Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду 30 листопада 2016 року з позовом до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 червня 2010 року, в сумі 26235,96 грн. з яких заборгованість за кредитом 2383,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 19230,70 грн., заборгованість за пенею та комісією 2896,54 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1225,52 грн., а також стягнення судових витрат в розмірі 1378 грн. На підтвердження вимог, до заяви долучені копії розрахунку заборгованості, анкети-заяви, довідки про умови кредитування, витяг з умов та правил надання банківських послуг, документів про особу позивача, боржника [PERSON], довіреності. В ході судового розгляду справи встановлено, що боржник [PERSON] 29 травня 2014 року помер. Спадкоємець, який звернувся із заявою про прийняття спадщини є його дружина - [PERSON] 03 січня 2017 року позивач подав уточнену позовну заяву до спадкоємця боржника [PERSON], відповідно до якої просив стягнути з неї заборгованість у розмірі 26235,96 грн. за кредитним договором №б/н від 30 червня 2010 року та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився. Згідно з уточненою позовною заявою, в разі неявки в судове засідання відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач, згідно з ч.5 ст.74, ч.8 ст.76 ЦПК України, вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки виклики у судове засідання були направлені за зареєстрованим місцем її проживання. Особа, яка відмовилась одержати судову повістку вважається повідомленою. Відомостей про причини неявки відповідачем не повідомлено, заяв від неї не надійшло. Враховуючи вищезазначене, а також відсутність заперечення з боку позивача, суд, відповідно до ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 30 червня 2010 року, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кошти в розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 29 травня 2014 року позичальник [PERSON] помер. Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість позичальника перед Банком становить сумі 26235,96 грн. з яких заборгованість за кредитом 2383,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 19230,70 грн., заборгованість за пенею та комісією 2896,54 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1225,52 грн. Спадкоємцем, який прийняв спадщину [PERSON] є його дружина [PERSON], а тому позивач просив суму заборгованості стягнути саме з неї. В судовому засіданні досліджені: розрахунок заборгованості до договору (а.с.4-5); копія анкети-заяви [PERSON] (а.с.6); довідка про умови та правила надання банківських послуг (а.с.7); витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-31); копія паспорта [PERSON] (а.с.32); копія довіреності (а.с.33); копія довідки з ЄДРПОУ (а.с.34); копія банківської ліцензії та свідоцтва (а.с.35); копія статуту (а.с.36), копія актового запису про смерть №03 від 02 червня 2014 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, відповідно до яких [PERSON] помер 29 травня 2014 року (а.с.50,51); копія спадкової справи №227/2014 до майна померлого [PERSON], згідно з матеріалами якої спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с.70-76). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Встановлено, що 30 червня 2010 року між [PERSON] та позивачем укладено договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний договір укладено відповідно до вимог ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до умов, запропонованих банком, в письмових умовах та правилах надання банківських послуг, на підставі поданої [PERSON] заяви 30 червня 2010 року. Відповідно до якої він погодився із тим, що вказана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між Відповідачем та Позивачем [PERSON] про надання банківських послуг. На виконання умов Договору про надання банківських послуг Позивач свої зобов'язання, виконав, здійснивши обслуговування кредитної картки та надавши кредитний ліміт. Згідно актового запису про смерть, боржник за кредитним договором [PERSON] 29 травня 2014 року помер. Після його смерті залишилась непогашена заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Нарахування платежів після смерті позичальника не відповідає чинному цивільному законодавству (зокрема, ст.608 ЦК України), оскільки настання смерті фізичної особи тягне за собою припинення зобовязання. Крім того, згідно п.32 ППВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Встановлено, що позивач надав розрахунок заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року в сумі 26235,96 грн., тобто заявлена до стягнення сума заборгованості включає в себе нарахування платежів в тому числі і після смерті позичальника. Станом на 30 травня 2014 року загальна сума заборгованості становить 2695,70 грн. (а.с.4-5). Згідно з матеріалами справи, зокрема, копією спадкової справи, відомості щодо успадкованого майна та його вартості відсутні. Позивачем такі відомості не надані. Відповідно до ст.ст.1282, 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Спадкоємцем за законом який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до спадкоємця позичальника 03 січня 2017 року. Відомостей про іншу дату звернення Банком до спадкоємця померлого позичальника з вимогою погасити кредитну заборгованість позивачем не надано. Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформували другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Враховуючи те, що кредитний договір був укладений 30 червня 2010 року, а позичальник помер 29 травня 2014 року, то проінформувати банк про припинення строку дії договору він не міг, а тому наступна автоматична пролонгація договору з померлою особою є неприпустимою. За таких обставин, строк вимоги за кредитним договором починає спливати з 30 червня 2014 року (зі спливом 12 місяців після останньої автоматичної пролонгації). [PERSON] від цієї дати, у відповідності до положення ст.1281 ЦК України, слід обчислювати річний строк для пред'явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відомості про те, що позивач протягом року, починаючи з 30 червня 2014 року до 30 червня 2015 року, предявив вимоги до спадкоємця, відсутні. Таким чином, банком не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed