Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-5), та просить постановити рішення, яким: - визнати житловий будинок №44, який розташований в селі Виноградівка Болградського району Одеської області по вулиці Севастопольська, обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку №44 та домоволодіння в цілому, який розташований в селі Виноградівка Болградського району Одеської області по вулиці Севастопольська; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку №44 та домоволодіння в цілому, який розташований в селі Виноградівка Болградського району Одеської області по вулиці Севастопольська, припинивши її право власності на весь будинок; - стягнути з відповідача на його, позивача користь, понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 14.01.1992 року він, позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 16.04.2013 року. В період перебування у шлюбі у 2003 році, за спільні кошти подружжя, позивач та відповідача придбали житловий будинок, розташований за адресою: вул. Севастопольська, 44 с.Виноградівка, Болградський район, Одеська область, де вони зареєстровані та постійно проживають. Оформленням документів щодо придбання ними цього домоволодіння займалася відповідачка [PERSON] У липні 2013 року йому, позивачу, стало відомо, що факт придбання ними будинку не був оформлений відповідним договором купівлі-продажу, а між фактичним продавцем, власником будинку, та відповідачем [PERSON], на той час дружиною позивача, 23.12.2003 року був укладений договір-дарування будинку, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 9115. Саме таким чином, право власності на цей будинок, придбаний за спільні кошти подружжя, отримала лише відповідач. Оцінка названого домоволодіння на час укладання договору дарування становила 14\~249.00 гривен. Втім, за 9 років проживання в цьому подинку, як стверджує позивач, вони разом з відповідачем здійснили сучасний ремонт усіх будівель, деякі зовсім перебудували, що коштувало їм понад 100\~000.00 гривен. В результаті виконаних робіт та перебудування будинку, інших споруд, та облаштування території домоволодіння, більш ніж вдвічі збільшилась вартість цього домоволодіння. На час звернення до суду, на території домоволодіння в результаті спільних їх з відповідачем трудових та грошових затрат існує два повністю відокремлених житлових будинка з усіма зручностями, загальною вартістю біля 160\~000.00 гривен. Позивач вважає, що житловий будинок № 44 по вул. Севастопольська в с.Виноградівка Болградського району є обєктом права спільної сумісної власності подружжя оскільки в результаті здійсненого сучасного ремонту, перебудови, переобладнання істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових та грошових затрат. З огляду на зазначене, просив визнати за ним право власності саме на ? частину цього домоволодіння. Провадження по справі було відкрито 10.04.2014 року та призначено судовий\~ розгляд на 28.04.2014 року (а.с.16). 12 травня 2014 року провадження було зупинено до завершення розгляду справи № 497/1851/13-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.42) Ухвалою суду від 19 березня 2015 року провадження відновлено та призначено до судового розгляду (а.с.48). 02 липня 2015 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, та вдруге зупинено провадження (а.с.93). Лише 07 листопада 2017 року до суду надійшов висновок експерта (а.с.107-207) в звязку з чим відновлено провадження (а.с.209). 30.11.2017 року сторонам по справі було вручено висновок експерта та надано час для ознайомлення (а.с.216). 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 27.12.2017 року призначено до розгляду в загальному позовному провадженні зі стадії судового розгляду та було оголошено перерву до 13:00 години 01 лютого 2018 року. 01 лютого 2018 року та 05 березня 2018 року в судовому розгляді оголошено перерву у звязку з неявкою відповідача по справі до 13:00 години 05 квітня 2018 року 06 березня 2018 року суд розмістив оголошення про розгляд даної справи для повідомлення відповідача [PERSON] про судове засідання по цій справі на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, пояснив, що 14 січня 1992 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який було розірвано 16 квітня 2013 року. В травні 2002 року позивач та відповідач домовилися з [PERSON] щодо придбання в неї житлового будинку № 44, який розташований в с. Виноградівка Болградського району Одеської області, при цьому відповідно до взаємної домовленості в травні 2002 року сплатили [PERSON] аванс за будинок та почали проживати в ньому родиною. В грудні 2003 року позивач та відповідач остаточно розрахувалися з [PERSON] за будинок, та оформили право власності. 31.07.2013 року йому, позивачу стало відомо з відповіді начальника КП «Болградське БТІ», що факт придбання вказаного будинку не був оформлений відповідним договором купівлі-продажу, а між фактичним продавцем-власником [PERSON] та [PERSON], 23 грудня 2003 року був укладений договір дарування будинку, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 9115. З зазначеного договору вбачається, що сторонами відповідно до відомостей БТІ, будинок був оцінений в 14249 гривень. Позивач пояснив, що спірний будинок ними, позивачем та відповідачем був придбаний за їх спільні кошти, а право власності отримала виключно [PERSON] За девять років вони з відповідачем здійснили сучасний ремонт усіх будівель домоволодіння, деякі перебудували, та загальна вартість спірного домоволодіння збільшилась до 160\~000 гривен. Представник позивача підтримав пояснення позивача, та доводи викладені в позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Надав пояснення з правових підстав позову, посилаючись на вимоги ст.ст.60-61, 69, 70 СК України. Відповідач, будучи присутньою в судовому засіданні 02.07.2015 року (після визнання її явки обовязковою ухвалою суду від 27.04.2015 року а.с.71) суду пояснила, що позовні вимоги визнає частково, будинок був оформлений на підставі договору дарування, укладеного с [PERSON], оскільки так було зручніше, хоча фактично за нього сплатили 1800 доларів США. Дійсно за час шлюбу, проводились ремонтні роботи, різні перебудови, новозбудованим був лише гараж. Представник відповідача приймала участь протягом всього розгляду справи. Підтримала доводи та позицію свого довірителя. Після відновлення провадження у справі за результатами проведеної експертизи, пояснила, що відповідач проживає в Автономній Республіці Крим. До її відома доведено висновок експерта, особисто відповідач не може прибути в судове засідання, та не має такого наміру. До відома суду довела позицію відповідача, яка позовні вимоги визнає частково, та наполягає на розподілі майна в пропорції: за позивачем визнати право власності на 1/3 частину, а за нею на 2/3 частини спірного домоволодіння. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.01.1992 року, який розірвано на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 16.04.2013 року, справа № 497/718/13-ц (а.с.13). 23.12.2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Севастопольська, №44, с. Виноградівка, Болградський район, Одеська область, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON]. Вартість житлового будинку на час укладення договору дарування становить 14 249.00 гривен (а.с.14). В 2013 року позивач звертався до відповідача з позовними вимогами про визнання майна обєктом сумісної власності подружжя, розподіл майна, та визнання права власності на ? частину домоволодіння, однак з інших правових підстав. Третьою особою у цій справі була [PERSON], яка суду пояснила, що «у грудні 2013 року вони з подружжям [PERSON] домовились про придбання домоволодіння № 44 по вул.Севастопольській в с.Виноградівка Болградського району Одеської області за ціною десять тисяч гривен, але було укладено договір дарування з [PERSON]С.» (а.с.33-34). Згідно ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Тобто, одним із найважливіших засобів доказування у цивільному процесі, з якого суд одержує відомості про обставини справи є показання свідка. Судом були допитані свідки, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, які ними були заявлені, і які надали наступні пояснення. [PERSON] Харлампович (а.с.79-81) суду пояснив, що в с.Виноградівка він проживає від народження, добре памятає цей будинок за час попереднього власника, який був дуже старим та дряхлим. Подружжя [PERSON] після придбання цього будинку повністю його відремонтували, переобладнали, осучаснили. Він, особисто працював у [PERSON] за наймом, здійснював ремонтні роботи. На території домоволодіння розміщено два житлових будинка. В одному із них, який є меншим за розмірами, і який складається з двох жилих кімнат, прихожої - він повністю здійснював ремонт: штукатурку, шпаклівку стін, поклейку шпалер, фальш-стелю, на підлогу стелив лінолеум, для чого підготовлював основу. В іншому будинку, здійснював повністю ремонт ванної кімнати та кухні. В одному із житлових будинків, який більший, повністю перебудовували дах, міняли балки, рейки, клали новий шифер. На території домоволодіння облаштовували колодязь, скважину. Сімя [PERSON], і чоловік і жінка займалися рибальством, рибу продавали на Болградському ринку, працювали разом, були дуже дружніми. За здійснені роботи з ним розраховувалися спільно. Свідок [PERSON] (а.с.82-84) суду показав, що в домоволодінні сімї [PERSON] здійснював ремонтні роботи у великому житловому будинку, де пять жилих кімнат: міняли віна, штукатурили стіни, вирівнювали підлогу та заливали її бетоном, тобто повністю здійснювали ремонт в цих кімнатах. Також приводили до ладу двір, виносили землю, вирівнювали двір, потім бетонували. За роботу подружжя [PERSON] заплати йому з напарником [PERSON] 12\~000 гривен. Під час його роботи в домоволодінні [PERSON], подружжя дружно приймали участь у всіх роботах, позивач привозив будівельні матеріали, вивозив сміття, відповідач готувала їм, робочим їжу, обіди, діти також своєю працею допомагали. Свідок [PERSON] (а.с.85) пояснив, що сімя [PERSON] проживала в старому будинку, який постійно ремонтували, відновлювали, перебудовували, облаштовували, та здійснювали сучасний ремонт. Він також працював, будував гараж з іншими робітниками. В результаті здійснених ремонтних робіт будинок став дуже гарним і сучасним. Подружжя [PERSON] у всьому приймали рішення спільно, за роботи розраховувалися разом. Свідок [PERSON] (а.с.87) пояснив, що він є сином позивача і відповідача. Все своє спільне життя батьки облаштовували їх будинок, здійснювали сучасний ремонт, збудували гараж, поставили новий паркан, двір привели в належний стан. Наразі домоволодіння повністю змінило свій вигляд на краще. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки, будучи чужими людьми для сімї [PERSON] давали ідентичні свідчення, хоча кожний з них працював в сімї позивача та відповідача в різний час, їх свідчення співвідносяться з показами свідка [PERSON], який є сином сторін по справі. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. За клопотанням позивача, проти якого не заперечувала відповідач, судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с.93-94). Положеннями ст.66 ЦПК України визначено, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Тобто, експертиза - це дослідження на вимогу суду поданих ним об'єктів, яке провадиться експертами на базі спеціальних знань і на науковій основі з метою одержання даних про факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно висновку судового експерта [PERSON] від 30.10.2017 року вбачається, що визначена витратним підходом вартість домоволодіння по вул.Севастопольська, 44, с.Виноградівка Болградського району Одеської області складає: -станом на 23 грудня 2003 року (без урахування ремонтно-будівельних робіт) 22303 гривен (14249 гривен +8054 гривен); -станом на 30 жовтня 2017 року (без урахування ремонтно-будівельних робіт) 144963гривен (123848 + 21115 гривен); -станом на 30 жовтня 2017 року (в існуючому на час дослідження стані) 418232 гривен (397117 гривен + 21115 гривен). Таким чином, вартість створених в період з 2005 по 2011 рік невідємних поліпшень у складі домоволодіння по вул. Севастопольська, №44 в с. Виноградівка Болградського району Одеської області дорівнює 273\~269.00 гривен (418232 гривен 144963 гривен), що становить 65% (100% х 273269 гривен/418232 гривен) або 65/100 від загальної вартості домоволодіння, що і є показником збільшення вартості домоволодіння (а.с.107-207). На підставі положення статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-1447цс17 від 08 листопада 2017 року. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Таким чином, необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на спірне майно є наявність «істотного збільшення його у вартості». Оскільки поняття «істотне збільшення у вартості» є оціночним, конкретне рішення щодо задоволення або відхилення позову приймається судом з урахуванням усіх обставин справи. Суд встановив, що як позивач, так і відповідач працювали без офіційного працевлаштування, та перевірити і встановити фактичне отримання кожним з них доходів за час подружнього життя практично не можливо. Разом з цим, вони не заперечували, що спільно вкладали кошти в ремонт, відновлення, та осучаснення свого домоволодіння, лише сперечалися щодо часток своїх вкладень. Проте, належними і допустимими доказами суду не довели, хто і скільки з них витратив коштів на ремонт будинку. Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги, що відповідач визнала позовні вимоги частково, не заперечувала, що дійсно будинок був придбаний ними з чоловіком за спільні кошти, і що за час спільного проживання вони дійсно перебудували і переобладнали будинок, осучаснили його. Проте фактично заперечувала щодо рівного його розподілу, стверджувала, що за нею має бути визнано право власності на 2/3 частки, а за позивачем на 1/3 частку спірного домоволодіння. Факт «істотного збільшення вартості» спірного майна подружжя підтверджено висновком експерта, який суд визнає належним і допустимим доказом, отриманим у відповідність до положень ЦПК України, так як експертиза здійснена на підставі ухвали суду відповідним судовим експертом, і яка стосується безпосередньо предмету доказування, і покладає його в основу судового рішення, в звязку з чим суд дійшов до висновку, щодо наявності підстав для визнання житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул.Севастопольська, №44, с.Виноградівка, Болградський район, Одеська область обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Згідно положень ст.70 КК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з цим, відповідачем не доведено суду підстави для відступу від принципу рівності часток при розподілі майна. Так, відповідач не надала суду доказів, що позивач не вносив достатньої кількості матеріальних коштів до сімейного бюджету або не бажав працювати незважаючи на те, що мав можливість для цього, витрачав майно подружжя для задоволення виключно або переважно своїх особистих потреб, укладав від імені подружжя матеріально обтяжливі зобов'язання, знищив чи пошкодив спільне майно зі своєї вини тощо. Суд також не може прийняти до уваги і присудити відповідачу більшу частку домоволодіння за умов, що з нею проживають діти, оскільки діти є вже повнолітніми, і досить самостійними, непрацездатними не являються. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності. За наслідками розгляду всіх підстав і обставин справи, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості і доведеності позовних вимог, та задоволення їх в повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: - пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач не надав суду доказів, понесених ним витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, а відтак суд позбавлений можливості вирішити питання щодо стягнення цих витрат. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 921.80 гривен (800.00 гривен + 121.80 гривен), згідно наявних в матеріалах справи квитанцій (а.с.1-2). На підставі викладеного та

Outcome: approved