Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивує свої вимоги тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 березня 1993 року, мати позивача - [PERSON] отримала у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. На момент видачі свідоцтва у приватизації квартири приймав участь також батько позивача - [PERSON]. Відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів №118 від 15.03.1993 року квартира за адресою: [ADDRESS], була приватизована на [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. На момент його смерті з ним постійно проживала [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. З 1985 року і по день смерті вона постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Заяви про прийняття спадщини [PERSON] не подавала, але проживаючи разом з [PERSON] фактично вступила у володіння та управління часткою майна останнього після його смерті, бо продовжувала там проживати, сплачувати квартирну плату та комунальні платежі. [PERSON] свідоцтва не отримувала, спадкова справа не відкривалась. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до третьої Сумської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На частину спадщини у вигляді грошових вкладів позивач отримав свідоцтво, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Але видати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, нотаріус може після подання правовстановлюючого документу на це майно. Як зазначила державний нотаріус О.І. Охріменко у відповіді від 29.04.2014р. на звернення [PERSON], свідоцтво про право власності на житло було складено з помилкою, адже форма власності нерухомого майна зазначена як спільна сумісна, але із співвласників квартири вказано лише [PERSON]. Дана обставина унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, [PERSON] позбавлений у позасудовому порядку реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру після смерті матері. Тому позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,93 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з зазначених вище підстав, просив їх задовольнити. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій справу просить розглянути в його відсутності, у вирішенні питання покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій справу просить розглянути в його відсутності. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] - позивача по справі. (а.с.8) Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 березня 1993 року, мати позивача [PERSON] отримала у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Однак на момент видачі свідоцтва у приватизації квартири приймав участь також батько позивача - [PERSON]. Це підтверджується відповіддю Управління обліку, розподілу та приватизації житла СМР на адресу третьої Сумської державної нотаріальної контори від 09.12.2013 р. У листі зазначено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів №118 від 15.03.1993 року квартира за адресою: [ADDRESS], була приватизована на [PERSON] та [PERSON]. (а.с.9) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На момент його смерті з ним постійно проживала [PERSON], що підтверджується копією довідки КП «Сумижитло» від 27.06.2013 р. (а.с.10-11) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. З 1985 року і по день смерті вона постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наданою довідкою. (а.с.12) Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, чинного на момент смерті [PERSON] в редакції від 03.02.1996 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що заяви про прийняття спадщини [PERSON] не подавала, але проживаючи разом з батьком фактично вступила у володіння та управління часткою майна батька після його смерті, бо продовжувала там проживати, сплачувати квартирну плату та комунальні платежі. Відповідно до ст.ст. 560, 561 ЦК Української PCP, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] свідоцтва не отримувала, спадкова справа не відкривалась. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач звернувся до третьої Сумської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На частину спадщини у вигляді грошових вкладів позивач отримав свідоцтво, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Але видати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, нотаріус може після подання правовстановлюючого документу на це майно. Як зазначила державний нотаріус О.І. Охріменко у відповіді від 29.04.2014р. на звернення [PERSON], свідоцтво про право власності на житло було складено з помилкою, адже форма власності нерухомого майна зазначена як спільна сумісна, але із співвласників квартири вказано лише [PERSON]. Дана обставина унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. (а.с.13-14) Відповідно до абз. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу п. 24 Постанови при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами у таких справах є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами ст.ст. 1296, 1297 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин суд вважає, що права [PERSON], як спадкоємця, на оформлення своїх прав щодо володіння спадковим майном порушені та підлягають захисту у судовому порядку, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved