Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить постановити рішення та стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 77 000 гривен, та судовий збір в розмірі 770.00 гривен. Свої вимоги обґрунтовує тим, що протягом періоду з листопада 2010 року по 2012 рік відповідач [PERSON] взяв у нього, позивача [PERSON] в борг грошові кошти на загальну суму 77 000.00 гривен, що підтверджується розписками від 10.11.2010 року, 12.12.2010 року, 21.07.2011 року, 10.08.2011 року, 25.01.2012 року. Проте взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, та ухиляється від повернення сум отриманих грошових коштів, чим порушує низку норм чинного законодавства та виконання своїх зобов'язань перед позивачем. Саме з цих підстав позивач вважає, що його права були порушені, за захистом яких звернувся з цим позовом до суду. Позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні у повному обсязі. Представник позивача підтримав доводи, викладені в позовній заяві, надав пояснення щодо предмету та підстав позову. Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Не заперечував фактів укладення договорів позики, та наявність боргу у розмірі 77 000 гривен перед позивачем. Усю суму коштів буде повертати при наявності матеріальної можливості. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що протягом 2010 - 2012 року відповідач [PERSON] брав у позивача [PERSON] в борг грошові кошти на загальну суму 77 000.00 гривен. Дані обставини підтверджуються розписками від 10.11.2010 року, 12.12.2010 року, 21.07.2011 року, 10.08.2011 року, 25.01.2012 року (а.с.11-15), та поясненнями як позивача, представника позивача, так і відповідача. Станом на день розгляду судом цієї справи відповідач свого зобов`язання не виконав і не повернув позивачу суму боргу в розмірі 77 000 гривен. За ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У підтвердження вимог названого закону сторони уклали договір позики про передачу та отримання коштів, який ніким не був оскаржений (а.с.6). Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторонами за договором позики визначено строк до 10 листопада 2013 року повернення всієї суми позики. Відповідно статті 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, відповідачкою порушені умови договору, що призвели до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору. Відповідачці, суд пропонував подати пояснення, заперечення та усі наявні у неї докази на спростування доводів викладених в позовній заяви (а.с.17, 22, 28, 29), що було проігноровано відповідачкою. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення боргу за договорами позики з відповідача на користь позивача в розмірі 77 000 гривен підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Зважаючи на вимоги ст. 79, 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 770 гривен (а.с.1).

Outcome: approved