Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31 грудня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Куп'янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 263. Позивач вказує, що шлюбні відносини з відповідачкою припинені, що привело до неможливості збереження сім'ї, між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спору про місце проживання дитини і майнового спору між сторонами немає. Відомостей про звернення позивача до суду з аналогічною позовною заявою немає. 22.11.2018 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідачки. Після отримання відповіді 27.11.2018 року, провадження по справі було відкрито та призначено підготовче засідання на 17.12.2018 року. У тесті позовної заяви позивач просив розглянути справу без його участі, у зв'язку із зайнятістю на роботі. Також 21.11.2018 року відповідачка надала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги визнала повністю, після розірвання шлюбу просила залишити собі прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи заяви сторін, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. Суд, дослідивши докази та з'ясувавши обставини справи, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 31 грудня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Куп'янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 263, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6), який мешкає з відповідачкою. Статтею 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3,4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 ст.105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подружжя шлюбно-сімейних відносин не підтримує, вони не виявили бажань поновити стосунки і зберегти сім'ю та примиритися, суд приходить до висновку, що їх подальше спільне життя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідачка вказала у заяві, що бажає залишити собі шлюбне прізвище.

Outcome: approved