Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, за змістом якого просив суд захисти порушені права позивача, шляхом зобов'язання припинити [PERSON] володіння наступним майном - склади-гаражі літ «А» 196,8 кв.м.; гаражі літ «Б» 269,0 кв.м.; гаражі літ «В» 372,0 кв.м.; огорожу № 1, 2, що розташовані за адресою : [ADDRESS]., також просив захисти його порушені права, шляхом встановлення заборони [PERSON] на користування та розпорядження складами-гаражами літ «А» 196,8 кв.м.; гаражами літ «Б» 269,0 кв.м.; гаражами літ «В» 372,0 кв.м.; огорожею № 1, 2, що розташовані за адресою : [ADDRESS], посилаючись на те, що він є власником вказаних нежитлових приміщень, однак йому чиняться перешкоди в користуванні та розпорядженні майном. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, наполягаючи на способі захисту порушеного права. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність. Заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 травня 2010 року належать на праві приватної власності склади - гаражі літ «А» 196,8 кв.м.; гаражі літ «Б» 269,0 кв.м.; гаражі літ «В» 372,0 кв.м.; огорожа № 1, 2, що розташовані за адресою : [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0.3076 га, що виділена в користування позивачу, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 11 травня 2011 року. Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні позивач надав суду пояснення, зазначивши про використання вказаного нерухомого майна відповідачем, що також підтверджено поясненнями наданими в судовому засіданні свідками. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На думку суду є помилковим обрання позивачем способу захисту порушеного права, шляхом пред'явлення віндикаційного позову оскільки «фактично» зобов'язання припинення володіння, чи встановлення заборони на користування та розпорядження нерухомим майном неможливо - права володіння можна позбавити лише «юридично», шляхом відібрання титулу в цілому. У випадках же будь-якого самовільного зайняття йдеться про створення перешкод у використанні майном, і проти цього порушення належним способом захисту є негаторний позов. За наведених обставин, суд не може погодитися з обґрунтованістю позовних вимог, враховуючи неналежність способу захисту порушеного права, за наслідком чого судом не надавалася юридична оцінка, щодо порушення прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed