Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він 11.03. 2008 року надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 1000,00 доларів США, а згодом 4000,00 грн. терміном до 25.08.2012 року. У звязку з тим, що відповідач кошти не повернув, від добровільного виконання взятих на себе зобов'язань відмовляється, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 26000,60 грн., 3% річних в сумі 2308, 08 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, які підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики 26000,00 грн. основного боргу, втрати за несвоєчасне повернення боргу з врахуванням індексу інфляції в сумі 19188,00 грн., 3% річних за час прострочення боргу в сумі 3950,50 грн., судові витрати з оплати судового збору в розмірі 491,38 грн., всього 49512, 88 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот дванадцять) гривень 88 копійок. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі про що надав суду письмову заяву, не заперечує факт отримання ним позики та пояснив, що борг не повернув із-за складеного матеріального становища. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, що 11.03. 2008 року позивач надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 1000,00 доларів США, а згодом 4000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача ( а.с.4). На даний час відповідач коштів не повернув, а термін їх повернення минув 25 серпня 2012 року. На неодноразові пропозиції позивача повернути кошти, відповідач уникав зустрічі і телефонних розмов. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України). У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума 3% річних від простроченої суми заборгованості та суму боргу з урахуванням індексу інфляції підтверджується розрахунком позивача (а.с.13), який визнав відповідач. Відповдно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, підтверджені доказами, які визнав відповідач, тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 49512, 88 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати з оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved