Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним договору № 105 від 28 січня 2015 року оренди земельної ділянки площею 2,0379 га, для ведення товарного сільського господарського виробництва, кадастровий № 3221484600:06:002:1426, між співвідповідачами у справі громадянкою [PERSON] та ТОВ «Маруно Агро», оскільки зазначена спірна земельна ділянка 19 січня 2015 року той же [PERSON] була передана заявникові в оренду за іншим попереднім договором. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову визнала в повному обсязі, пояснивши, що після укладення першого договору оренди належної їй земельної ділянки від 19 січня 2015 року з позивачем та отримання за це гроші, вона, через скрутне матеріальне становище 28 січня 2015 року уклала з відповідачем ТОВ «Маруно Агро» інший договір оренди той же земельної ділянки, за що також отримала кошти. Представник співвідповідача ТОВ «Марун Агро» в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Положення ч.1 ст.61 ЦПК України зазначають, що обставині, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з положень ст.ст.57 та 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Підстави для визнання правочину недійсним визначені положеннями ст.203 та ч.1 ст. 215 ЦК України. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до положень ст.ст. 526 і 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. За положеннями ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ч.3 ст.6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення ст.638 ЦК України визначають, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з положень ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. У відповідності до положень ст.759 ЦК України, за договором оренди наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За положеннями ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з положеннями ст.13 Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як вбачається з положень ст.24 Закону, орендодавець зобов'язаний, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. З огляду матеріалів справи судом встановлені обставині, які визнані сторонами, щодо укладення 19 січня 2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] договору оренди належної останній, на підставі свідоцтва про право власності № 32114180 від 12.01.2015 року, земельної ділянки площею 2,0379 га, для ведення товарного сільського господарського виробництва, кадастровий № 3221484600:06:002:1426, В той же день між сторонами підписаний акт про визначення меж земельної ділянки та передачі орендарю на зберігання межових знаків в межах Лосятинської сільської ради. За розпискою від 19 січня 2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримала від позивача орендну плату за 10 років наперед. 28 січня 2015 року між співвідповідачами у справі [PERSON] та ТОВ «Марун Агро» укладений інший договір той же земельної ділянки № 105. Таким чином, суд на підставі зібраних у справі доказів, приходить до висновку, що відповідачем при укладенні 28 січня 2015 року іншого договору оренди спірної земельної ділянки з співвідповідачем ТОВ «Марун Агро» порушені права та інтереси позивача за укладеним з ним договору оренди про передання земельної ділянки у користування за плату на певний строк, тієї ж земельної ділянки від 19 січня 2015 року, які можуть бути поновлені шляхом визнання повторного правочину недійсним. На підставі наведеного та

Outcome: approved