Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 17.12.2012р. між КС «Бебко Фінанс» та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави, за умовами якого останній передав позивачу у якості забезпечення виконання своїх зобов'язань як боржника за кредитним договором від 17.12.2012р. № 297/2012 спірні - автомобіль MERCEDES-BENZ, держ.[NUMBER] та Комбайн зернозбиральний CLAAS DOMINATOR MEGA 204 держ.№ [NUMBER]. Договір застави було посвідчено нотаріально та внесено відповідні записи про обтяження спірного майна в Державний реєстр обтяжень рухомого майна. В період дії основного та забезпечувального зобов'язань заставний автомобіль [NUMBER] без згоди позивача був знятий з реєстрації відповідачем [PERSON] та зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON] У зв'язку з невиконанням боржником основного зобов'язання, позивач просить звернути стягнення на спірне заставне майно в рахунок погашення заборгованості в сумі 289 376, 49 грн. шляхом надання йому права продажу вказаного майна від свого імені будь-якій особі покупцю. З метою забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження просив вилучити спірне майно, а також його приналежності, а саме, комплекти ключів, свідоцтва про реєстрацію та іншу технічну документацію та передати їх позивачу на період до їх реалізації, а також надати позивачу право зняти з реєстраційного обліку дані транспортні засоби в органах ДАІ та у Відділі Держтехнагляду Державної сільгоспінспекції в Херсонській області. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. В ході розгляду справи, позивач збільшив суму позовних вимог, та просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] у розмірі 313690,49 грн. звернути стягнення на автомобіль та комбайн у визначений в позові спосіб. Під час розгляду справи ухвалою суду занесеною до журналу судового засідання третя особа без самостійних вимог: [PERSON] був виключений із складу у якості третьої особи і вступив у процес за своєю заявою у якості третьої особи із самостійними вимогами до КС «Бебко Фінанс», [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, первісний позов та позов третьої особи із самостійними вимогами прийняті до спільного розгляду. В ході слухання справи ухвалою суду від 20.01.2015 року за клопотанням представника позивача, до участі у справі у якості співвідповідача було залучено [PERSON] Ухвалою суду від 20.01.2015 року за клопотанням [PERSON], як третьої особи із самостійними вимогами його позов до КС «Бебко Фінанс», [PERSON] про визнання права власності на автомобіль було залишено без розгляду. Ухвалою з занесенням до журналу судового засідання зі складу учасників розгляду справи виключено третю особу із самостійними вимогами [PERSON] Розгляд справи за клопотанням відповідача [PERSON] та його представника розпочався спочатку. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до КС «Бебко Фінанс», [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, мотивуючи тим, що є власником даного автомобіля, а оскільки позовні вимоги у частині заявленого позову позивачем про звернення стягнення на його автомобіль, то вважає що у такий спосіб КС «Бебко Фінанс» і [PERSON] не визнають його прав власності на спірний транспортний засіб, з огляду на зазначене вважав вірно обраним спосіб захисту свого права шляхом, визнання за ним право власності на автомобіль [NUMBER] . Обидва позови ухвалою суду занесеною до журналу судових засідань прийняті до спільного розгляду. Представники позивача за довіреністю в судовому засіданні заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Зустрічний позов не визнали, з підстав відсутності спору, оскільки первісний позивач не оспорює право власності [PERSON] на автомобіль [NUMBER]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги первинного позову визнав, просив вимоги задовольнити. У подальшому у судові засідання не з'являвся, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неприбуття суду не повідомив. Відповідач [PERSON] та його представник зустрічний позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Проти задоволення позовних вимог первинного позову в частині звернення стягнення на автомобіль [NUMBER] заперечували, просили відмовити у задоволенні первісного позові у цій частині позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що 17.12.2012р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 297/2012, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 140 000,00грн. (п.1.1). Плата за користування кредитом становить 48 процентів річних від загальної суми залишку заборгованості позичальника по кредиту (пункт 3.1). Також, 17.12.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір застави,, за умовами якого відповідач передав позивачу у якості забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором рухоме майно: комбайн зернозбиральний марки Claas Dominator Mega 204, рік випуску - 1995; реєстраційний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], двигун, [NUMBER], який належить відповідачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини Серія [NUMBER], виданого ІДТН Херсонської ОДА у Цюрупинському районі 31.01.2011 року, а також автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі Sprinter212D, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску - 1998р.; об'єм двигуна 2874 см. куб., колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип - вантажний фургон, який належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Цюрупинським РЕП ДАІ Херсонської області 27.03.2012р. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №39388521 від 17.12.2012р., до реєстру було внесено запис №13396064 щодо обтяження заставою рухомого майна вказаних транспортних засобів. У відповідності до пункту 2.3. кредитного договору, відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку дії Договору, визначеного у п. 2.1 цього договору. Згідно п.3.4 кредитного договору, сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною цього Договору. У випадку надання кредиту траншами сторони зобов'язуються вносити відповідні зміни у графік розрахунків в день надання кожного наступного траншу. Відповідно до графіку розрахунків до кредитного договору (додаток №1), датою платежу визначено 17 число кожного поточного місяця. Згідно розрахунку заборгованості відповідача, починаючи з 17.10.2013р. відповідач допускає прострочення платежів за кредитним договором та графіком. Відповідно до розрахунку у відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 11.11.2014р. існує прострочена заборгованість за основним зобов'язанням в сумі 139777,07грн., за процентами - 147604,47, 3%річних - 3687,82грн,, інфляційні - 22621,13грн., на загальну суму 313690,49грн. У пункті 9.3 кредитного договору сторони передбачили, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору, надає позивачу право в порядку передбаченому цим договором та/або діючим законодавством України, змінювати строки виконання зобов'язань та/або незалежно від встановлених договором строків виконання зобов'язань вимагати від позичальника повернення кредиту та інших передбачених договором платежів та/або прийняти рішення про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2). Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, в силу умов кредитного договору та вимог закону позивач набув право вимагати від відповідача [PERSON] дострокового виконання зобов'язань за договором у повному обсязі. Згідно статті 572 Цивільного Кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частини 1 статті 589 Цивільного Кодексу України, в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В силу ч.2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Разом із цим, спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна є Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», положення інших законів, у тому числі і Закону України «Про заставу», застосовуються лише в частині, що не суперечать цьому Закону, що передбачено прикінцевими і перехідними положеннями Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Статтею 22 цього Закону передбачено, що за рахунок предмета обтяження (предмета застави) обтяжувач, тобто позивач по справі, має право задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або у частині, встановленій договором. Статтею 23 Закону передбачено, що обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмету обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону, обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Як вбачається зі свідоцтва серія [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу, 16.08.2013р. власником заставленого автомобіля Мercedes-benz, моделі sprinter 212 D, реєс.№ [NUMBER] став відповідач [PERSON], в результаті чого було змінено реєстраційний номер автомобіля на [NUMBER] Зазначені обставини також визнанні відповідачами у справі. Вчинені дії відповідача [PERSON], щодо продажу заставного майна [PERSON] у період перебування автомобіля під обтяженням, є порушенням п.3.2.1. договору застави, згідно якого протягом дії договору заставодавець не має право розпоряджатися предметом застави, включаючи його продаж або передачу у наступну заставу будь-яким третім особам. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Аналогічні положення містяться у нормі частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно якої, якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Отже, в силу вищевказаних умов договору та положень Закону, зміна власника спірного автомобіля Мercedes-benz, моделі sprinter 212 D, реєс.№ [NUMBER] не створює перешкод позивачу в реалізації ним своїх прав як заставодержателя цього майна, у тому числі, і права звернення стягнення. При вирішенні питання про спосіб звернення стягнення суд виходить з такого. Відповідно до статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, заставодержатель на власний розсуд обирає спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, та в силу пункту 2 частини 1 статті 26 Закону, має право звернути стягнення шляхом продажу заставного майна від свого імені будь-якій особі покупцю або на публічних торгах. При цьому, згідно частини 2 статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. З огляду на вищезазначене, суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги первинного позову є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом із цим, вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом, на час розгляду справи [PERSON] є власником спірного транспортного засобу, позивач у свою чергу не оспорює право власності [PERSON] на автомобіль. [PERSON] та його представник у встановленому законом порядку не довели у належний спосіб порушень права власності [PERSON] на автомобіль з боку відповідачів, належними та допустимими доказами, з огляду на що суд вважає, позовні вимоги не доведеними. Отже, з огляду на відсутність спору між сторонами з приводу автомобіля Мercedes-benz, моделі sprinter 212 D, реєс.[NUMBER], в той час як особа має право лише в порядку та у спосіб, встановлений законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, виходячи з засад справедливості, суд вважає, що за первісним позовом вони повинні бути покладені на відповідача [PERSON], оскільки спір виник у результаті не виконання останнім своїх зобов'язань за кредитним та заставним договорами. У зв'язку із відмовою у задоволенні зустрічного позові, судові витрати понесенні [PERSON] відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved