Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням вказаної квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач - його знайома, яка з 24 липня 2017 року зареєстрована у належній йому квартирі, але фактично ніколи в ній не проживала, участі в утриманні житла не несла. Наведене створює для нього низку перешкод у здійсненні у повній мірі права власності, у зв`язку з чим він змушений звертатись до суду з даним позовом. Сторони до зали судових засідань не прибули. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Судовий збір у розмірі 768,40 гривень, сплачений за подання даного позову, позивач просить залишити за його рахунок. Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилалась рекомендованою поштою із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, однак кореспонденція повернута поштовим відділенням без отримання адресатом, за закінченням строків зберігання. Відповідач до суду не прибула, відзиву на позов не надала, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним власником квартири[ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, реєстр № 839. Згідно інформації Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 12 вересня 2019 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 24 липня 2017 року. Згідно акту КСН «Жемчужний» від 26 лютого 2019 року, у спірному помешканні фактично мешкає позивач [PERSON] Дані щодо проживання відповідачки у цьому житлі відсутні. У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка засвідчила, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] більше року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Такий же принцип непорушності права приватної власності закріплений в ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Отже за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] не є членом його сім`ї, є знайомою. Підстав піддавати сумніву наведені твердження суд не вбачає. На підставі наведеного, враховуючи, що відповідач, не будучи членом сім`ї позивача (власника квартири), залишається зареєстрованою у належному позивачу житлі, чим створює для власника низку перешкод у здійсненні у повній мірі права власності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує позицію позивача, представник якого просила залишити сплачений позивачем судовий збір за подання даного позову за його рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved