Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 11.12.1996 року йому належить Ѕ частина зазначеного житлового будинку. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, але в ньому не проживають, особистих речей у будинку не мають, комунальні платежі не сплачують та участь в утриманні будинку не приймають, а тому, на його думку, вони мають бути визнані такими, що втратили право користування зазначеним будинком. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та надав згоду на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідачів. Відповідачі до судового засідання повторно не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про день слухання справи, відзив на позов не подали, а тому враховуючи заяву представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, на підставі статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а ч. 1 ст. 391 вказаного Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] , про що свідчить договір дарування, посвідчений 11.12.1996 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Калашніковою Н.М. (а.с.8). Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , довідок відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 04.01.2019 року, довідкою Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області №2964 від 29.11.2018 року у зазначеному будинку крім позивача зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-13, 24-25, 29). Відповідачі по справі зареєстровані у зазначеному будинку, але в ньому не проживають, особистих речей та предметів побуту у ньому не мають, про що свідчить акт про непроживання від 12.10.2018 (а.с.9). У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано відомості щодо його права власності лише на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі, але не проживають там. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки позивач є власником Ѕ частиною будинку [ADDRESS] , а відповідачі без поважних причин не проживають в ньому, особистих речей та предметів побуту у вказаному будинку не мають, а тому мають бути визнані такими, що втратили право користування Ѕ частиною житлового будинку, яка належить [PERSON] .

Outcome: partial