Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 29.05.2018 року за вказаною адресою зареєстровано також [PERSON] , 1983 р.н., та [PERSON] , 2006 р.н. Відповідачі за вказаною адресою не проживають. Позивач має на меті продати вказану квартиру, тому змушений звернутися до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав. У зв`язку з викладеним, позивач просив визнати [PERSON] , 1983 р.н., та її сина - [PERSON] , 2006 р.н., такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.06.208 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідачів до суду на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області та за місцем реєстрації. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи в судовому засіданні вважав за необхідне надати висновок. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду висновок про недоцільність визнання малоітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №346, зробленого 30.03.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору дарування від 15.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстраційним №1206, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24915306 від 25.12.2009 року. Згідно акту від 29.05.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але за вказаною адресою не проживають. Згідно довідки від 29.05.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Листом Службою у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області від 10.09.2019 року повідомлено, що в даний час мати з дитиною перебувають за межами України на підставі нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 27.05.2014 року, якою він дав згоду своєму малолітньому сину на виїзд разом зі своєю матір`ю [PERSON] на постійне місце проживання за кордон до Французької Республіки і країн Шенгенської угоди та прийняття громадянства Французької Республіки. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 24.09.2019 року №388, надано дозвіл відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради та зняття малолітнього [PERSON] , [INFO] , з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвати його місце проживання разом з батьком [PERSON] за адресю: [ADDRESS] , без згоди матері малолітнього. Згідно висновку Виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради від 30.01.2020 року №02-14-43-5, виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні, як орган опіки та піклування надав висновок про недоцільність визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, зазначених в ч.2 ст.405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки встановлено відсутність [PERSON] понад встановлений законом строк у спірному жилому приміщенні без поважних на те причин. Щодо вимог в частині визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що малолітня не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт його непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення його права користування цим житлом. Через свій вік [PERSON] , [INFO] , не може самостійно обирати місце проживання, тому факт його непроживання у спірній квартирі зумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом, у якому зареєстрований та проживає батько. Враховуючи, що [PERSON] , який проживає у спірній квартирі, є батьком неповнолітнього, права дитини будуть порушені у разі визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він має право проживання та користування зазначеною квартирою. Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи вище встановлені судом обставини та вказані норми, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , задоволенню не підлягають.

Outcome: partial