Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по вул. Комінтерна, 42 в м. Біляївка Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 15 травня 1998 року, та визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за вказаною адресою. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері він, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 2501/02-14 від 23 вересня 2013 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як спадкодавцем за життя не проведено державну реєстрацію права власності. Іншим спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері є його брат [PERSON], який різними способами перешкоджає йому в оформленні права на відповідну частку у спадщині та не впускає його у зазначений будинок, в якому вони проживали разом з матірю до та після її смерті. У звязку з викладеним він звернувся з позовом до суду. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав та пояснив, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері. На час відкриття спадщини він був зареєстрований у будинку, про що свідчить штамп в паспорті. Державним нотаріусом після смерті батька були видані свідоцтва про право на спадщину та про право власності, але мати не зареєструвала право власності у встановленому законом порядку, у звязку з чим нотаріусом йому було відмовлено в оформленні права на спадщину і рекомендовано звернутися до суду. Відповідач до судового засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день розгляду справи, від нього надійшла заява про відкладення розгляду. З урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 15 травня 1998 року померла [PERSON] мати позивача та відповідача, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по вул. Комінтерна, 42 в м. Біляївка Одеської області, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори [PERSON] 23 травня 1990 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1188 та свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори [PERSON] 23 травня 1990 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1190 (а.с. 6, 7). Позивач та відповідач є синами померлої [PERSON], згідно свідоцтв про народження (а.с. 38, 40), а тому згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) являються спадкоємцями за законом першої черги. 23 вересня 2013 року позивач звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 2501/02-14 від 23 вересня 2013 року йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як спадкодавцем за життя не проведено державну реєстрацію права власності (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори [PERSON] 23 травня 1990 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1188, [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], померлого 20 вересня 1989 року, спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку, загальною житловою площею 25,20 кв.м, і надвірних споруд: літньої кухні, кладової, сараю, погрібу, огорожею, мостінням, басейну, які знаходяться в м. Біляївка Одеської області по вул. Комінтерна, 42 та розташовані на земельній ділянці колгоспу (а.с. 6). Згідно свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори [PERSON] 23 травня 1990 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1190, [PERSON], яка є дружиною [PERSON], померлого 20 вересня 1989 року, належить 1/2 частка у спільному майні, набутому названим подружжя за час шлюбу. Спільне майно, право власності на яке в зазначеній частці посвідчується за [PERSON] складається з житлового будинку, загальною житловою площею 25,20 кв.м і надвірних споруд: літньої кухні, кладової, сараю, погребу, огорожею, мостінням, басейну, які знаходяться в м. Біляївка Одеської області по вул. Комінтерна, 42 та розташовані на земельній ділянці колгоспу (а.с. 7). У вищевказаних свідоцтвах державним нотаріусом вказано, що вони підлягають державній реєстрації в Одеському БТІ. Однак, [PERSON] за життя не здійснила державну реєстрацію права власності, не оформила своїх спадкових прав, при цьому фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], померлого 20 вересня 1989 року. По день його смерті вони проживали разом за адресою: м. Біляївка Одеської області вул. Комінтерна, 42, вели спільне господарство, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради № 234 від 27 січня 2014 року (а.с. 29). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав з нею по день її смерті та вступив в управління майном. Вказане підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію [PERSON], серії КК 832256, виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 15 січня 2002 року (а.с. 10). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивач проживав разом з матірю до та після її смерті у будинку № 42 по вул. Комінтерна в м. Біляївка Одеської області, фактично прийняв спадщину після її смерті. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право [PERSON] на вказаний житловий будинок на момент її смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги про визнання права власності задовольнити і визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані по вул. Успенська (колишня Комінтерна), 42 в м. Біляївка Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 15 травня 1998 року. В частині визначення порядку користування земельною ділянкою позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано суду відомостей про розмір цієї земельної ділянки. Крім того, визначення порядку користування земельною ділянкою можливе лише у випадку виділення в натурі 1/2 частини житлового будинку, а такі позовні вимоги позивачем не були заявлені.

Outcome: partial