Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 13.01.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді договору позики. Відповідно до даного договору відповідач отримав у позику 20750 грн. строком до 20.01.2014 року. Відповідач борг у встановлений термін не повернув, на вимогу про повернення боргу не реагує, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу -20 750 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань суду не подавав. А тому, на підставі ст. ст.224, 225 ЦПК України, та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, всудовому засіданні встановлено, що13.01.2014 року відповідач взяв у позивача в борг кошти в сумі 20750 грн., що на той час було еквівалентно 2500 доларів СШАі дані кошти зобов'язувався повернути до 20.01.2014 року. Дане підтверджується договором позики від 13.01.2014 р. (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що позивач неодноразово вимагав добровільного виконання відповідачем умов договору, але борг не повернутий, відповідач уникає зустрічі. Відповідно до умов Договору позики - позика за договором є безпроцентною. Представник позивача пояснив, що кошти бралися в борг на тиждень, враховуючи обстановку в державі, договором позики передбачено еквівалент позики до долара США. Кошти відповідачу передавалися в гривнях. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст..1048 п.2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Хоча, наданий суду договір позики в підтвердження отримання відповідачем від позивача коштів і не є належною письмовою формою договору позики, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики, умови якого відповідач не виконав. Жодних достовірних доказів, які б спростовували цей висновок, суду не було надано. Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу відповідно до договору позики від 13.01.2014 року в розмірі 20750 грн. Також, на підставі ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі - 243,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved