Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON], з 1984 року не проживає в квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальні платежі. На підставі наведеного, позивач, посилаючись на положення ст. 71 Житлового кодексу України, просив визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити його з наведених підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, за таких обставин суд визнав можливим слухати справу у відсутність відповідача, на підставі наявних матеріалів про правовідносини сторін. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, за таких обставин суд визнав можливим слухати справу у їхню відсутність, на підставі наявних матеріалів про правовідносини сторін. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки заперечень проти такого порядку розгляду справи, не надійшло. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.07.1993, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 8) Крім того, згідно довідки форми № 3 в зазначеній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] (з 23.11.1968), [PERSON] (з 23.11.1968), [PERSON] (з 27.11.1970), [PERSON] (з 31.10.1998) (а.с. 13) Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що чинним законодавством врегульований порядок визнання саме наймача або членів його сім'ї, таким (такими), що втратили право користування жилим приміщенням, а не визнання самого власника певного житлового приміщення таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням. Питання ж припинення права власності врегульовані положеннями Глави 25 Цивільного кодексу України, яка до спірних правовідносин не застосовується, в силу принципу диспозитивності. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач являється співвласником, а не наймачем чи членом родини наймача, у зв'язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed