Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 02.01.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та відповідачем було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №АІ/4655582, згідно якого була застрахована відповідальність [PERSON], як власника автомобіля [NUMBER]. 09.01.2015 року старалась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керування водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. 12.03.2015 року страховою компанією [PERSON] за його заявою було виплачено страхове відшкодування в сумі 13122 грн. 88 коп. Оскільки від відповідача заяв по дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії по сьогоднішній день не надходило, позивач просив суд стягнути з останнього в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13122 грн. 88 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки не повідомив. З урахуванням зазначених вище обставин та положень ст.158,197,169,224 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін в заочному порядку та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.01.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та відповідачем [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №АІ/4655582, згідно якого була застрахована відповідальність [PERSON], як власника автомобіля [NUMBER]. 09.01.2015 року старалась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керування водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. 12.03.2015 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» [PERSON] за його заявою було виплачено страхове відшкодування в сумі 13122 грн. 88 коп. Посилаючись на те, що відповідач, як страхувальник, своїх зобовязань щодо повідомлення страховика у встановлений законом строк про настання дорожньо-транспортної пригоди не виконав, позивач, посилаючись на ст.ст.33,38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив суд стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п.5 ч.1 ст.989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній до 07.08.2011 року) в разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п.п.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в діючій редакції, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Відповідно до абз.«ґ» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній до 07.08.2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17.02.2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін до ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди був викладений вже в пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, відповідні зміни до абз.«ґ» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст.33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу ст.ст.33,38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. А тому, неузгодженість нумерації підпунктів п.33.1 ст.33 та підпунктів п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 року №3045-VI, не може обмежувати встановлене ст.38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою і для відмови в задоволенні такого позову. Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідач у встановлені законом строки позивача, як страхувальника, про настання дорожньо-транспортної пригоди не повідомив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню та слід стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13122 грн. 88 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved