Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 19.12.2014 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 14647,46 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами банку складає між нею та Банком кредитний договір. В порушення умов вказаного договору відповідач зобов`язання за договором не виконувала, в зв`язку з чим станом на 10.12.2019 року допустила заборгованість у сумі 24369,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 7473,06 грн., по процентах за користування кредитом 3689,34 грн., по пені 11754,10 грн., штраф 1453,39 грн., яку просить стягнути. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 10 лютого 2020 року задоволено клопотання відповідача про забезпечення доказів. Представник позивача на виконання ухвали суду про забезпечення доказів надав суду довідку про надання [PERSON] на виконання кредитного договору б/н кредитної картки [NUMBER] , відкритої 21.07.2014 року терміном дії до 07.2018 року, виписку по рахунку. В судовому засіданні позов підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, пояснив, що в зв`язку з укладенням генеральної угоди, дія попереднього договору по картковому рахунку припиняється, оскільки клієнт по генеральній угоді отримує новий кредит в новому розмірі на погашення існуючої заборгованості. Окремого договору щодо пені з відповідачем не укладалось. Доказів на підтвердження погашення боргу за кредитом в сумі 200грн. 18.09.2017 року, крім розрахунку заборгованості за кредитом та виписки по рахунку, не має, тому не може стверджувати чи саме клієнт повернув борг у 200грн. Меморіального ордера на списання коштів з будь-якого рахунку Позичальника не має. У відповіді на відзив представник позивача просить задовольнити вимоги в повному обсязі, оскільки обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, так як відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості, сплачені на погашення заборгованості 18.09.2017 року 200грн. були перераховані на погашення заборгованості за пенею згідно черговості погашення заборгованості. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, у відзиві на позов та поясненнях в суді просить застосувати строк позовної давності, вказала, що у вересні 2017 року 200грн. на погашення заборгованості за кредитом банку не сплачувала і не довіряла нікому цього робити. З дати оплати нею останнього платежу (два платежі по 548грн.) 04.08.2016 року до дати пред`явлення банком 17 грудня 2019 року позову сплив строк позовної давності. В силу вимог п. 1.3.1, 1.3.2 Генеральної угоди строк виконання основного зобов`язання закінчився 02.09.2016 року, що є початком перебігу строку позовної давності, тому позов пред`явлено поза межами строку позовної давності. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог та наданих доказів, суд знаходить в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань по кредитному договору № SAМDNS0000014880348 від 08.07.2007 року та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, ПАТ КБ «ПриватБанк» з однієї сторони та [PERSON] - з іншої сторони 19.12.2014 року підписали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Договір), відповідно до умов якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 14647,46 грн. на строк 36 місяців з 19.12.2014 року по 31.12.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, вказані в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати в період з 1 по 25 число кожного місяця щомісячного платежу в сумі 531,41 грн. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 грудня 2017 року. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 10.12.2019 року заборгованість відповідача перед Банком становить: заборгованість за кредитом 7473,06 грн., по процентах за користування кредитом 3689,34 грн., заборгованість по пені 11754,10грн., штраф 1453,39 грн., а всього 24369,89 грн. Відповідно до п. 1.4 Генеральної угоди, позичальник доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків позичальника, в межах сум, які підлягають сплаті банку за договором, при настанні термінів сплати. Списання коштів з будь-якого рахунка позичальника, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером (договірне списання). Відповідач належним чином зобов`язання за Договором не виконувала, останні два платежі здійснила 04.08.2016 року в розмірі по 548 грн., що підтверджується наданими відповідачем до відзиву на позов квитанціями від 04.08.2016 року, розрахунком заборгованості за договором б/н від 19.12.2016 року, де вказані кошти відображені однією сумою 1096грн. Після цього заборгованість за кредитом відповідач самостійно не погашала. За наданою представником позивача в суді випискою по рахунку останнє погашення боргу відбулось 18 вересня 2017 року шляхом повернення коштів по невдалій транзакції. Таким чином списання 18.09.2017 року з картки коштів в розмірі 200 грн. проведено з порушенням п. 1.4 Генеральної угоди, як вчинене не відповідачем, без оформлення меморіального ордера. Пунктом 1.1.3 Генеральної угоди визначено, що датою кінцевого погашення заборгованості по Договору є 31.12.2017 року. Відповідно до п.п. 1.3.1, 1.3.2 Генеральної угоди, строком повернення кредиту, який вказаний в п.п. 1.1.3 Генеральної угоди, є 2-й день з моменту такого порушення. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день) вважається простроченою. Пунктом 2.2. Генеральної угоди визначено, що відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не настав, Сторони узгодили, що строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом рахується простроченою. Умови та правила відповідач не підписувала, в зв`язку з чим зобов`язань за ними на себе не брала, тому доводи представника позивача про збільшення строку позовної давності до 50-ти років не ґрунтуються на договорі, законі. Таким чином, враховуючи наведені обставини початком перебігу строку позовної даності слід вважати 32-й день з дня погашення відповідачем 04.08.2016 року останнього платежу за кредитом, тобто 05 вересня 2016 року. Позов до суду Банком пред`явлено 23.12.2019 року, що підтверджується інформацією на конверті про відправку кореспонденції до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст. 257 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч.1 ст. 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення саме особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, зокрема: надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості. Враховуючи вищевикладене, самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача, що свідчить про визнання нею свого боргу, і не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатись добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Такі правові висновки викладені Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постанові від 12.04.2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18). Враховуючи те, що останній платіж з метою погашення заборгованості по кредиту відповідач здійснила 04 серпня 2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 23.12.2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності для захисту цивільних прав та інтересів, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та застосувати строк позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), що передбачено ст. 266 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав суду доказів, що 18.09.2017 року платіж в сумі 200 грн. був здійснений з відповідачем або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed