Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач\~ звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів , посилаючись на те, що 27.06.2008\~\~\~ року\~ між ним та відповідачем [PERSON]\~\~\~\~\~\~\~\~ було укладено договір, згідно умов якого\~ відповідач отримав кредит в сумі 35 000 доларів США\~ на строк зазначений в кредитному договорі до 23 листопада 2028\~\~ року\~\~ зі сплатою 13% річних. Зазначений договір було забезпечено договором\~ поруки від 27.06.2008\~ року укладеним між банком та [PERSON]\~ та договором поруки від 27.06.2008 року, укладеним між банком та [PERSON] Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач [PERSON]\~\~ несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 14.05.2015\~\~\~\~ року\~\~ в сумі 29\~730,76\~\~ доларів США яка складається з наступного : 29012,45\~ доларів США -заборгованість за кредитом, 718,31\~\~ доларів США\~ -заборгованість по несплаченим відсоткам , пеня за прострочення сплати кредиту\~ в сумі 4275,01 гривень , пеня за прострочення сплати процентів в сумі 593,89 гривень .Враховуючи, що відповідач суму боргу добровільно не погашає, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON]\~ заборгованість за кредитним договором в сумі 29\~730,76\~ доларів США , пеню в сумі 4868,90 гривень, та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON]\~ заборгованість за кредитним договором в сумі 29\~730,76\~ доларів США , пеню в сумі 4868,90 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав в повному обсязі, вказавши, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності , оскільки в ньому не враховані всі платежі здійснені його довірителем, зокрема невірним є нарахування штрафних санкцій. Також представник відповідача зазначив, що відсутні підстави для стягнення сум заборгованості з поручителів, оскільки додаткові угоди до кредитного договору з ними не укладалися. Відповідачі [PERSON], [PERSON] , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засіданні не з»явилися , про причини неявки суд не повідомили, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідачів, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11366102000 від 27 червня 2008 року ( а.с.10-11). Відповідно до договору кредиту укладеного між сторонами , позивач надав [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті сумі 35\~000 доларів США на строк до 27.06.2023 року зі сплатою процентів в розмірі 13% річних (а.с.6-13). Згідно умов п. 1.2 договору [PERSON] зобов»язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів в сумі 445 доларів США щомісячно. Пунктом 8.1 договору також встановлено відповідальність сторін за порушення термінів погашення повернення кредиту та сплати процентів , а саме нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу , сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості. Зазначений договір кредиту забезпечено договорами поруки укладеними з [PERSON] та [PERSON] (а.с.17-18,19-20). 20 березня 2009 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11366102000 від 27 червня 2008 року, за якою сторони домовилися про зміну розміру ануїтетного платежу за договором, який у період з 27.03.2009 року по 27.08.2009 року склав 372,56 доларів США; з 28.09.2009 року по 27.06.2022 року 445,00 доларів США , а у період з 27.07.2022 року до кінця терміну дії договору у розмірі 530 доларів США (а.с.15). 25 вересня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору (а.с.16), якою також було змінено розмір ануїтетного платежу, та останній встановлений в період 28.09.2009 року по 01.03.2010 року в сумі 372,55 доларів США, у період з 29.03.2010 року по 27.06.2022 року в сумі 450 доларів США, з 27.07.2022 року до кінця терміну дії договору у розмірі 565,00 доларів США (а.с.16). Позивач виконав обовязок перед відповідачем [PERSON] відповідно до умов договору шляхом надання кредитних коштів в сумі 35\~000 доларів США , що встановлено випискою про рух коштів по рахунку (а.с.43). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що , станом на 14.05.2015 року року виникла заборгованість в сумі 29\~730,76 доларів США , з яких 29012,45 доларів США заборгованість за кредитом , 718,31 доларів США заборгованість за відсотками, а також банком була нарахована пеня в сумі 4275,01 гривень за прострочення сплати суми кредиту, та в сумі 593,89 гривень за прострочення сплати відсотків , а всього пеня склала 4\~868,90 гривень. (а.с.44-52). П.п.12.1, 12.2 договору встановлено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту . Позивачем 16.03.2015 року відповідачам направлено вимогу про усунення порушень та сплату заборгованості, яка не виконана (а.с.21-27) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких умов , суд приходить до висновку, що є встановленим наявність між [PERSON] та Банком кредитних правовідносин , факт порушення відповідачем зобов»язання , наявність заборгованості та наявність підстав для її дострокового стягнення з [PERSON] . Щодо позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. У відповідності до вимог ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Правові відносини щодо порушення зобов'язання, забезпеченого порукою,\~\~регулюються\~статтею\~\~554 Цивільного кодексу України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зі змісту цієї норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає на підставі її спільного надання, у формі укладення одного договору. Тільки в\~\~такому разі поручителі відповідають перед кредитором солідарно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що з поручителями укладені окремі договори поруки від 27 червня 2008 року , за якими вони зобов»язалися відповідати перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх його зобов»язань за договором кредиту від 27 червня 2008 року № 11366102000 (а.с. 17-18,19-20).\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~Укладення\~\~кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання відповідає принципу свободи договору в цивільному праві, але в цьому випадку\~ч. 3\~ст. 554 ЦК України\~застосована бути не може. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності, оскільки не можнасказати про їхню спільну поруку. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають з кредитних правовідносин» , відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим. В судовому засіданні було встановлено, що з поручителями [PERSON], [PERSON] дійсно не було укладено додаткові угоди до кредитного договору, разом з тим, з позовом до банку про визнання договору поруки припиненим , відповідачі не зверталися, крім того , кредитним договором укладеним з [PERSON], зокрема п. 1.2.2, передбачено можливість зміни розміру ануїтетного платежу, та збільшення розміру процентної ставки , а суду не надано доказів того, що внаслідок зміни розміру ануїтетного платежу, збільшився обсяг відповідальності поручителів, зокрема збільшилася сукупна вартість кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи представника відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з поручителів , вважає необґрунтованими. При цьому, суд зазначає, що останній не наділений повноваженнями представляти інтереси поручителів в процесі . Крім того, представником відповідача [PERSON] не надано доказів того, що сума заборгованості є іншою, доводи про те, що сплачені [PERSON] суми на оплату кредиту (а.с.104-108) не зараховані банком, спростовуються дослідженим детальним розрахунком , наданим позивачем (а.с.138). Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved