Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 30.01.2009 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва Державним центром розвитку сім'ї в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за номером 149 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Вказує, що від цього шлюбу [INFO] народилась їх спільна дитина - [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації народжень було зроблено відповідний актовий запис за номером 154 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.01.2012 року. Зазначає, що 21.03.2013 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Звертає увагу суду на те, що між ним та відповідачкою існує спір щодо виховання їх спільного сина, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до суду для вирішення цього питання в судовому порядку, оскільки остання не надає можливості бачитися з дитиною, приймати участь у його вихованні, виконувати його обов'язки як батька. З урахуванням уточненої позовної заяви, в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, просить визначити способи його участі у вихованні його сина [PERSON], шляхом встановлення графіку систематичних побачень у наступні дні: щосереди - з 19 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, перша та третя субота та неділя - з 10 години 00 хвилин суботи до 19 години 00 хвилин неділі на території фактичного проживання батька; дозволити, відвідування дитиною у дні які визначені як дні зустрічей, місця проживання позивача; дозволити йому два рази на рік, забезпечувати спільний з дитиною відпочинок в межах України, а саме влітку, строком на один місяць, та взимку - строком на п'ятнадцять днів; зобов'язати відповідачку повідомляти його про термін від'їзду та місце перебування сина за межі м. Києва шляхом письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 днів перед від'їздом (крім днів, коли він має бути з сином); зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином та у його вихованні. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] позов підтримали та просили його задоволити з підстав, викладених в ньому. Відповідачка та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити повністю, оскільки він є надуманим та безпідставним, оскільки перешкод у спілкуванні із сином та участі його у вихованні, відповідно до графіку, встановленого розпорядженням служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації позивачу ніхто не чинив і не чинить. Крім того, зазначають, що графік побачень із сином, який відповідач просить встановити не був предметом розгляду служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації та є таким, що суперечить правам та інтересам дитини. Представник служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримала частково та вважає за доцільне встановити позивачу час спілкування із своїм малолітнім сином [PERSON], а саме - першого та третього тижня місяця: у суботу та неділю з 10:00 години до 19:00 години та щосереди з 19:00 години до 20:00 години в присутності матері - [PERSON], враховуючи інтереси та стан здоров'я дитини та наданого суду висновку служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 25.07.2013 року №453. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та її представника, представника служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.6 ст.7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а відповідно до ч.2 ст.141 цього ж Кодексу, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Участь одного з батьків у вихованні дитини та підтриманні родинних зв'язків забезпечується державою. Відповідно до ч.10 ст.7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист, а відповідно до п.2 ч.2 ст.18 цього ж Кодексу способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права і обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч.3 цієї ж статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитині. Відповідно до ч.1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2009 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва Державним центром розвитку сім'ї в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №149 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, від цього шлюбу [INFO] народився їх спільний син - [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації народжень було зроблено відповідний актовий запис за номером 154 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.01.2012 року (а.с.30). 21.03.2013 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано (а.с.31) і судом встановлено, що після розлучення між сторонами почали виникати конфлікти з приводу спілкування з їх спільним сином. З наданого суду розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 25.07.2013 року за № 453 (а.с.29) про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] вбачається, що позивачу було встановлено час для спілкування з сином за таким графіком: першого та третього тижня місяця: у суботу та неділю з 10:00 години до 19:00 години та щосереди з 19:00 години до 20:00 години в присутності матері - [PERSON], враховуючи вік, інтереси та стан здоров'я дитини. Суд оцінюючи дане розпорядження приходить до висновку про його доцільність та вважає його таким, що сприятиме в першу чергу інтересам дитини, так і сторін. Згідно ч.2 ст.159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визначення способу участі у вихованні його малолітнього сина [PERSON], а саме щодо встановлення йому часу спілкування з ним, суд вважає за необхідне задоволити частково наступним чином - встановити час спілкування з дитиною виключно в присутності матері - [PERSON] першого та третього тижня місяця: у суботу та неділю з 10:00 години до 19:00 години та щосереди з 19:00 години до 20:00 години, враховуючи вік, стан здоров'я та інтереси дитини. Що стосується позовних вимог позивача про зобов'язання відповідачки не чинити перешкод в його спілкуванні із сином, про зобов'язання відповідачки повідомляти його про термін від'їзду та місце перебування сина за межі м. Києва, шляхом письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 днів перед від'їздом, (крім днів, коли він має бути з сином) суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду дані вимоги позивача не знайшли свого доведення, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Оцінюючи в сукупності надані докази, з урахуванням наданих суду пояснень, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що не підлягають задоволенню, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів ні позивачем ні його представником на їх підтвердження, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України в ході судового розгляду надано не було. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 10, 11, 150-153, 157-159 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed