Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за розпискою від 03.11.2015 у розмірі 1679,42 долари США, що станом на 29.06.2019 за офіційним курсом НБУ становить 43944,20 грн та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03.11.2015 позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, останнім було складено розписку. Відповідно до умов розписки, кінцевою датою повернення коштів було 31.12.2016. В зв`язку з тим, що позивачем зобов`язання з передачі грошових коштів за договором позики виконано в повному обсязі, а відповідач своє зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. 03.07.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2020 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 21.05.2020 позивачем до канцелярії суду подана заява, відповідно до якої останній просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 03.11.2015 відповідач отримав від позивача 1000 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.12.2016, про що видав позивачу власноручно написану розписку. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст.1046 ЦК України. Відповідач договір позики не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Досліджена в судовому засіданні розписка [PERSON] від 03.11.2015 підтверджує факт отримання ним від позивача в борг 1000 доларів США. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в розписці, до 31.12.2016, відповідачем суду не надано. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що за правилом ст.545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить також стягнути 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 74,79 доларів США, нарахованих на суму боргу в порядку ст.625 ЦК України, зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов`язання з повернення коштів є підставою для нарахування і стягнення даної суми. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем, в строк до 31.12.2016 грошові кошти за договором позики в розмірі 1000 доларів США йому не повернув, а тому, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, та нарахувань 3 % річних в сумі 74,79 доларів США здійснених за правилами ст.625 ЦК України, в розмірах, що наведені у розрахунку позивача. Що стосується нарахованої суми відсотків за розпискою від 03.11.2015 слід зазначити наступне. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Предметом позовних вимог є договір позики грошових коштів від 03.11.2015, укладений між позивачем та відповідачем, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти у строк 31.12.2016, про що свідчить власноруч написана розписка, оригінал якої міститься в матеріалах справи. В той же час, як вбачається з розписки від 03.11.2015, у договорі позики не зазначені проценти. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення ч.1 ст.1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Умовами укладеного між сторонами договору позики не передбачено сплату позичальником процентів від суми позики, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача на підставі розписки процентів за користування коштами в сумі 604,63 доларів США, нарахованих позивачем за період з 03.11.2015 по 29.06.2019 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за договором позики від 03.11.2015 в розмірі 1000 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на день ухвалення рішення 26580 грн та 3% річних - 1987,92 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 491,77 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial