Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 27.05.2015 року між АТ «СК «АХА Страхування» та ТОВ «ВТФ «ЕКМІ» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу автомобіля марки «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER]. 08.09.2015 року в м. Києві по вул. Патріса Лумумби сталося ДТП за участю транспортних засобів автомобіля «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля [NUMBER]. Винним у скоєнні даного ДТП визнано водія автомобіля «ЗАЗ» .У зв'язку з тим, що позивачем було відшкодовано ТОВ «ВТФ «ЕКМІ» завдану внаслідок ДТП шкоду, страхова компанія звернулась до суду з даним позовом відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування». Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи зі їх відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання не з'явився. Надав суду письмові заперечення, згідно з якими, він не погоджується з сумою, сплаченою страховою компанією в рахунок відшкодування шкоди, а відтак вважає, що сума, яку позивач просить з нього стягнути, також нічим не підтверджена Зазначає, що матеріали справи не містять експертизи, яка б підтверджувала фактичний розмір спричиненої шкоди. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 08.09.2015 року в м. Києві по вул. П.Лумумби сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів автомобіля «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля [NUMBER]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.12.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за обставин вчинення вказаної ДТП. (а.с. 18) У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 58030а4к3.9 від 27.05.2015 року, цивільно-правова відповідальність особи, яка експлуатує автомобіль марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (а.с.6). Згідно з рахунком на оплату № ТС00021 від 01.10.2015 року та акту про надання послуг № 0000000117 від 24.10.2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] склала 76 689,41 грн. На виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до страхової компанії відповідача, а саме ПрАТ «СК «УНІКА», яка відповідно до ліміту полісу № АІ/7058173 відшкодувала завдану шкоду за вирахуванням франшизи в розмірі 40 409,42 грн. У зв'язку з тим, що сума страхового відшкодування відшкодовано не в повному обсязі, позивач, маючи право на отримання вимоги на залишок невідшкодованої суми звернувся до суду. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦКсуброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ «СК «АХА Страхування» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved