Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, укладений 20.09.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах ГТУЮ у Харківській області, актовий запис №162. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, зникло взаємопорозуміння. На даний час шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться. Шлюб існує лише формально. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.12.2020 р. відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач, був обізнаний про існування справи, шляхом направлення йому ухвали про відкриття провадження разом з позовом та доданими до нього документами. Своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 20.09.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах ГТУЮ у Харківській області, актовий запис №162. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який мешкає з позивачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не створили міцної сім`ї, внаслідок відсутності взаєморозуміння, конфліктів, припинили шлюбні відносини з серпня 2019 р., господарства не ведуть. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і тоді суд відповідно ст. 112 СК України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. При встановлені таких обставин, при яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Таким чином причини розірвання шлюбу об`єктивні, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно зі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved