Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що з 25.12.2004 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 11.10.2013 року шлюб було розірвано, від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем за адресою [ADDRESS]. На теперішній час позивачка має бажання виїхати з дітьми на відпочинок до російської Федерації, де мешкає її рідна сестра [PERSON], однак для виїзду дітей за кордон необхідний нотаріально посвідчений дозвіл батька, який відповідач надати відмовляється. В зв'язку з чим просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у супроводі їх матері - [PERSON] за межі України - на територію Російської Федерації, без згоди та супроводу їх батька - [PERSON], в період: осінніх канікул 24.10.2014 р. по 02.11.2014 р., зимових канікул з 26.12.2014 р. по 11.01.2015 р., весняних канікул з 20.03.2015 р. по 29.03.2015 року, літніх канікул з 28.05.2015 року по 01.09.2015 р., осінніх канікул з 23.10.2015 р. по 01.11.2015 р., стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач вимоги позивача визнав частково, не заперечуючи щодо виїзду влітку до Російської Федерації старшої дитини. Представник третьої особи поклалася на розсуд суду, щодо задоволення позовних вимог, надавши суду витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 07.11.2014 року № 11. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані ст.ст. 141,157 ,159СК України , ст.15 Закону «Про охорону дитинства», ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною. Відповідно до свідоцтва про одруження видане 25.12.2004 ркоу Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 1014 сторони перебували у шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження виданого 04.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 269, 24.06.2011 року народився [PERSON], а 20.11.2006 року народився [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 1312. Відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 11.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. В матеріалах справи містяться документи на підтвердження того, що [PERSON], дійсно є рідною сестрою позивачки та мешкає в Російській Федерації, що також не заперечувалось сторонами по справі. Відповідно до копії трудової книжки, позивач працює головним бухгалтером профспілкової організації. Такі обставини визнані сторонами у справі і додатковому доказуванню у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягають. Інших істотних обставин, які б мали суттєве значення у справі, судом встановлено не було. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 07.11.2014 року № 11, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що в інтересах дітей батькам запропоновано під час зимових канікул дозволити тимчасово виїхати до Російської Федерації [PERSON], [INFO], а під час літніх канікул (за згодою батьків) тимчасово виїхати до Російської Федерації [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України установлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно з метою відпочинку та підтримання родинних стосунків має намір виїхати до Російської Федерації, а відповідач не надає згоди без достатніх підстав, права позивача підлягають судовому захисту. Однак, враховуючи навчання дітей, трудову зайнятість позивача, суд не може погодитися з вимогами визначеними позивачем, а також те, що надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітніх дітей, щодо яких вирішується питання, не носить системний характер, а має надаватися, враховуючи обставини справи, в кожному випадку окремо, що також в повній мірі не було враховано виконавчим комітетом Суворовської районної у місті Херсоні ради, суд приходить до висновку про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] у супроводі їх матері - [PERSON] за межі України - на територію Російської Федерації, без згоди та супроводу їх батька [PERSON] в період з 01.06.2015 року по 01.07.2015 року. За наслідком задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial