Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він придбав на Київській універсальній біржі (біржова угода №Т-568/04 26 листопада 2004 року) автомобіль марки АЗЛК, модель 21412, 1994 року випуску, номер - [NUMBER], номер кузова - [NUMBER], номер шасі - [NUMBER], об'єм двигуна 1478 куб. см., технічний паспорт [NUMBER]. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER], що видано 10 лютого 2007 року МРЕВ УДАЇ ГУ МВС України в м. Києві позивач є зареєстрованим власником вказаного автомобіля. Згідно довіреності від 29 листопада 2010 року №557152 автомобіль марки АЗЛК, державний номер [NUMBER], повної комплектації, у робочому стані, на ходу, терміном на один рік було надано у користування [PERSON]. В порушення чинного законодавства вищенаведений автомобіль відповідач не повертає та без належних підстав використовує по сьогодні. Позивач направив [PERSON] вимогу щодо повернення автомобіля, але лист 26 квітня 2014 року поштовим відділенням №04215 повернуто у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання. Позивач просив зобов'язати [PERSON] негайно повернути з незаконного володіння автомобіль повної комплектації, у робочому стані, на ходу: марка АЗЛК, модель 21412, 1994 року випуску, державний номер [NUMBER], об'єм двигуна 1478 куб.см., тенічний паспорт [NUMBER] та ключі до нього його власнику - [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву в якій позові вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 31). У судове засідання відповідач не з'явився, повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач придбав на Київській універсальній біржі автомобіль марки АЗЛК, модель 21412, 1994 року випуску, номер - [NUMBER], номер кузова - [NUMBER], номер шасі - [NUMBER], об'єм двигуна 1478 куб. см., технічний паспорт [NUMBER]), що підтверджується копією біржової угоди (а.с. 7,8). 29 листопада 2010 року [PERSON] надав довіреність на ім.»я відповідача [PERSON], якою уповноважив останнього бути його представником у відповідних органах Державтоінспекції, Міністерства транспорту, нотаріальних конторах, на митниці або в будь-яких установах , підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, пов»язаних з експлуатацією та відчуженням належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України, м.Київ, 10.02.2007 року автомобілем марки АЗЛК, модель 21412, 1994 року випуску, реєстраційний державний номер - [NUMBER], номер шасі - [NUMBER] (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 247 Цивільного кодексу України, строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Як вбачається з виданої позивачем довіреності на ім'я відповідача, остання видана строком на один рік і дійсна до 29 листопада 2011 року, з правом передоручення повноважень іншим особам. Відповідно до листа УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 19 березня 2014 року №10/К-442 згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ м. Києва та НАІС ДДАІ МВС України, станом на 19 березня 2014 року, автомобіль АЗЛК 21412, державний номер [NUMBER] зареєстровано на ім'я [PERSON] (а.с. 9). Відповідач не вчиняв правочини, передбачені ч.1 ст. 239 ЦК України та не припинив цивільні права та обов»яхзки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності до ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї норми застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи що строк довіреності, виданої позивачем на ім'я відповідача закінчився, а відповідачем не надано жодних доказів в спростування вимог позивача, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача про повернення автомобіля, що належить йому на праві власності та перебуває у користуванні відповідача без відповідної правової підстави. Враховуючи наведене та

Outcome: approved