Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що прокуратурою м. Миколаєва під час вивчення законності прийняття Миколаївською міською радою рішень щодо передачі у власність земель комунальної власності було встановлено наступне. Пунктами 15, 15.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 952 кв. м за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по провулку Польотному, 22 у місті Миколаєві. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримала державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140162 від 01.12.2009 року з кадастровим номером 4810136300:12:005:0018. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01.12.2009 року за №010949702083. У зв*язку з порушенням вимог чинного законодавства під час прийняття та оформлення документів на спірну земельну ділянку, позивач просить поновити строк на звернення до суду у зв*язку з поважністю його пропуску; визнати незаконними та скасувати пункти 15, 15.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року, якими затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 952 кв. м, нормативною грошовою оцінкою 371\~851,20 грн., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по провулку Польотному, 22 у місті Миколаєві; визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на землю та на право постійного корстування землею, договорів оренди землі 01.12.2009 за №010949702083; зобов*язати [PERSON] повернути Миколаївській міській раді спірну земельну ділянку. В заяві про зміну підстави позову позивач остаточно просив визнати незаконними та скасувати пункти 15, 15.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року, якими затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 952 кв. м, нормативною грошовою оцінкою 371\~851,20 грн., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по провулку Польотному, 22 у місті Миколаєві; визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯИ №140162 від 01.12.2009, виданий [PERSON], та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01.12.2009 за №010949702083; витребувати у [PERSON] земельну ділянку площею 952 кв. м по провулку Польотному, 22 у м. Миколаєві з кадастровим №4810136300:12:005:0018 у комунальну власність. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги з урахуванням зміненої підстави позову у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача - Миколаївської міської ради у судовому засіданні не був присутнім, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] надав письмові заперечення, проте до судового засідання не з*явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. На підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсудності нез*явившихся відповідачів, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно\~зі ст. 10 ЦПК України\~обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об*єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно\~зі ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно зі \~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст.\~19,\~20 ЗК України\~землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою\~статті 20 ЗК України\~проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об*єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Відповідно до\~статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Згідно з частиною першою\~статті 58 ЗК України\~та\~статтею 4 ВК України\~до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об*єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об*єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так,\~стаття 59 ЗК України\~передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої\~статті 84 ЗК України\~землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої\~статті 59 ЗК України\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта\~статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права, землі під водними об*єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об*єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями\~статті 60 ЗК України\~та\~статті 88 ВК України\~(у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об*єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається\~статтями 60-62 ЗК України\~та статтями\~1,\~88-90 ВК України. Відповідно до\~статті 60 ЗК України,\~статті 88 ВК України\~прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше\~двох кілометрів\~від урізу води. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого\~наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року №434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об*єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених\~статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Вказана позиція узгоджується із правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України в постановах від 21.05.2014 р. у справі № 6-16цс14, від 24.12.2014 р. у справі №6-206цс14. Судом встановлено, що пунктами 15, 15.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 952 кв. м за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по провулку Польотному, 22 у місті Миколаєві. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримала державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140162 від 01.12.2009 року з кадастровим номером 4810136300:12:005:0018. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01.12.2009 року за №010949702083. Згідно з проведеними комунальним підприємством «Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» замірами земельна ділянка по провулку Польотному, 22 у місті Миколаєві повністю входить в межі прибережної захисної смуги Бузького лиману: відстань від урізу Бузького лиману до крайніх точок спірної земельної ділянки становить 33,4 м, 61,1 м, 20,8 м, 51,5 м. Земельна ділянка вільна від забудови. За інформацією Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 12.05.2015 року документи дозвільного та декларативного характеру на проведення будівельних робіт по провулку Польотному, 22 у місті Миколаєві не видавалися та не реєструвалися. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.04.2015 р. право власності на об*єкти нерухомого майна по провулку Польотному, 22 у місті Миколаєві не зареєстровано. Статтею 83 ЗК України\~визначено, що землі водного фонду перебувають виключно у державній та комунальній власності, їх надання у приватну власність заборонено. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до\~ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо. Матеріали справи не містять доказів про те, що стосовно спірної земельної ділянки Миколаївською міською радою приймалися рішення щодо зміни її з категорії земель рекреаційного призначення та водного фонду на землі забудови з дотриманням встановленого Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502. Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірна земельна ділянка повністю входить в межі прибережної захисної смуги Бузького лиману та зміна її цільового призначення у встановлений законом спосіб проведена не була, пункти 15, 15.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 952 кв. м за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по провулку Польотному, 22 у місті Миколаєві є незаконними та підлягають скасуванню. Відповідно до частини другої\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтями\~116,\~118 ЗК України\~визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статями\~116,118 ЗК України\~(правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою № 6-93цс13). Таким чином, оскільки рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04 вересня 2009 року (пункти 15, 15.1 розділу 4), яке було підставою для видачі [PERSON] державного акту на право власності на землю, підлягає скасуванню, державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140162 від 01.12.2009 року з кадастровим номером 4810136300:12:005:0018 на ім*я [PERSON] є недійсним. Вимоги про скасування державної реєстрації вказаного акту на право власності на землю прокурором заявлені не були. У справі вставлено, що власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, яка своїм рішенням незаконно відчужила земельну ділянку на користь [PERSON] Оскільки рішення міської ради про відчуження спірної земельної ділянки на користь [PERSON] підлягає скасуванню, то відсутні правові підстави збереження цього майна за відповідачем, тому підлягають задоволенню позовні вимоги про витребування земельної ділянки на підставі ч. 3 ст. 388 ЦК України. Щодо доводів відносно пропуску прокурором строку позовної давності суд виходить з наступного. Згідно зі\~статтею 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 121 Конституції України\~на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Звертаючись до суду із заявою про захист прав громадян та державних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів громадянина або держави у суді. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Статтями 14 Конституції України\~та 373\~ЦК України\~встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням га охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до\~Указу Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України»\~є Державна інспекція сільського господарська України. Разом з тим ст.ст. 6, 9, 10 зазначеного Закону, якими визначені повноваження згаданого органу, не передбачено повноважень щодо звернення до суду про визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та зобов*язання повернути її власнику. Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим\~Указом Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011. Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду із позовами вказаної категорії, а власником земельної ділянки є територіальна громада, прокурором було пред*явлено позов в інтересах держави. Підставою для звернення до суду з даним позовом стало виявлення прокуратурою порушення закону при передачі у власність земельної ділянки водного фонду під час проведеної у квітні 2015 року перевірки додержання вимог земельного законодавства в діяльності Миколаївської міської ради, за результатами якої за фактом зловживання посадовими особами Миколаївської міської ради своїм службовим становищем при прийнятті рішень про вилучення земель колишнього військового містечка №62 у мікрорайоні «Леваневців» площею 51,7 га орієнтовного вартістю 65,5 мільйона гривень та подальшого незаконного їх надання в оренду та приватну власність фізичним та юридичним особам розпочато кримінальне провадження №42015150000000124 за ч. 2\~ст. 364 КК України. Фактично про можливе незаконне відведення у власність громадянам земельних ділянок в мікрорайоні Леваневців в м. Миколаєві органам прокуратури стало відомо у березні 2013 року під час проведення перевірки Миколаївським міжрайонним прокурором з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, яка була здійснена на підставі постанови прокурора від 11.03.2013 р., винесеної після розгляду повідомлень в засобах масової інформації про проведення підготовчих будівельних робіт та масове знесення зелених насаджень в зеленій зоні на узбережжі Бузького лиману в Заводському районі м. Миколаєва та завдання Генеральної прокуратури України від 26.04.2013 р. Будь-яких доказів того, що Державній інспекції сільського господарства України було відомо або могло бути відомо про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] суду надано не було. З листа Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області від 30.05.2016 р. №561/12-22 вбачається, що остання не інформувалась про наявність рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 р., відомості про наявність порушень були отримані безпосередньо з листа Миколаївської місцевої прокуратури №1 в Миколаївській області №(15-31)6989 вих-16 від 11.05.2016 р. Присутність прокурора на сесії Миколаївської міської ради не може впливати на перебіг позовної давності у вказаній справі, оскільки з самого рішення, прийнятого Миколаївською міською радою не вбачається порушення законодавства, яке було встановлено лише при здійсненні ретельної перевірки. З огляду на викладене, оскільки строк звернення до суду з моменту встановлення відповідних правових підстав прокурором пропущено не було, підстави для його поновлення відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved