Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 30 березня 2004 року померла його бабуся [PERSON], яка була членом ЖБК № 337 та за життя повністю сплатила пайовий внесок за квартиру [ADDRESS], однак не зареєструвала право власності в КП «ДМБТІ». Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року було встановлено факт прийняття матірю позивача [PERSON] спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON]. 27 березня 2015 року померла матір позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з прав на квартиру [ADDRESS]. Оскільки він постійно проживав разом зі своєю матірю на день її смерті, він вважається таким, що прийняв спадщину. 22 жовтня 2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено в його видачі в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру та в звязку з розбіжністю в написанні по-батькові бабусі в свідоцтві про народження та в свідоцтві про смерть. Тому позивач просить суд встановити факт, що [PERSON], яка померла 30 березня 2004 року, є матірю [PERSON], померлої 27 березня 2015 року, та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що померла 27 березня 2015 року, на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, 30 березня 2004 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 544820, виданого відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції. Після смерті останньої відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS], яка знаходиться в Житлово-будівельному кооперативі № 337. [PERSON] була членом ЖБК № 337 та за життя повністю сплатила пайовий внесок за зазначену квартиру, однак за життя не зареєструвала своє право власності на зазначену квартиру в КП «ДМБТІ». Відповідно до ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. У п.8 Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справа про спадкування» зазначено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилася після смерті матері [PERSON], що померла 30 березня 2004 року. 27 березня 2015 року померла матір позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS]. На день смерті матері позивач проживав і був зареєстрований у зазначеній квартирі. 09 жовтня 2015 року позивач звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Постановою державного нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа на вказану квартиру, окрім того в свідоцтві про народження померлої 27 березня 2015 року [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) матір записана як [PERSON], також в свідоцтві про шлюб між [PERSON] та [PERSON], тобто відсутній факт родинних відносин. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин [PERSON] (матір позивача), яка померла 27 березня 2015 року, та [PERSON], що померла 30 березня 2004 року, підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року, яким встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилася після смерті матері [PERSON], що померла 30 березня 2004 року. Враховуючи, що від встановлення факту родинних відносин, залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав позивача, а також те, що діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла 30 березня 2004 року, є матірю [PERSON], померлої 27 березня 2015 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом, але в звязку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на квартиру та наявністю розбіжностей в написанні по-батькові його бабусі, він позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved