Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 22 травня 2014 року о 05 год. 15 хв. Відповідач, керуючи автомобілем марки «Мазда» д.н.з. [NUMBER], рухався по вул.. М.Олімпіади в м. Чернівці та, не вибравши безпечної швидкості руху і не врахувавши дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «БМВ 318» д.н.з. [NUMBER], яким він керував на підставі довіреності. Відповідно до постанови Першотравневого районного суду м.Чернівці 18.06.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та на підставі ст.. 124 КУпАп накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вказував на те, що в результаті вказаної події йому було завдано значної майнової шкоди, оскільки пошкоджено транспортний засіб марки «БМВ 318», 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження розмір завданого збитку внаслідок ДТП, яка мала місце 22.05.2014 року, становить 86592 грн., а також ним були понесені витрати за проведення вказаного дослідження в розмірі 700 грн. та 3300 грн. за отримання правової допомоги для вирішення даного спору. Зазначав, що в липні 2014 року СК «ПрАТ «УПСК» було відшкодовано шкоду, заподіяну його майну в межах страхової суми, вказаної у страховому полісі АС №1746281 в розмірі 50000 грн., а тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому різницю яка становить 36592 грн. Крім того, вказував на те, що в результаті зазначених подій він також зазнав значних моральних страждань, які виразились у неможливості використання транспортного засобу, що порушило звичайний життєвий ритм, ускладнила продовження активного громадського життя, у зв'язку з чим він постійно був змушений оплачувати послуги перевезення, підшукувати друзів та інших людей, які б могли йому надати допомогу з транспортом. Вказував на те, що у зв'язку з зазначеними незручностями він не міг спокійно спати у ночі, що призвело до пригніченого стану, підвищеної нервовості, погіршення здоров'я та взаємовідносин з рідними і близькими людьми. Також до значних душевних страждань та хвилювань призвела відмова відповідача відшкодувати шкоду у добровільному порядку. Таким чином, розмір моральної шкоди оцінює у 10000 грн. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 36592 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн., а також 505,92 грн. судового збору, 700 грн. витрат на проведення звіту №42-747 від 02.06.2014 року та 3300 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підставі викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, в його інтересах діяла представник [PERSON], яка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшли письмові заперечення, в яких просив справу слухати без його участі та вказував на те, що після отримання повідомлення про ТДП, яка мала місце 22.05.2014 року за участю позивача та відповідача страховиком було залучено аварійного комісара за висновками якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ» д.н.з. [NUMBER] складає 192671,05 грн., тоді як його ринкова вартість до ДТП становить 81492,57 грн. , таким чином зазначений автомобіль слід вважати фізично знищеним, оскільки витрати на його ремонт перевищують його вартість. Відповідно до звіту №1919/2211 ЗАЛ від 17.07.21014 року вартість зазначеного вище автомобіля до ДТП становила 41651,83 грн., а тому відповідно до вимог ст.. 30.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу було виплачено різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у розмірі 39840,74 грн. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «BMW» модель 318 д.н.з. [NUMBER] власності [PERSON] та на підставі довіреності від 05.096.2013 року ним користується позивач [PERSON] (а/с 12,13). У відповідності до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з копії постанови Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.06.2014 року, 22.05.2014 року о 05 год. 15 хв. , громадянин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мазда» д.н.з. [NUMBER] в м.Чернівці по вул.. М.Олімпіади, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, виїхав на полосу зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «БМВ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], автомобілі частково пошкодженні (а/с 15). Відповідно до ст.. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Судом встановлено, що відповідно до полісу №АС 1746281 від 11.09.2013 року, між відповідачем та третьою особою було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду третім особам внаслідок ДТП за участю транспортного засобу марки «Мазда 6» д.н.з. [NUMBER], страхова сума за шкоду, завдану майну становить 50000 грн. (а/с 73). У відповідності до ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. . Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Судом встановлено, що відповідач 23.05.2014 року звернувся до ПРАТ «УПСК» з заявою-повідомленням про ДТП, яка мала місце 22.05.2014 року за участю автомобілів, якими керував позивач та відповідач. Крім того, 03.07.2014 року позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок зазначеної ДТП. У відповідності до вимог ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у встановлений законом 10-денний строк 28.05.2014 року ПрАТ «УПСК» було направлено свого представника, який склав акт огляду пошкодженого транспортного засобу, з яким ознайомлено позивача під підпис та зазначено про відсутність будь-яких претензій (а/с 100). В подальшому на підставі заяви страхової компанії ПАТ «Експерт Авто» було проведено дослідження за результатами яких складено звіт №1919/2211 від 16.06.2014 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки «БМВ 318» [NUMBER] 81492,57 грн. та звіт №1919/2211 ЗАЛ від 17.07.2014 року утилізаційна вартість вказаного автомобіля становить 41651,83 грн. (а/с 74,79). Крім того, судом встановлено, що відповідно до ремонтної калькуляції, проведеної аварійним комісаром від 29.05.2014 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 192671,05 грн. (а/с 87). Враховуючи положення ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст.ст. 1166, 1188 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, заподіяна одній особі іншою, відшкодовується особою, яка її завдала, якщо ця особа не доведе відсутності своєї вини. У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що позивачу страховою компанією було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 39840,74 грн., що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у зв'язку з тим, що витрати на відновлювальний ремонт вказаного автомобіля марки «БМВ 318» [NUMBER] перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією платіжного доручення №1482 від 21.07.2014 року та дослідженими письмовими доказами по справі. Позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що вони не погодились із вказаними розрахунками аварійного комісара та від визначеної страховою компанією сумою страхового відшкодування. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що транспортний засіб марки «БМВ 318» [NUMBER] був проданий по запчастинах, не відновлювався та не використовувався за призначенням. Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2014 року на замовлення позивача було виготовлено звіт №42-747 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «БМВ 318», д.н.з. [NUMBER], відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 86592,00 грн., при цьому у вказаному звіті зазначено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 153434,31 грн., проведення відновлювального ремонту досліджувального автомобіля є економічно недоцільним, оскільки його ринкова вартість на момент пошкодження є меншою від вартості відновлювального ремонту, а тому вартість матеріального збитку визначено ринковою вартістю автомобіля на момент оцінки в розмірі 86592,00 грн. (а/с 32). Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з зі змісту загальних положень вказаного звіту, останній представляє собою власні, професійні судження та висновки, які обмеженні тільки приведеними припущеннями та обмежувальними умовами. Крім того, у відповідності до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів , затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про час та місце проведення вказаного огляду. Крім того, суми вартості відновлювального ремонту наведені у зазначеній оцінці не відповідають сумам вказаних у звітах виконаних по заяві страхової компанії, які ніким не оскаржені та на підставі яких позивач отримав страхове відшкодування з розміром якого він погодився. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що предметом доказування у даній справі є розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, яке мало місце 22.05.2014 року, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вартості матеріального збитку, оскільки матеріали справи містять суперечливі дані щодо ринкової та утилізаційної вартості пошкодженого транспортного засобу, його відновлювального ремонту. Крім того, як вбачається зі змісту ст.. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем не проводився відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, оскільки транспортний засіб був розібраний та проданий по запчастинах, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем понесені збитки у вказаному ним розмірі. Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди. Не підлягають також задоволенню вимоги про відшкодування відповідачем вартості проведеного звіту від 02.06.2014 року, оскільки вказані витрати не відносяться до судових. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Так, враховуючи принцип справедливості та розумності, матеріальне становище та ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача в на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Крім того, як вбачається з вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що відповідно до квитанції №К4/Р/34 від 25.06.2014 року та розрахунку суми гонорару за надання правової допомоги, позивачем було понесено витрати на правову допомогу в розмірі 3300 грн. (а/с 57,58). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на правову допомогу. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial