Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт та заборону на відчуження з об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], що у Подільському районі м. Києва, яка належить йому на праві особистої приватної власності. Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики з подальшими змінами. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, 05.08.2014 р. між позивачем та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за договором позики, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2016 р. у рахунок погашення заборгованості боржника перед [PERSON] за договором позики було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом визнання права власності на неї за позивачем. Дане рішення набрало законної сили, а тому 22.04.2016 р. право власності позивача на вказану квартиру було належним чином зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, позивач вказує, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. В межах даної справи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.01.2015 р. було вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно боржника, в тому числі і на квартиру до вирішення спору по суті та вступу рішення в законну силу. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.07.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою було задоволено, рішення набрало законної сили, однак арешт з квартири не знятий і значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на те, що накладення арешту обмежує його законні права як власника щодо вільного розпорядження своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Третя особа Кур»янінов В.Б., будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір позики з подальшими змінами. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, в цей же день 05.08.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Даний договіп також посвідчений нотаріально. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за договором позики, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2016 р. у цивільній справі № 758/7012/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] у рахунок погашення заборгованості боржника перед [PERSON] за договором позики було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом визнання права власності на неї за позивачем. Дане рішення набрало законної сили. Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29421297 від 26.04.2016 р., виданого Управлянням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, позивачу на праві власності належить квартира, що знаходиться у Подільському районі м. Києва за адресою: [ADDRESS], загальною площею 49,1 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 391085180000. З отриманої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що вказаний об'єкт нерухомості обтяжено арештом. Встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 758/269/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.01.2015 р. у порядку забезпечення вищевказаного позову, за клопотанням представника позивача, було накладено арешт, шляхом заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження у будь-який спосіб квартири [ADDRESS]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.07.2016 р. вищевказаний позов задоволено. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2017 р. В судовому засіданні достеменно встановлено, що власність позивача на час розгляду справи перебуває під арештом. Положення ч.4 ст.41 Конституції України, частина 1 ст.321 ЦК України наголошують на тому, права власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом достоменно встановлено, що в зв'язку з наявністю накладеного арешту на квартиру [ADDRESS] [PERSON] позбавлений права володіння, користування та розпорядження вказаним майном, що належить йому на законних підставах. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст. 1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Згідно зі ст. 15 ЦК України суб'єктивне право має бути захищено в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] позбавлений права належним чином та в повному обсязі користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що арешт на вищевказану квартиру був накладений у цивільній справі № 758/269/15-ц для забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] за договором позики від 19.03.2013 р., тобто раніше, чим мала місце позика між [PERSON] та [PERSON], а тому саме [PERSON] має право на задоволення своїх вимог за рахунок даної квартири, як такі, що не ґрунтуються на законі, оскільки в судовому засіданні достеменно встановлено, що на час розгляду справи саме позивач є власником вищевказаної спірної квартири, право власності на яке набуто ним у встановленому законом порядку та на час розгляду справи ніким не оспорено. Враховуючи наявність накладеного арешту на об'єкт нерухомості, неможливості скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. На підставі викладеного, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України,

Outcome: approved