Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до Кам'янобрідського районного суду м. Луганська із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначено, що в липні 2011року позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 1000,00 доларів США. Про отримання 1000,00 доларів США було складено розписку, відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути борг 24.08.2011 року. У зв'язку з тим, що [PERSON] у добровільному порядку від виконання своїх зобов'язань за договором позики ухиляється та не повернув отримані від позивача кошти до теперішнього часу, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 7971,50 гривень, які на момент укладення договору позики були еквівалентом 1000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ, судові витрати по справі, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 593,60 гривень та інфляційні витрати у розмірі 246,05 гривень згідно наведеного у позові розрахунку. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволені, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення та пояснив, що 05.07.2011р. він дійсно позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000,00 доларів США, про що власноруч написав розписку. Проти повернення позики відповідач не заперечує, але в даний момент не може цього зробити у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦПК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникає з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, згідно ст. 525 ЦК України, не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобов'язання згідно ст. 611 ЦК України, є: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 05.07.2011р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти у сумі 1000,00 доларів США у строк до 24.08.2011 року, про що було відповідачем, як позичальником, складено відповідну розписку (а.с.11). Перебування у позивача оригіналу вказаного договору позики (розписки), власноручне написання якої визнано у судовому засіданні відповідачем, підтверджує як факт його укладення з урахуванням волевиявлення сторін, так і факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у сумі 1000,00 доларів США (а.с.26). Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором позики в узгоджений сторонами строк не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 1000,00 доларів США. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом № 15-93, «Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України», затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 р. № 200, «Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 р. № 520, та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Попри зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет № 15-93). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 1000,00 доларів США, що станом на 25.03.2014 року за офіційним курсом НБУ складає 10376,20 гривень. Однак, у зв'язку з тим, що позивачем в поданому до суду позові було заявлено вимоги щодо стягнення боргу у сумі 7971,50 гривень, суд, в межах заявлених вимог, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики саме у заявленому [PERSON] розмірі. Крім того, невиконання грошового зобов'язання у строк до 24.08.2011р. призвело до виникнення у [PERSON] підстав для відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку, правильність якого відповідачем у судовому засіданні оспорена не була, 3% річних від простроченої суми складає 593,60 гривень, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, у зв'язку з чим у частині позову щодо стягнення інфляційних витрат за несвоєчасне повернення позики у сумі 1000,00 доларів США має бути відмовлено за необґрунтованістю. Дана позиція узгоджується з рішенням ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10 та правовими позиціями, викладеними в здійсненому Верховним Судом України «Аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві». З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики сумі 7971 гривень 50 копійок, а також 3% річних від простроченої у суми у розмірі 593 гривні 60 копійки. В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України пропорційного до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені [PERSON] та документально підтверджені витрати з оплати судового збору с сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial