Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 18.04.2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №58. Від шлюбу в них є син: [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб посилаючись на те, що подружні стосунки з відповідачкою не склалися через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Також позивач вказав, що під час спільного проживання відповідачка не приділяла йому уваги. Сторони втратили будь-який інтерес один до одного та з 2014 року проживають окремо, припинили подружні стосунки. Спільне господарство не ведуть. Позивач переконаний, що їх шлюб існує лише формально, за таких обставин подальше спільне проживання, збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, суперечитиме його інтересам. Кожен з них живе своїм життям. Крім того, позивач має намір створити іншу сім'ю. Також позивач просив визначити місце проживання сина [PERSON] з відповідачкою. Позивач в судове засідання подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, так як на даний час він перебуває у відрядженні, а саме в зоні АТО, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання також подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги визнає. Вважає, що збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В силу ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, оскільки відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а сторони погодили місце проживання їх сина з відповідачкою, задоволенню підлягає і вимога про визначення місця проживання дитини з матір'ю. При зверненні до суду позивачем помилково було сплачено судовий збір лише за одну позовну вимогу при заявлених двох, тому з відповідачки слід стягнути 640 грн. судового збору, сплаченого за вимогу про розірвання шлюбу на користь позивача та 640 грн. судового збору, який не було сплачено за вимогу про визначення місця проживання дитини - в дохід держави.

Outcome: approved