Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 17 березня 2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики у формі боргової розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 11000 дол. США зі строком повернення 20.12.2020 року. Крім того у розписці від 17.03.2020 року зазначено, що [PERSON] має додатково сплатити [PERSON] 4% від суми боргу щомісячно. На виконання попередньо досягнутих домовленостей, 17.03.2020 року між [PERSON] та [PERSON] (відповідач 2) був укладений договір поруки, згідно якого [PERSON] поручилася перед [PERSON] за виконання всіх зобов`язань [PERSON] за розпискою від 17.03.2020 року. Враховуючи умови розписки, загальна сума заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] за розпискою від 17.03.2020 року становить 14960 дол. США (11000 дол. США - сума основного боргу; 3960 дол. США - 4% від суми боргу за кожний місяць неповернення боргу (9 міс.*440 дол. США), що станом на 03.03.2021 рік, за офіційним курсом НБУ гривні до долару США складає 100 дол. США=2800,70 грн., складає 418984 грн. Станом на момент подачі позовної заяви до суду сума позики відповідачами не повернута. Тому позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] (РНОКІШ [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 14960 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долару США складає 418984 гривні. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в жодне судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відповідь на відзив відповідача [PERSON] суду не надав. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі його довірителя, та відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, відзив чи заперечення проти позову суду не надала. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] в своєму позові зазначає, що 17 березня 2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики у формі боргової розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 11000 дол. США зі строком повернення 20.12.2020 року. Крім того у розписці від 17.03.2020 року зазначено, що [PERSON] має додатково сплатити [PERSON] 4% від суми боргу щомісячно. На виконання попередньо досягнутих домовленостей, 17.03.2020 року між [PERSON] та [PERSON] (відповідач 2) був укладений договір поруки, згідно якого [PERSON] поручилася перед [PERSON] за виконання всіх зобов`язань [PERSON] за розпискою від 17.03.2020 року. Станом на момент подачі позовної заяви до суду сума позики відповідачами не повернута та становить 14960 дол. США (11000 дол. США - сума основного боргу; 3960 дол. США - 4% від суми боргу за кожний місяць неповернення боргу (9 міс.*440 дол. США), що станом на 03.03.2021 рік, за офіційним курсом НБУ гривні до долару США складає 100 дол. США=2800,70 грн., складає 418984 грн. В підтвердження вищевикладених обставин [PERSON] надав суду копії надрукованих на комп`ютері розписки та договору поруки від.17.03.2020 р. Судом встановлено, що на неодноразові виклики в судове засідання, яких було проведено понад дев`ять, [PERSON] жодного разу не з`явився. Відповідач [PERSON] через свого представника - адвоката Жмакіну Н.В. надав суду відзив на позов в якому просить відмовити в задоволенні позову стверджуючи, що він не підписував розписку, про існування вищевказаної боргової розписки нічого не знав. Крім того, жодних довіреностей на право підписання від свого імені вказаної боргової розписки не надавав. Йому взагалі не відомі ні [PERSON] , ні [PERSON] , не знає хто ці люди та як вони виглядають. Не розуміє хто міг скористатись його персональним даними та ввести суд в оману щодо наявності боргової розписки. Тим більше ніяких грошових коштів від [PERSON] він не отримував. Зазначає, що підпис на розписці взагалі не схожий його підпис. Судом встановлено, що [PERSON] звертався до правоохоронних органів про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, що підтверджується копією заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ст. 190 ККУ та 358 ККУ, поданою до Сумського районного управління ГУ НП у Сумській області. Також [PERSON] зазначає, що в березні 2020 року (на час ніби-то підписання розписки) проживав та постійно знаходився у м. Київ за місцем реєстрації. До м. Суми він не приїздив. Відповідно до копії довідки ТОВ «АЛЕАНЗА» №1 від 29.03.2021 р. [PERSON] працює в ТОВ «Алєанза» на посаді «начальник відділу збуту», який має офіс в м. Києві. 17.03.2020 року (день ніби-то підписання розписки) була середа, робочий день, та [PERSON] працював дистанційно з дому. Зокрема, постановою Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року, на всій території України карантин встановлено з 12 березня по 3 квітня 2020 року та з 17.03.2020 року заборонено перевезення пасажирів метрополітенами мм. Києва, Харкова і Дніпра відповідно до рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 16 березня 2020 р.; регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями); перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому). Враховуючи викладене та надані відповідачем докази, суд вбачає об`єктивну неможливість [PERSON] перебувати в м. Суми в день, яким датовано боргову розписку. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України потрібно встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та Постанові Верховного суду від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц. Між [PERSON] та [PERSON] боргового зобов`язання не виникло, а отже і відсутні будь-які підстави для задоволення позову. Додана до позовної заяви копія розписки від 17.03.2020 року не є належним та допустимим доказом факту виникнення боргового зобов`язання між сторонами спору. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності дали змогу встановити наявність обставин, які входять до предмету доказування та підтверджують доводи позивача, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed