Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, посилаючись на наступні обставини. Він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. У квартирі також зареєстровані колишній власник вищезазначеної квартири- [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після укладання угоди купівлі-продажу квартири забрали свої речі та виїхали з спірної квартири. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстраційного обліку, не сплачують комунальні послуги. Вважає, оскільки відповідачі безпідставно не користуються житловим приміщенням більше шести місяців, тому втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, надав суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день,час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, заперечень на позов не надали. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, відсутності заяви відповідачів про розгляд справи без їх участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача. Фактично в квартирі позивача відповідачі не проживають з моменту продажу спірної квартири. Речей відповідачів у спірній квартирі немає. Свідок [PERSON] пояснив суду, що з протягом двох місяців він арендує спірну квартиру. Речей відповідачів у спірній квартирі немає. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири- а.с.7-8). У спірній квартирі також зареєстровані відповідачі - [PERSON], [INFO] як власник та [PERSON], [INFO] як піднаймач (довідка- а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власників квартир визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на його власний розсуд. Будь-які обмеження чи втручання у права власника можливі виключно на підставах визначених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема, жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу України. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Суд вважає,що оскільки право власності відповідача [PERSON] на вищезазначену квартиру припинено ,то вона втратила право користування нею оскільки її право користування цим житлом є складовим її права власності на житло . Право користування зазначеною квартирою у відповідача [PERSON] виникло на підставі договору найму з відповідачем [PERSON] як з власником квартири. Оскільки право власності відповідача [PERSON] на зазначену квартиру припинено, між позивачем та відповідачем [PERSON] немає договірних відносин,суд вважає,що відповідач [PERSON] також втратив право кристування зазначеною квартирою. Отже ,позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved