Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 20.02.2018 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №001, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися у поставлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, встановлених у попередньому договорі. Основний договір купівлі-продажу сторони зобов'язалися укласти 25.02.2018 року за умови виконання пункту 2.1 попереднього договору, згідно яким позивач на підтвердження своїх намірів перераховує на поточний рахунок відповідача грошові кошти у сумі 40000 грн., а останній у свою чергу своїм підписом у попередньому договорі засвідчує отримання таких коштів. На виконання попереднього договору позивачем 20.02.2008 року було сплачено грошові кошти в сумі 40000 грн., але відповідачем у встановлений попереднім договором строк не здійснено доставку транспортного засобу та не направлено на його адресу договору купівлі-продажу. Після ретельного вивчення попереднього договору позивачу стало зрозуміло, що сплачені кошти йому не повернуть. Крім того, ним було виявлено порушення відповідачем добросовісності та справедливості умов при укладенні вказаного договору. В зв'язку з цим, позивач просив встановити нікчемність попереднього договору №001 купівлі-продажу транспортного засобу від 20.02.2018 року та стягнути з відповідача сплачені за цим попереднім договором кошти в сумі 40400 грн. В наданій заяві представник позивача просила розглянути справу без її участі, зазначивши про підтримання позову. Відповідач за неодноразовими судовими викликами явку свого представника в судові засідання не забезпечив, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав та будь-яких заяв та клопотань по суті справи не заявляв. В зв'язку з цим, у відповідності до ч.3 ст.211, ч.ч.3,4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін за наявними матеріалами цивільної справи та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Пунктом 2 ч.1 ст.208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом було встановлено, що 20.02.2018 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №001. Відповідно до умов якого сторони зобов'язались 25.02.2018 року укласти основний договір, предметом якого є продаж покупцеві транспортного засобу марки «Citroen Berlingo X-TR», 2015 р.в. Згідно п.п.1.3,1.4 попереднього договору основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до п.1.5 договору сторони зобов'язались укласти основний договір 25.02.2018 року, за умови повного виконання п.2.1 цього попереднього договору. В свою чергу п.2.1 попереднього договору визначено, що на підтвердження намірів сторін укладання основного договору в момент укладення попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти у сумі 40000 грн., а продавець своїм підписом під цим договором підтверджує отримання таких грошових коштів. Пунктом 1.8 попереднього договору сторонами було погоджено, що цей попередній договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулось, то попередній договір та передбачені ним зобов'язання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Частинами 1-3 ст.635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, виходячи зі змісту ст.635 ЦК України сторони в попередньому договорі можуть домовитись про встановлення в ньому строку укладення основного договору. Не укладення основного договору у встановлений в попередньому договорі строк, є свідченням порушення попереднього договору, а не його недійсності, оскільки недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання укладеного договору. В зв'язку з цим, позовні вимоги про встановлення нікчемності попереднього договору купівлі-продажу №001 від 20.02.2018 року є такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Як встановлено судом на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу позивачем було виконано свої зобов'язання, передбачені п.2.1 попереднього договору та перераховано на рахунок відповідача обумовлену договором суму в розмірі 40000 грн. згідно платіжного доручення №1-218К від 0.02.2018 року. Проте, після виконання позивачем зобов'язань, передбачених п.2.1 попереднього договору, основний договір купівлі-продажу у визначені п.1.5 попереднього договору строки з останнім укладено не було. З урахуванням зазначеного попередній договір відповідно до умов п.1.8 останнього та положень ч.3 ст.635 ЦК України припинив свою дію в день, коли мав бути укладений основний договір, тобто 25.02.2018 року. При цьому, враховуючи, що позивачем було виконано свої зобов'язання за попереднім договором, передбачені п.2.1 та основний договір не було укладено у встановлені попереднім договором строки в зв'язку з ухиленням від його укладення відповідачем, у останнього у відповідності до ч.2 ст.635 ЦК України виникли зобов'язання по відшкодуванню позивачу збитків, завданих простроченням. В зв'язку з цим, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь з відповідача сплачених за договором коштів в сумі 40000 грн., а також банківської комісії в сумі 400 грн., витрати зі сплати якої в даному випадку суд визнає збитками, які позивач поніс в внаслідок порушення відповідачем умов попереднього договору. Оскільки позивачку в сил Закону України «Про захист прав поживачів» звільнено від сплати судового збору, судові витрати ппо справі підлягають компенсації за рахунок держави. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши на його користь з відповідача кошти в сумі 40400 грн. В іншій частині позовних вимог про встановленні нікчемності попереднього договору, в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позвиача слід стягнути сплачений останній судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved