Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 2012 року працював в Державній інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області на різних посадах. 10.09.2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», згідно якої було ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства, поклавши її функції на інші органи виконавчої влади. 30.06.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №447 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства», згідно якої було ліквідовано, у тому числі, Державну інспекцію сільського господарства в Дніпропетровській області. 07.07.2015 року Державною інспекцією сільського господарства України прийнято наказ №3 «Про утворення комісії з ліквідації територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України», яким утворено комісію з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області та затверджено головою комісії з ліквідації [PERSON] 08.07.2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області видано наказ №138 «Про затвердження складу комісії та плану заходів з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області». 15.12.2016 року на адресу Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області надійшло доручення першого заступника голови Державної інспекції сільського господарства від 12.12.2016 року №2/2/16, яким зобовязано вжити заходів з вивільнення всіх працівників до 30.12.2016 року; взяти до уваги, що останній робочий день, як центрального органу, так і територіальних органів, є 30.12.2016 року. На виконання цього доручення 26.12.2016 року начальником Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, який одночасно є головою комісії з ліквідації, було прийнято ряд наказів, у тому числі, наказ №82 від 26.12.2016 року «Про вивільнення працівників», яким було звільнено усіх працівників, окрім 18 осіб, у тому числі і його (позивача), з зазначенням, що ці 18 осіб не можуть бути звільненні. З цього приводу він та інші не звільненні працівники неодноразово звертались до голови комісії з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, до Міністерства аграрної політики та продовольства, Державної інспекції сільського господарства України, Державної інспекції праці та інших органів. Лише 15.02.2017 року наказом №219-к його було звільнено з займаної посади. Разом з тим, у відповідності до ст.116 КЗпП України, в день звільнення та по теперішній час розрахунок з ним не проведено, заробітну плату за грудень 2016 року в повному обсязі не сплачено, а за січень та лютий 2017 року не сплачено взагалі. З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2016 року по 15.02.2017 року в сумі 7460 грн., а також середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 16.02.2017 року по день фактичного розрахунку, виходячи із середньоденного розміру заробітної плати 150 грн. 30 коп. В наданій заяві представник позивача просив провести розгляд справи за відсутності його та позивача, зазначивши про підтримання останнім позову в повному обсязі та не заперечуючи щодо заочного розгляду справи. Відповідач явку свого представника до суду повторно не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на заяву представника позивача в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України та повторну неявку представника відповідача, судом у відповідності до положень ст.ст.169,197,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяви доводи, дослідивши надані до неї письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 2012 року працював на різних посадах в Державній інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, у т.ч. з 17.07.2014 року на посаді провідного фахівця відділу контролю за насінництвом та охороною прав на сорти рослин управління контролю якості насіння та садивного матеріалу. 10.09.2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», згідно якої було ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства України, поклавши її функції на інші органи виконавчої влади. 30.06.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №447 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України», згідно якої було ліквідовано, у тому числі, Державну інспекцію сільського господарства в Дніпропетровській області. 07.07.2015 року Державною інспекцією сільського господарства України прийнято наказ №3 «Про утворення комісії з ліквідації територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України», яким утворено комісію з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області та затверджено головою комісії з ліквідації начальника цієї інспекції [PERSON] 08.07.2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області видано наказ №138 «Про затвердження складу комісії та плану заходів з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області». 15.12.2016 року на адресу Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області надійшло доручення першого заступника голови Державної інспекції сільського господарства від 12.12.2016 року за вих.№2/2/16, яким зобовязано вжити заходів з вивільнення всіх працівників до 30.12.2016 року; взяти до уваги, що останній робочий день, як центрального органу, так і територіальних органів, є 30.12.2016 року. На виконання цього доручення 26.12.2016 року начальником Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області та головою комісії з ліквідації [PERSON] було прийнято наказ №82 від 26.12.2016 року «Про вивільнення працівників», яким було звільнено усіх працівників інспекції та затверджено перелік працівників в кількості 18 осіб, яки не може бути звільнено в звязку із тим, що повноваження та функції інспекції із здійснення державного нагляду (контролю), державне майно та цінності, що знаходяться на балансі інспекції, на даний час не передані до відповідних органів виконавчої влади, згідно з постановами Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 року та №447 від 30.06.2015 року. До вказаного переліку 18 осіб, що не можуть бути звільнення, було включено і позивача [PERSON] Також з наданого до позовної заяви колективного звернення вбачається, що позивач разом з деякими іншими працівниками, що не були звільненні, звертались з приводу порушення їх трудових прав до уповноважених органів виконавчої влади. 15.02.2017 року наказом №219-к голови комісії з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області [PERSON], позивача було звільнено з займаної посади з 15.02.2017 року, за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається зі штатного розпису Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області на 2016 рік та розрахунку місячного фонду заробітної плати за посадами працівників до цього штатного розпису, посадовий оклад, за посадою, яку займав позивач, було встановлено в розмірі 2050 грн. на місяць. Наказами відповідача від 26.12.2016 року №207-к «Про встановлення та виплату надбавки за високі досягнення у праці в грудні 2016 року», №208-к «Про преміювання за грудень 2016 року» та №209-к «Про преміювання працівників до Новорічних свят та Різдва Христова» позивачу за високі досягнення у праці та особистий вклад в загальні результати роботи було встановлено надбавку у відсотках до нарахованого окладу в розмірі 50%, премію в розмірі 100% та премію в розмірі 2510 грн. З огляду на це та положення ст.2 Закону України «Про оплату праці», суд погоджується з наведеним у позивачем у позовній заяві розрахунком розміру його заробітної плати за грудень 2016 року, визначений в сумі 7635 грн.. з яких: 2050 грн. місячний посадовий оклад, 1025 грн. 50% надбавки згідно наказу №207-к від 26.12.2016 року, 2050 грн. 100% надбавки згідно наказу №208-к від 26.12.2016 року, 2510 грн. премія згідно наказу №209-к від 26.12.2016 року. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що розмір фактично нарахованої відповідачем та виплаченої позивачу заробітної плати за грудень 2016 року склав 5135 грн. Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі за грудень 2016 року становить 2500 грн. (7635 грн. 5135 грн.). Також судом, встановлено, що в 2017 році штатний розпис Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області не встановлювався. Проте, позивач продовжував перебувати у трудових відносинах з відповідачем до 15.02.2017 року включно. З урахуванням цього та враховуючи встановлений законодавством з 01.01.2017 року мінімальний розмір заробітної плати в сумі 3200 грн., суд також погоджується з визначеним позивачем розрахунком заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року в сумі 3200 грн. та за 11 робочих днів в лютому 2017 року в сумі 1760 грн. (3200 грн. / 20 робочих днів в лютому 2017 року х 11 фактично відпрацьованих робочих днів). Оскільки під час розгляду справи відповідачем позовні вимоги в цій частині не спростовані та у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України доказів щодо своєчасної виплати позивачу заробітної плати в повному обсязі за грудень 2016 року та за січень, лютий 2017 року на момент його звільнення та в подальшому не надано, суд з урахуванням положень ст.ст.116,117 КЗпП України, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. В звязку з цим, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за грудень 2016 року в сумі 2500 грн., за січень 2017 року в сумі 3200 грн. та за період з 01 по 15 лютого 2017 року в сумі 1760 грн., а всього в сумі 7460 грн. Заробітна плата позивача за два останні повністю відпрацьовані місяці (грудень 2016 року та січень 2017 року) склала 10835 грн. (7635 грн. + 3200 грн.). Таким чином середньомісячна заробітна плата позивачки становить 257 грн. 98 коп. (10835 грн. / 42 робочі дні у грудні 2016 року та січні 2017 року). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2017 року по 20.09.2017 року (день ухвалення рішення) становить 37923 грн. 06 коп. (257 грн. 98 коп. х 147 (кількість робочих днів у періоді)), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на підстав ст.117 КЗпП України. Згідно п.2 ч.1 та ч.2 ст.367 ЦПК України, враховуючи звільнення позивачки з роботи, дату такого звільнення та період виникнення заборгованості, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивачки всієї суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 7460 грн. В звязку з задоволенням позову та оскільки позивачку в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved