Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., Верем»яцька сільська рада Обухівського району, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,1467 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Є.В. та скасувати реєстрацію цього правочину, та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,1467 га, та у вказаному будинку він проживає зі своєю дружиною [PERSON] В 2013 році двоюрідний племінник позивача, [PERSON], запропонував позивачу подарувати йому земельну ділянку, а він з дружиною будуть її обробляти, вирощувати на ній городину та будуть забезпечувати [PERSON] та його дружину овочами, які виростять, а всі забудови на земельній ділянці залишаться у власності позивача, а також він буде продовжувати користуватись земельною ділянкою. 04.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,1467 га розташованої за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), але позивач зазначає мотивуючи вимоги позову, що вказаний договір дарування укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах та під впливом омани позивача відповідачем, оскільки у п. 4.7 договору вказано, що на вказаній земельній ділянці відсутні забудови, що не відповідає дійсності, крім того спірний правочин було укладено на підставі недостовірного документу, підробленої довідки виданої Верем»яцькою сільською радою, яка містила недостовірну інформацію, земельну ділянку до цього часу обробляє сам позивач та жодної допомоги від відповідача не отримав. В зв»язку з порушення вимог ст.. 120 ЗК України, та ст.. 377 ЦК України, при укладенні договору дарування, його слід визнати недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на його недоведеність та необґрунтованість, та безпідставність. Представник третьої особи Верем'яцької сільської ради Обухівського району в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, та письмові заперечення проти позову, в яких позов вважає таким, що не підлягає задоволенню. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11.071997 року [PERSON], [PERSON], та [PERSON] отримали у спадщину по 1/3 частині кожний житловий будинок [ADDRESS], про що зроблено запис в реєстровій книзі під №60 від 16.07.1997 року. 06.09.2010 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], на земельну ділянку площею 0,1467 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. 04.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки, згідно якого [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняв у дар належну дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку загальною площею 0,1467 га в межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] і надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Є.В. та зареєстровано за № 2060. Відповідно до довідки Верем»яцької сільської ради №36 від 22.05.2013р., зазначається про те, що на земельній ділянці площею 0,1467 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка належить [PERSON], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку будь-які забудови відсутні та будівництво не ведеться. Відповідно до довідки Верем»яцької сільської ради №164/02-31 від 31.10.2016 р., зазначається про те, що житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON], [PERSON] по ? частині кожному, та зареєстрований у по господарській книзі сільської ради і що на вищевказаний будинок не розташований на земельній ділянці площею 0,1467 га, кадастровий номер [NUMBER]. Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS], між співвласниками будинок поділений не був. Відповідно до довідки Верем»яцької сільської ради №208 від 13.12.2016 р., зазначається про те, що в сільській раді відсутні відомості щодо забудови. Земельна ділянка в натурі не виділена, межові знаки відсутні. Зі слів [PERSON] земельна ділянка на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями належить [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Отже, з огляду на викладене та з урахуванням зазначених норм права, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. З аналізу зазначених правових норм, та досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що при укладанні договору дарування [PERSON] та [PERSON] мали необхідній обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин був спрямовані на реальне настання правових наслідків - перехід права власності на нерухоме майно від [PERSON] до відповідача [PERSON], тим самим договір був укладений відповідно до ЦК України, що вказує на його правомірність. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України Згідно зі ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження умов недодержання сторонами вимог встановлених ст. 203 ЦК України, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним. Крім того, позивачем не надано доказів, підтверджуючих порушення його прав та законних інтересів у зв'язку з укладеним договором. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Тому, позовна вимога позивача про стягнення судового збору також задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed