Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду 16.04.2015 року з позовом до відповідача, про визначення місця проживання малолітньої дитини та скасування рішення суду в частині стягнення аліментів, посилаючись на те,що з 2004 року по серпень 2012 року він перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] Шлюб вони зареєстрували 01 вересня 2012 року, від якого у них народився син -[PERSON],[INFO]. 18.03.2014 року їхній шлюб розірвано, місце проживання дитини було визначено з матір»ю - [PERSON] Також,позивач зазначив,що з 31.03.2014 року за рішенням Лозівського міськрайонного суду з нього стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 700 грн.,щомісячно. Проте, з червня 2014 року і по сьогоднішній день [PERSON] покинула дитину і проживає окремо, участі у вихованні сина не бере,коштів на її утримання не надає. В зв»язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду і просить визначити місце проживання сина - [PERSON],[INFO] разом з ним; скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.03.2014 року в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 700,00грн з індексацією відповідно до закону,щомісячно,починаючи з 28.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття; відкликати з ВДВС Лозівського МРУЮ Харківської області виконавчий лист № 629/953/14-ц, виданий 31.03.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області; відстрочити стягнення судових витрат на користь держави до винесення рішення судом. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, та прохав їх задовольнити в повному обсязі. Позивач пояснив,що під час ухвалення рішення про розірвання шлюбу з [PERSON] було зазначено, що їхній малолітній син після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір»ю. Проте, з червня 2014 року і по сьогоднішній день відповідачка покинула сина та проживає окремо,участі у його вихованні не бере,коштів на утримання не надає: один єдиний раз принесла 600грн. З нього ж щомісячно до квітня 2014 року поки він працював в ВАТ «ЛКМЗ», утримувалися аліменти в розмірі 700 грн та перераховувалися відповідачці на платіжну картку. Також, зазначив,що він як батько дитини безпосередньо бере участь у його вихованні,для дитини створені всі необхідна умови для проживання та навчання. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, а саме через засоби масової інформації, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення в газеті «Слобідський край» № 69 від 11 червня 2015 року, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та заперечень на позов до суду не подавав. (а.с.77). Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області,як орган опіки та піклування та Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з»явилися, надали клопотання, в яких прохали справу розглядати за відсутності їх представників, у зв»язку з виробничою зайнятістю, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Виходячи з викладеного, суд зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] та даний факт підтверджується матеріалами справи,що з 2004 року по серпень 2012 року він перебував у громадянському шлюбі з [PERSON] Шлюб було зареєстровано 01 вересня 2012 року. Від цього шлюбу у них народився син- [PERSON].,[INFO] (а.с.10). Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.03.2014 року їхній шлюб було розірвано (а.с.17). Із копії виконавчого листа№629/953/14-ц від 31.03.20154 року вбачається,що за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.03.2014 року з [PERSON] стягнені аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 700 гривень,з індексацією відповідно до закону щомісяця, починаючи з 28.02.2014 року до досятгнення дитиною повноліття(а.с.16). Проте,як пояснив в судовому засіданні позивач, що на даний час син мешкає з ним та знаходиться на його повному утриманні. Мати дитини, проживає окремо, сином не цікавиться,коштів на його утримання не надає, місце її проживання йому не відоме. Також, зазначив,що виховувати сина йому допомагають його батьки, які мешкають разом з ними і не заперечують проти проживання онука в їх квартирі. Із довідки,наданої Житлово - будівельним кооперативом вбачається,що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], разом з ним зареєстровані його батько [PERSON],який є власником квартири, та його мати - [PERSON] (а.с.11). Із характеристики та довідки Лозівської ЗОШ 1-111ступенів № 12 вбачається,що [PERSON] навчається у 3 класі Лозівської ЗОШ 1-111 ступенів №12. Хлопчик мешкає разом з батьком та бабусею. Навчально- виховним процесом дитини займається бабуся. Батьки дитини розлучені. Батько має роботу в м.Лозова, мати - в Лозовій не проживає, в даний час перебуває на заробітках. (а.с.13,14,15). Із акту обстеження житлово-побутових умов від 05.03.2015 року вбачається,що дитина ппроживає з батьком, [PERSON], для неї створені належні умови проживання(а.с.12). Із висновку,наданого виконавчим комітетом Лозівської міської ради ,як органу опіки та піклування вбачається,що виконавчий комітет Лозівської міської ради вважає доцільним залишити місце реєстрації [PERSON],[INFO], за адресою:[ADDRESS](а.с.80). Із письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається,що Даніїл проживає разом зі своїм батьком [PERSON]. Його колишню дружину останній раз бачили влітку 2014 року (а.с.19,20). У судовому засіданні були допитані свідки:[PERSON] та [PERSON],кожен окремо пояснив,що дійсно Даніїл проживає з батьком,бабусею та дідусем. Батьки хлопчика розлучені. Мати дитини після розлучення виїхала на заробітки до Росії, життям дитини, її здоров»ям, вихованням,утриманням не цікавиться. Відповідно до ст.60 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини,на які посилається,як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихільність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток та складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не стрворють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. Таким чином, суть обов»язку матері по вихованню дитини полягає у її духовному вихованню, формуванні в ній особистості, підготовці дитини до самостійного життя в дорослому віці. До обставин, які мають суттєве значення для вирішення даного спору, необхідно віднести умови, які кожен з батьків може надати для виховання та розвитку дитини. При цьому рівень доходів батьків не є визначаючим, оскільки дитина має право на отримання коштів від другого з батьків, що дозволяє компенсувати різницю. Відповідно до ст. 3 Конвенції з прав дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того ким вони здійснюються, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції з прав дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, враховуючи Положення ч.1 ст.3 Конвенції з прав дитини, ч.ч. 7-8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань, щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, з урахуванням наявних у справі доказів, суд приходить до висновку,що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved