Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати відповідача батьком позивача; виключити з актового запису №473 від 01.08.1996 року про народження позивача, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Конотопського міськвиконкому Сумської області, відомості про батька - [PERSON] ; включити до вказаного актового запису відомості про батька - [PERSON] , [INFO] , громадянина Україна; та зобов`язати Конотопський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області внести відомості до актового запису позивача відповідно до рішення суду, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини - відповідача, виключивши відомості про [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач народився [INFO] у м. Конотоп Сумської області, та в його свідоцтві про народження в графі «матір» зазначена [PERSON] , а в графі «батько» - [PERSON] , оскільки на момент народження позивача вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Після розлучення [PERSON] з матір`ю позивача у 1997 році, він з ними не мешкав, матеріальної допомоги не надавав, та участі у вихованні позивача не приймав. Влітку 2019 року позивач дізнався, що [PERSON] не є його біологічним батьком, а ним є відповідач по справі, який завжди допомагав матеріально позивачу. [PERSON] відмовився від батьківства щодо позивача. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та ухвалити рішення в підготовчому засіданні у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за своєї відсутності, та позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Конотопського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав до суду повідомлення, в якому просить розгляд справи проводити за відсутності представника, та покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином та своєчасно. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами. 16.12.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. 19.12.2019 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 19.12.2019 року. Ухвалою судді від 21.12.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. 10.03.2020 року в підготовчому судовому засіданні в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 10.03.2020 року по справі призначено судово-молекулярну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського НДЕКЦ МВС України, та провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 17.06.2020 року відновлено провадження по справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач народився [INFO] у м. Конотоп Сумської області, та в його свідоцтві про народження в графі «матір» зазначена [PERSON] , а в графі «батько» - [PERSON] , оскільки на момент народження позивача вони перебували в зареєстрованому шлюбі. 19.08.1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. До суду надано заяву [PERSON] , що посвідчена ПН КМНО Пшеничною С.О. 27.03.2012 року за реєстр. №309, відповідно до якої останній не заперечує проти виключення з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] відомостей про себе як батька, та не вважає себе фактичним батьком, та вказані позовні вимоги просив розглядати за його відсутності, та їх підтримує. Позивач вважає своїм батьком відповідача, тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач є громадянином України, та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно зіст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті. Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на їм' я, набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Також, держави-учасниці гарантують рівноправність дітей (ст.2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст.2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст.3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст.5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст.37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18). Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч.3 ст. 128 цього Кодексу, а саме самою дитиною, яка досягла повноліття. Разом з тим, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. 1 січня 2004 року набрав чинності СК України, у зв`язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ про встановлення батьківства, слід виходити з дати народження дитини, тому якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України. Враховуючи те, що позивач народився [INFO] , тому питання про встановлення батьківства, в даному випадку, повинно регулюватися нормами КпШС України. Частинами 2,3 ст.53 КпШС встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть буті: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Проте ч. 3 ст.53 КпШС не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. Відповідно до ст. 54 КпШС, батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Відповідно до ст. 55 КпШС якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. До суду надано висновок генотипоскопічного дослідженняя №27400 від 14.08.2020 року, виготовленого на замовлення позивача медико-генетичним центром «МАМА ПАПА», відповідно до якого ймовірність батьківства в цьому випадку становить 99,99999990%. Підстав вважати дане дослідження невірним у суду немає, та відповідачем доказів на його спростування надано не було, та ним воно визнається. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Позивач в своєму позові зазначив, що відповідач про нього завжди піклувався, та надавав відповідну матеріальну допомогу, що також визнається самим відповідачем. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведення факту батьківства відповідача стосовно позивача. Відповідно до п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі по тексту - Правила), що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про: визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, та те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині встановлення батьківства та внесення відповідних змін в графі «відомості про батька» до актового запису позивача, а в частині позову про зобов`язання третьої особи внесення вказаних змін, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки третя особа є суб`єктом владних повноважень, та відомостей щодо відмови у внесенні вказаних даних матеріали справи не містять, а тому в цій частині суд вважає за необхідне відмовити. Також згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial