Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 13/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0120 га, яка розташована за цією ж адресою, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, єдиним спадкоємцем померлої є позивач, який прийняв спадщину після смерті матері в установленому законом порядку, але оформити спадкові права на вказану земельну ділянку він не може, оскільки за життя спадкодавець не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку. А тому позивач просив суд визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0, 0120 га, розташовану в [ADDRESS], цільове призначення -для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Білоцерківської міської ради Київської області. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] 18.08.2008 року Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за № 374/2008 на підставі заяви її сина [PERSON], в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 0120 га, яка розташована по [ADDRESS], позивачу нотаріусом відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку на ім'я спадкодавця. Наведені обставини стверджуються постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М.В. від 29.07.2015 року № 1624/02-31. Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2013 року по справі № 357/16337/13-ц 2/357/4715/13 за [PERSON] визнано право власності на 13/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] Київської області після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що слідує з копії цього рішення, яке набрало законної сили 30.12.2013 року. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/. В п.п.109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки. З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як встановлено в судовому засіданні, вказана вище земельна ділянка на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Білоцерківською міською радою 20.05.2005 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3102, належала [PERSON], яка подарувала цю земельну ділянку 20.09.2005 року [PERSON], що стверджується копією договору дарування земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кушнір Н.Б., зареєстровано в реєстрі за № 2-5828. На договорі є відмітка Білоцерківського міського відідлу земельних ресурсів про реєстрацію цього договору дарування земельної ділянки 20.09.2005 року за № 349. Згідно п.7 договору, право власності на земельну ділянку виникає у обдаровуваного після одержання документу, що посвідчує право власності на неї /державного акта про право приватної власності на земельну ділянку/, та його державної реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] за життя державний акт про право власності на земельну ділянку на своє ім'я не оформила. Як вказано вище в рішенні, право власності на земельну ділянку може посвідчуватися цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки. На даний час правовстановлюючим документом про право власності на нерухоме майно, в т. ч. і земельні ділянки є свідоцтво про право власності, видане територіальним органом реєстраційної служби. Позивач позбавлений можливості оформити спадщину на вказану земельну ділянку, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавець набула права на вказану вище земельну ділянку, але не здійснила державної реєстрації свого права власності у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за спадкоємцем першої черги за законом, право власності на дану земельну ділянку, оскільки іншого способу захисту прав позивача не існує. При вирішенні спору судом приймаються до уваги ті обставини, що до Державного земельного кадастру занесені наступні відомості про земельну ділянку: власник [PERSON], загальна площа земельної ділянки 0,0120 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,0063 га, кадастровий номер [NUMBER], місце розташування -[ADDRESS], цільове призначення --для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; із земельної ділянки площею 0,057 га, кадастровий номер [NUMBER], місце розташування -[ADDRESS], цільове призначення --для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що стверджується копіями Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованими 17.08.2015 року кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у м. Білій Церкві Київської області. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн.60 коп., але згідно наданих суду відомостей нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 43 802 грн.43 коп. Отже, згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору має становити 438 грн.02 коп., тоді недоплачена сума судового збору -194 грн.42 коп. За згодою представника позивача ця сума судового збору стягується з позивача.

Outcome: approved