Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся\~до Мар`їнського\~районного суду\~Донецької області\~з позовною\~заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, в якій просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом, право власності на будинок садибного типу загальною площею 32,5 кв. метри, житловою площею 32,5 кв. метри, з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами 40,4 кв. метри, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує свої вимоги тим, що після смерті його бабусі [PERSON] відкрилася спадщина на зазначений будинок, який вона фактично прийняла у спадок після смерті [PERSON] , але не встигла отримати свідоцтво про спадщину. Позивач звернувся до державного нотаріуса Красногорівської державної нотаріальної контори з питанням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою нотаріуса від 08.05.2019 року йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують належність спадкодавцеві зазначеного будинку. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 26.07.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.12.2020 року було задоволено клопотання позивача, витребувано\~у державного нотаріуса Красногорівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та інформаційної довідки із Спадкового реєстру. Проте, на час розгляду справи вказана ухвала суду не виконана. Ухвалою суду від 21.05.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином. Надсилали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до ч. 3 ст. 211 та ст. 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 21.12.1987 року, виданого Виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради народних депутатів Мар`їнського района Донецької області, гр. [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.02.1963 року, виданого Виконкомом Лісовської сільської Ради депутатів трудящих Селидівського района Донецької області, 16.02.1963 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 26). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2007 року, виданого Виконкомом Галіцинівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, відповідний актовий запис № 27, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.02.2018 року, виданого Виконкомом Галіцинівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, відповідний актовий запис № 3, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 16). Довідкою № 430 від 10.06.2019 року, виданою Виконавчим комітетом Галіцинівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, підтверджується, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На момент його смерті за цією ж адресою була зареєстрована та проживала [PERSON] та пізніше була знята з реєстрації в зв`язку зі смертю (а.с. 27). Отже, у зв`язку із смертю [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина. Виходячи з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Красногорівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.05.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують належність спадкодавцеві будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , інформація щодо реєстрації спадкового майна відсутня (а.с. 11). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 27 вказаної постанови зазначено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Статтями 1269-1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до позиції ВССУ, викладеної у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати, крім іншого, коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Однак позивачем [PERSON] не надано належних, допустимих, достовірних доказів, які могли б беззаперечно доводити факт прийняття ним спадщини. Згідно\~ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1261, 1265 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є онуком померлої [PERSON] , тобто, є спадкоємцем п`ятої черги спадкування по закону. Спадкоємцями першої черги є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. При цьому суд зазначає, що законом передбачений порядок зміни черговості одержання права на спадкування шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). Проте, з позовної заяви вбачається, що позивачем [PERSON] обрано такий спосіб захисту його цивільних прав та інтересів, як визнання права власності. За приписами ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється, зокрема, на будь-який юридичний спір. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Пунктом 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити, окрім іншого, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них За приписами ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Статтею 392 ЦК України передбачено перелік підстав, за наявності яких власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищенаведена стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, зокрема, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності. Саме такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016 року у справі № 6-1851цс15. В той же час, в позовній заяві не зазначено та з матеріалів справи не вбачається, що позивач раніше набув право власності на зазначене майно у встановленому законом порядку, яким чином відповідачі порушують, не визнають або оспорюють права позивача, або те, що документ, який засвідчує право власності позивача на майно, яке є предметом позову, був втрачений. А тому відсутні підстави для захисту права власності позивача в судовому порядку, що повністю узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України, Враховуючи все вищенаведене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то відповідно до положень ст.141\~ЦПК України, не підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем при зверненні з цим позовом до суду. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed