Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить йому на підставі Договору дарування від 25 березня 1992 року. Вказує, що відповідачі зареєстровані у належній позивачу квартирі, за місцем реєстрації не проживають з 2013 року, їх особистих речей в квартирі немає, що чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном. У зв'язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення . Представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі Ордеру серії ДН № 017806 від 28 вересня 2018 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти визнання неповнолітньої [PERSON], 2011 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення про виклик до судового засідання відповідачів було опубліковано 05 жовтня 2018 року і тому з 05 жовтня 2018 року відповідачі вважається належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи. Відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори від 25 березня 1992 року, реєстровий № 2-1430, [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS]. З Довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» № 2938-18/04.501 від 27 вересня 2018 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS], за станом на 01 січня 2013 року зареєстроване за [PERSON] на підставі Договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори від 25 березня 1992 року. Комунальним підприємством «ЖЕК №4» від 19 вересня 2018 року видано Довідку про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1985 року народження - дочка; [PERSON], 2011 року народження - онука. Відповідно до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до Акту огляду житлового приміщення від 24 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON], 1985 року народження та [PERSON], 2011 року народження дійсно зареєстровані в квартирі [ADDRESS], але фактично з січня 2013 року за вказаною адресою не проживають. За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно з ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Щодо посилання представника заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, відносно того, що недоцільно визнавати неповнолітню [PERSON], 2011 року народження, такою що втратила право користування житловим приміщенням у спірній житловій квартирі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Оскільки, судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є членами сім'ї позивача, однак з січня 2013 року не проживають без поважних причин в квартирі [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнавши [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved