Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з 07.11.2019 року перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає з матір`ю. Спільне життя між сторонами не склалося. Позивач вважає збереження сім`ї неможливим, оскільки це суперечить його інтересам. Просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала відзив, в якому проти розірвання шлюбу не заперечує, просить залишити її прізвище « [PERSON] », а місце проживання дитини визначити разом із нею. В додаткових поясненнях позивач просить розглядати справу виключно в межах позовних вимог і не виходячи за межі позову, оскільки порядок визначення місця проживання дитини не є предметом спору, з підстав якого було відкрито провадження по даній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 07.11.2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Спільне життя між сторонами не склалося. Шлюбні відносини між сторонами припинено. Майновий спір на даний час між сторонами відсутній. Мешкають окремо. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч. ч. 3 і 4 статті 56 СК України). У відповідності до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому укладений між сторонами шлюб належить розірвати. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, і суд розглянув його вимоги в межах зааявлених. Що ж стосується визначення місця проживання дитини, якщо між батьками відсутня домовленість (згода) з цього приводу, то вони не позбавлені можливості звернутися до органу опіки та піклування або суду. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд вважає за можливе залишити відповідачці її прізвище « [PERSON] » після розірвання шлюбу . На підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, розмір якого становить 454,00 грн., а решту стягнути на його користь з відповідачки.

Outcome: approved