Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог вказав, що між ним та відповідачем по справі укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від позивача 5000,00 грн. та зобов`язався повернути позику до 20.06.2019 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав відповідну розписку від 20.04.2019 року. На даний час відповідач ухиляється від виконання умов договору позики, а тому позивач був змушений звернутись з вказаним позовом до суду та просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти за договором позики від 20.04.2019 року в розмірі 5039,04 грн., що становить 5000,00 грн. основного боргу та 39,04 грн. 3% річних. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений судовий збір останнім, в сумі 768,40 грн. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 24.10.2019 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява, в якій позовні вимоги про стягнення боргу підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 20.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 грн., передача грошових коштів підтверджена розпискою, яка підписана відповідачем по справі, датою повернення позики сторони визначили 20.06.2019 року. Кошти в розмірі 5000,00 грн. були передані позивачем 20.04.2019 року відповідачу в момент підписання розписки, що вказує на виконання позивачем своїх зобов`язань за договором позики в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. А згідно ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю юридичною природою договір позики є реальною оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.625\~ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Проте відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу вказану суму боргу в строк, вказаний в розписці, доказів повернення даного боргу суду не надав. Крім того, згідно\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] не виконав зобов`язання по умовах договору позики від 20.04.2019 року і не повернув [PERSON] суму боргу в розмірі 5000,00 грн. та 3% річних в розмірі 39,04 грн., на загальну суму 5039,04 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення в порушенні відповідачем умов договору позики та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час договір позики є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобов`язань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості.\~За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів в загальному порядку, окрім судового. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved