Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року. В обґрунтування позову зазначив, що 25.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір на виконання якого боржнику було надано кредитні кошти у сумі 52372,10 доларів США . Відповідно до Додаткової угоди від 1 від 23.01.2009 року до кредитного договору, сторони, з метою реструктуризації домовилися про зміну порядку повернення кредиту, позичальнику була надана відстрочка на 6 місяців, встановлена щомісячна сума необхідного мінімального платежу в розмірі 587,24 доларів США та встановлено графік погашення кредиту. Позивач зазначає, що в забезпечення виконання умов кредитного договору, банком було укладено договір поруки № 6/4/35/2008/840-П/113 від 25.04.2008 року з відповідачем [PERSON], відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за неналежне виконання зобов'язання в тому ж об'ємі, що і позичальник. Посилаючись на вказані обставини, на положення кредитного договору, на положення Цивільного Кодексу України, вказуючи на те, що в зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідачів перед банком станом на 07.08.2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 1324911,53 гривень (61669,41 долар США), що складається із заборгованості за кредитом в тому числі і простроченої - 959066,59 гривень (44640,77 доларів США); заборгованості за відсотками в тому числі простроченої - 198474,38 гривень (9238,20 доларів США); пеня за прострочення сплати кредиту - 54853,84 гривень (2553,23 доларів США); штраф за порушення кредитного договору - 112516,72 гривень (5237,21 доларів США), позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму вказаної заборгованості. В свою чергу, відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Надра», зазначивши третьою особою [PERSON] та просила визнати кредитний договір № 6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року недійсним з підстав незаконності надання, на її думку, кредиту в іноземній валюті; не виконання позивачем при наданні їй кредиту вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення її як споживача про сукупну вартість кредиту; непогодження з наведеним позивачем розрахунку заборгованості; невірного зазначенням банком у договорі суми мінімально необхідного платежу у розмірі 571,65 доларів США, тоді як відповідно до формули згідно умов кредитування даний платіж повинен становити у сумі 568,21 доларів США. посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, [PERSON] просила суд визнати кредитний договір № 6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року недійснім з підстав зазначених вище. В судовому засіданні представник первісного позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримав, вимоги за зустрічним позовом не визнав, надав до суду письмові пояснення (заперечення) та зазначив, що на час укладання кредитного договору у ПАТ КБ «Надра» існувала ліцензія на здійснення кредитування в іноземній валюті; відповідач [PERSON] на час укладання кредитного договору була працівником банку «Надра», ознайомлювалась з умовами кредитування , в тому числі і щодо сукупної вартості кредиту про що свідчить її підпис, а отже була обізнана з усіма умовами, вартістю кредиту та інше; щодо розміру мінімального платежу, то формула на яку посилається експерт у висновку була встановлена вже після укладання кредитного договору сторонами. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Молокосусов В.Є., первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримала та просили його задовольнити. На питання суду [PERSON] пояснила, що на час укладання нею кредитного договору з банком вона била працівником банку; перед підписанням договору ознайомлювалася з його змістом; підписувати договір її ніхто не примушував; уклала договір з банком оскільки її влаштовували умови надання кредиту, відсоткова ставка та інше; кредитні гроші отримувала; свої підписи на копії кредитного договору (а.с.14-17) та на анкеті - заявці (а.с.107-108) визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення на адресу його реєстрації судових повісток, які повернулися до суду без вручення «за закінченням терміну зберігання», заяв про відкладання розгляду справи та заперечень щодо позовних вимог до нього до суду не надавав. За таких обставин, враховуючи положення ч.5 ст. 74 ЦПК України - у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, суд вважає за можливе, розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] висновок судової економічної еспертизи № 13159 від 18.02.2016 року підтримав та на питання суду пояснив, що розмір щомісячного ануїтетного платежу розрахований виходячи з умов кредитування визначених кредитним договором становить 568,21 доларів США, а не як зазначено у договорі 571,65 доларів США. але формула даного розрахунку на законодавчому рівні не закріплена і банки самостійно при укладанні договорів визначають суму та формулу її розрахунку; саме у тексті кредитного договору не відображена обов'язкова інформація щодо сукупної вартості кредиту, але це саме у тексті самого договору, зміст анкети - заявки він при наданні відповіді на дане питання не враховував; реальна відсоткова ставка становить 12,32; надати відповідь щодо правильності наведених розрахунків банку експерт пояснив що не виявилось можливим у зв'язку з відсутністю у нього всіх необхідних документів (платіжних документів про сплату відповідачем [PERSON] платежів за кредитом), на питання суду з яких причин ним не було заявлено суду клопотання про надання додаткових матеріалів, експерт пояснив, що це його право заявляти такі клопотання, а не обов'язок. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення експерта, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Стосовно вимог за зустрічним позовом. Відповідно до положень статті 203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Щодо надання кредиту в іноземній валюті - долар США. На час укладання сторонами кредитного договору 6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року діяла банківська ліцензія № 21 від 23.08.2002 року, також відповідно до інформації, що міститься в заяві-анкеті оформлення кредитного пакету, [PERSON] зазначила валюту кредиту саме «долари США». Щодо надання інформації клієнту-позичальнику, то, як зазначалося вже вище, в судовому засіданні [PERSON] визнала та підтвердила свої підписи на кредитному договорі, анкеті - заявці та на додатковій угоді, де і міститься інформація щодо умов кредитування. Крім цього відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила своє перебування в трудових відносинах з банком в якому уклала спірний договір. Що стосується висновку експерта від 18.02.2016 року, то суд не приймає його до уваги як неналежний доказ, оскільки даний висновок не спростовує факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів, не спростовую обізнаність відповідача з умовами кредитування щодо сукупної вартості кредиту та інше. Не спростовує наведений банком розрахунок заборгованості. Крім цього, суд не приймає пояснення експерта як поважні - відсутність достатніх матеріалів, що слугувало не надання відповіді на питання, яке було постановлене експерту в частині правильності наведеного розрахунку заборгованості, оскільки відповідно до п.п.2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (Наказ МЮУ від 08.10.98 № 53/5), експерт зобов'язаний повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість її проведення та повернути надані матеріали справи та інші документи, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані. Отже в даному випадку, експерт [PERSON] порушив дане положення та не звернувся до суду з клопотанням про надання додаткових матеріалів для надання відповіді щодо суми заборгованості, що призвело до невиконання рішення суду про призначення експертизи в повному обсязі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стороною первісного відповідача не приведені суду докази недотримання банком вимог статті 203 ЦК України, які б привели до недійсності кредитного договору, а тому вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Стосовно вимог за первісним позовом, то судом встановлено, що відповідно до копії кредитного договору № 6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір. Згідно п. 1.1. Договору, Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 52 372, 10 доларів США. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] через касу банку кредитні кошти у розмірі 52 372, 10 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 25.04.2008 року. Дану обставину [PERSON] в судовому засіданні визнала та підтвердила свої підписи на копії кредитного договору, додатковій угоді та анкеті - заявці. Як вбачається з копії договору поруки № № 6/4/35/2008/840-П/113 від 25.04.2008 року, даний договір було укладено банком з [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за кредитним договором № 6/4/35/2008/840-К/113 від 25.04.2008 року. даних які б це спростовували стороною договору поруки - [PERSON], суду не надано. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 1049 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку що встановлені договором. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (статті 553,554 ЦК України). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала факт укладання нею кредитного договору з банком та факт отримання нею грошей у сумі вказаній у договорі, підтвердила те, що перед підписанням договору у неї була можливість ознайомитися з договором і вона ознайомилася з ним, про суму кредиту, відсоткову ставку була обізнана. Щодо посилань [PERSON] та її представника на невідповідність суми щомісячного платежу та на загальну суму заборгованості, то суд до уваги вказані доводи не приймає, оскільки, однією із загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) є свобода договору і сторони при укладанні спірного договору були обізнані щодо його умов, формула розрахунку щомісячного платежу на законодавчому рівні не затверджена, як пояснив експерт, формула на яку посилався експерт за часом була встановлена після укладання спірного договору; [PERSON] не погоджуючись із сумою заборгованості не наводить та не приводить суду доказів іншого розрахунку щодо суми заборгованості при цьому вказуючи, що кредитні гроші отримувала, але не повертала їх банку. В зв'язку з чим суд приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем як належний та допустимий доказ та приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved