Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що 27.11.2017 року між ним та відповідачем укладено попередній договір № 0140/17 купівлі-продажу транспортного засобу. Пунктом 1.1 умов договору визначалось, що сторони зобов'язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно п.п. 1.2 продавець - відповідач у справі, зобов'язався придбати у третіх осіб транспортний засіб: марка Lada, модель Lagrus, 2015 року випуску, колір коричневий, для його відчуження покупцеві - позивачеві у справі, за основним договором за ціною 102000 грн. Відповідно до п.п. 1.5, 2.1 попереднього договору, сторони зобов'язались укласти основний договір 04.12.2017 року за умови перерахунку покупцем - позивачем у справі, на поточний рахунок продавця грошових коштів у розмірі 18000 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтвердив отримання таких коштів при підписанні попереднього договору. Згідно п. 2.2 зазначена сума визначена сторонами як аванс за основним договором, а при оформленні основного договору вартість майна (автомобіля), що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму сплачену за цим попереднім договором. 27.11.2017 року позивачем на виконання умов п. 2.1 попереднього договору у відділенні № 1 ПУМБ в м. Павлоград ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на поточний рахунок відповідача були сплачені кошти в розмірі 18000,00 грн. 04.12.2017 року основний договір купівлі-продажу транспортного засобу укладено не було, про причини відповідач позивача не повідомив, а також відповідних документів про придбання у власність у третіх осіб визначеного автомобіля не надав. 11.12.2017 року позивач направив відповідачу заяву з проханням повернути сплачену суму коштів авансу у розмірі 18000 грн. за попереднім договором у зв'язку з не укладенням основного договору. 29.12.2017 року відповідач направив позивачеві листа , в якому зазначено, що за відсутності волевиявлення відповідача на дострокове розірвання договору, відсутні правові підстави для дострокового розірвання договору та повернення позивачеві сплаченої грошової суми. Позивач вказує, що основний договір не було укладено з вини відповідача, тому сплачена сума у розмірі 18000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачеві. Окрім того позивач вказує, що йому завдана моральна шкода, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з невиконанням відповідачем попереднього договору, та які поглибились відсутністю будь-якої інформації про причини невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором та повідомленням листом від 29.12.2017 року щодо відсутності підстав для повернення позивачеві сплаченої ним грошової суми. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 2000 грн. Ухвалою судді від 31.01.2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по сутіза правилами загального позовного провадження. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк чи клопотань не подав. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явився в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 27 листопада 2017 року [PERSON] та ТОВ «Велес Авто» у м. Харків уклали попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0140/17. Відповідно до п. 1.1 попереднього договору сторони зобов'язалися у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі. Згідно п. 1.2 попереднього договору транспортний засіб, який продавець зобовязується придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві за основним договором має наступні ідентифікаційні ознаки: марка Lada, модель Lagrus, 2015 року випуску, колір коричневий. Пунктом 1.3 договору передбачено, що основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною. Згідно з п. 1.5 попереднього договору сторони зобов'язуються укласти основний договір 04 грудня 2017 року, за умови повного виконання п. 2.1 цього попереднього договору, а саме: покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти у розмірі 18000,00 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Пунктом 1.8 попереднього договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулося, то попередній договір та передбачені ним зобовязання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. З квитанції № 14391896 від 27.11.2017 року видно, що [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Велес Авто» грошові кошти у сумі 18 000,00 грн. згідно попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №0140/17. ТОВ «Велес Авто» листом № 256 від 29.12.2017 року повідомило позивача про розгляд його письмового звернення, а також про відсутність свого волевиявлення на дострокове розірвання (припинення) договору та здійснення ними дій на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом договору. Встановленим фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають із захисту прав споживачів при укладенні, розірванні договору, зокрема, попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, та виконання зобовязань за договором, які регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України та законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістомст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків, моральної шкоди, а також суд може захистити цивільне право іншим способом, встановленим договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статі 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до положення ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Велес Авто» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався сплатити 18 000,00 грн. як аванс за основним договором, а ТОВ «Велес Авто» зобов'язалося укласти основний договір на п'ятий день після придбання автомобіля. Кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, тобто підлягає поверненню особам, які їх сплатили. [PERSON] виконав п. 2.1 попереднього договору про необхідність перерахування грошових коштів у сумі 18 000,00 грн. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Частиною 1 статті 5 вищезазначеного закону встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Згідно з вимогами ст. 21 цього закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цьогоЗакону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів»за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України«Про захистправ споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з приписами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність визнання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між позивачем та ТОВ «Велес Авто» 27 листопада 2017 року недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Зважаючи на недійсність оспорюваного правочину, з ТОВ «Велес Авто» на користь [PERSON] слід стягнути сплачені ним на виконання договору грошові кошти в сумі 18 000 грн, а також відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» 2000 грн. в рахунок відшкодування позивачеві завданої відповідачем моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом. Частиною ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved