Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 29.01.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №002032, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактору марки КИЙ 14102 (пластик) з об`ємом/типом двигуна 4,7/дизель, та передати цей трактор в його користування, при цьому він в свою чергу зобов'язувався сплачувати за користування транспортним засобом періодичні лізингові платежі. Договір фінансового лізингу передбачає його право отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Згідно до пункту 1.7 договору, трактор передається йому в користування не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за організацію i оформлення даного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісії за передачу трактора в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу. Пунктом 9.7. договору визначено, що кошти, які ним сплачуються до моменту отримання предмету лізингу, незалежно від їх призначення, про що вказується в квитанції, зараховуються в наступному порядку: а) адміністративний платіж - комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію, що визначена в додатку № 1 до цього договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансового платежу, який розраховується як авансовий платіж, визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісії за передачу предмету лізингу - комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісії винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу зазначений в додатку № 1 до вказаного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 10.1. договору він зобов'язаний сплачувати лізинговий платіж, який складається з відшкодування вартості предмета лізингу, сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу та сплати комісії за супроводження договору. 29.01.2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу він сплатив товариству авансовий платіж в розмірі 90000 грн. Однак вважаючи умови вищевказаного договору такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, в тому числі і в розумінні вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за невиконання будь-якого зобов'язання по договору та за розірвання договору за його ініціативою відповідальність несе лише лізингоодержувач; в договорі лізингу відсутні відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару; умови договору є несправедливими через зобов'язання сплати ним відповідних лізингових платежів, які не визначені законом; при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50 % вартості предмета лізингу, лізингодавець має право не повертати ці кошти, що фактично є компенсацією за невиконання умов договору; договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, але він нотаріально не посвідчений, у зв`язку з чим є нікчемним; не надано йому під час підписання договору ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних oci6, а також додатку № 3 до договору лізингу, що містить суттєві умови договору, позивач прохав визнати договір фінансового лізингу від 29.01.2016 року, укладений між ним та відповідачем, недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з останнього на його користь коштів в сумі 90000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] також підтримав позов та прохав його задовольнити, пояснивши суду, що адміністративний платіж суперечить вимогам ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки передбачає плату ще до укладення договору лізингу. Також даний договір містить прямі суперечності. В п.1.1 договору не зазначені в порушення вимог ст.807 ЦК України та ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» індивідуальні ознаки предмета лізингу, оскільки не зазначено ідентифікаційний номер трактора, його класифікація, модифікація, що вказує на відсутність істотних умов договору. А, згідно з п.1.4 договору, лізингодавець взагалі знімає з себе будь-яку відповідальність за якість доставленого товару і в порушення ст.808 ЦК України не зазначає продавця. У зв`язку з цим вони просять визнати договір фінансового лізингу недійсним. Представник позивача [PERSON] теж підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що умови договору є несправедливими, до того ж договір має змішаний характер: договору найму транспортного засобу та договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим повинен бути нотаріально посвідченим. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився. Вислухавши позивача та його представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи (а.с.6), 29.01.2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 002032, згідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу, а саме трактор марки КИЙ 14102 (пластик) з об`ємом/типом двигуна 4,7/дизель, та передати його в користування позивача, який повинен сплачувати за користування отриманим транспортним засобом періодичні лізингові платежі. Як передбачено ст.807 ЦК України та ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно до п.1.2 вказаного договору вартість предмета лізингу на момент укладання договору зазначається у даному договорі, а розмір авансового платежу вказується у договорі та в додатку №1 до нього, який є його невід`ємною частиною. Судячи з п.8.2 договору, вартість предмета лізингу становить 21455,24 доларів США, що еквівалентно 575000 гривень. Відоповідно до п.1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. В п.9.1 договору фінансового лізингу зазначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу, зазначеного в даному договорі та в специфікації. А, як вбачається з додатку №1 до вказаного договору, авансовий платіж сплачується в розмірі 50% від вартості предмету лізингу, адміністративний платіж - в розмірі 10% від вартості предмету лізингу та комісія за передачу предмета лізингу - в розмірі 3% від вартості предмету лізингу. Згідно до п.9.7. цього договору, кошти, які ним сплачуються до моменту отримання предмету лізингу, незалежно від їх призначення, про що вказується в квитанції, зараховуються в наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмету лізингу. Пунктом 10.1 договору передбачено, що лізинговий платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору) і складається з відшкодування вартості предмета лізингу, сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу та сплати комісії за супроводження договору. В судовому засіданні встановлено та підтверджується квитанцією від 29.01.2016 року, що позивач на виконання умов договору фінансового лізингу сплатив відповідачеві авансовий платіж в розмірі 90000 гривень, при цьому відповідачем так і не надано на вимогу суду додаток № 3 до договору фінансового лізингу, що є його невід`ємною частиною та повинен містити графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, через що суд приходить до висновку про його відсутність. В ст.808 ЦК України визначено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Як випливає з договору фінансового лізингу від 29.01.2016 року, лізингоодержувач, тобто позивач, доручив вибрати продавця предмета лізингу відповідачеві, оскільки в договорі не зазначено, що лізингоодержувач сам вибирає продавця майна, при цьому не визначений продавець, у зв`язку з чим відповідач, як лізингодавець, згідно до вимог ст. 808 ЦК України повинен нести солідарну відповідальність разом з продавцем щодо продажу позивачу предмета лізингу у випадку його неналежної якості, комплектності та ін. Незважаючи на це, п.1.4 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець, що суперечить положенням ст.808 ЦК України. Крім того у відповідності до п.4 ч.1 та ч.2 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. А відповідно до п.11-1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Як передбачено ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. На неодноразові вимоги суду відповідач так і не надав ліцензію на право здійснення ним діяльності з надання фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що приводить суд до висновку про відсутність такого дозволу (ліцензії). Згідно до ч.2 ст.806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, як зазначено в ч.2 ст.628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Укладений між сторонами 29.01.2016 року договір фінансового лізингу є змішаним договором, оскільки містить в собі елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно до вимог ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено та вбачається з договору фінансового лізингу № 002032 від 29.01.2016 року, що він нотаріально не посвідчений. А у відповідності до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є двостороннім правочином і повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених ст. 203 ЦК України. Згідно до ч.1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відносини, що виникають у зв`язку з укладенням договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг». Крім того в ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначені самостійні підстави визнання умов договорів недійсними. Так, в ч.5 та ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Також, виходячи з положень ст.18 даного Закону, для визначення умов договору несправедливими необхідна наявність того, що умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.509 ЦК України); що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і, що вони завдають шкоду споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.2, п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) ;не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст.18 цього Закону). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Виходячи зі змісту оспорюваного договору фінансового лізингу від 29.01.2016 року, суд вважає, що в даному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які визначені Законом України «Про фінансовий лізинг», нормами Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та щодо передачі цієї речі належної якості, в той же час значно розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства. Також в договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Крім того, судячи зі змісту розділу 12 вище вказаного договору лізингу, ( зокрема, п.12.1, п.12.4, 12.5) встановлено жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності і добросовісності та є несправедливими умовами договору у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Передбачені п.4.1 та розділом 9 оспорюваного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу, а також визначені п.10.1договору обов'язки щодо сплати платежів виходять за межі переліку визначених законом платежів, через що дані пункти договору є недійсними, а вказані положення договору - несправедливими. Таким чином суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що є достатньо підстав для визнання договору фінансового лізингу № 002032, укладеного 29.01.2016 року між сторонами, недійсним у зв`язку з його несправедливими умовами, відсутністю ліцензії у відповідача на право здійснення ним діяльності з надання фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб та відсутністю нотаріального посвідчення оспорюваного договору лізингу, що є правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, викладеною в постанові від 16.12.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи з цього, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача сплачені останнім кошти в рахунок авансового платежу в сумі 90000 гривень. Також з відповідача на користь держави у відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України стягуюється судовий збір в розмірі 900 гривень. На підставі викладеного та,

Outcome: approved