмові пояснення (а.с. 17), згідно яких позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Згодом представник відповідача надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] відповідач - [PERSON] є власником автомобіля марки BMW Е 60 523 і, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], що знаходиться на обліку у ВРЕР м. Луганська з 15.07.2010 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 19 лютого 2010 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 629880,00 грн., 3% річних за весь час прострочення в сумі 34720,00 грн., а також оплачені позивачкою судовий збір у сумі 1700 гривень та витрати на інформаційно - технічне забезпечення у сумі 120 гривень. Рішення набрало чинності. Ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 18.02.2014 року, яка набрала законної сили встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 11 жовтня 2011 року задоволені позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Фактринг» заборгованість за кредитним договором в сумі 912725,92 грн., судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 29.01.2012 року по справі видано виконавчі листи. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 18.04.2013 року рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 11.10.2011 року скасоване, в задоволенні позову відмовлено. Вказаним судовим рішенням виконавчі листи №2-2905/11 видані Ленінським районним судом міста Луганська про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 912 725 гривень 92 копійок, судового збору у розмірі 1700 грн. 00 коп., а також 120 гривень 00 копійок сплати інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, визнано такими, що не підлягають виконанню (а.с. 22). Ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 03 квітня 2014 року знято арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 11.11.2009 року, а саме: на автомобіль марки ВМW Е 60 523 і, 2006 року випуску [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 19). 06 березня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення заборгованості у сумі 163113 гривень (а.с. 7). 10 березня 2014 року відповідач отримав вимогу та зазначив, що він визнає заборгованість, але у нього немає коштів на її повернення та повідомив, що в нього у власності є автомобіль BMW Е 60 523 і, 2006 року випуску, на який накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 8). 23.05.2014 року відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі 8682,00 грн., що не заперечується сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України, підставою припинення права власності є звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Сторони визнали наявність між ними зобов`язання, а також факт порушення відповідачем строку повернення грошових коштів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (п.24), у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника відповідача, відповідач в судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити. Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦПК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі, власник вправі розпоряджатись належним майном на свій розсуд, в тому числі передачі кредитору для звернення стягнення за зобов'язанням. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб.

Outcome: approved