Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 24.02.2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника Ремешевської Т.О. було укладено договір № 000685 фінансового лізингу, предметом якого є трактор Dongfeng 404 вартістю 350 000 грн. До ознайомлення та підписання договору працівником товариства позивачу було надано рахунок на оплату 35 000 грн. з призначенням платежу «оплата за договором № 000685». До ознайомлення та підписання договору позивач оплатив 35 000 грн. з призначенням платежу «оплата за договором № 000685». Після сплати вказаних вище коштів представником ТОВ «ЛК «Автофінанс» 24.02.2015 року позивачу на підпис було надано договір № 000685. До договору не було надано жодного з трьох додатків, які є його невід'ємними частинами. Оскільки позивачу не було надано специфікацію до договору, яка мала бути його додатком № 3, на наступний день після підписання договору, з інформації виробника позивач дізнався, що запропонована модель та комплектація трактора його не влаштовує за своїми технічними характеристиками та витратами пального. Крім того, умовами договору (п.9.4) передбачено можливість збільшення вартості предмету лізингу, яка в свою чергу зобов'язує позивача доплатити різницю «Авансового внеску» та впливає на розмір лізингових та інших платежів за договором. Вважає, що ця угода є несправедливою відносно нього як споживача, його ввели в оману, оскільки відповідач свідомо занизив ціну товару, створивши собі переваги перед іншими лізинговими компаніями. Одночасно умовами договору відповідач надав собі право збільшити вартість предмета лізингу, розривати договір лізингу та виплачувати предмет лізингу, при цьому не повертаючи сплачені лізингові платежі. Просить визнати недійсним пункт 12.1 договору фінансового лізингу № 000685 від 24.02.2015 року, стягнути з відповідача в його користь грошові кошти в розмірі 35000,00 грн., розірвати договір фінансового лізингу №000685 від 24.02.2015 року та стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в його користь 2 100 грн. сплачених судових витрат. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, за наявними матеріалами справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 24.02.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника Ремешевської Т.О. було укладено договір № 000685 фінансового лізингу, предметом якого є трактор Dongfeng 404 вартістю 350 000 грн. (а.с.3-9). Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 203 ЦК України передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Встановлено, що представник відповідача сформулювала договір в односторонньому порядку, не роз'яснивши позивачу права та обов'язки сторін, умови поставки та прийому-передачі предмета лізингу, умови переходу права власності на предмет лізингу, відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу, що суд оцінює як створення істотного дисбалансу між правами та обов'язками сторін за договором на свою користь, не врахувавши при цьому інтересів учасника. Договір не містить конкретних визначень про його предмет, що є обов'язковим при укладенні договору і свідчить про недотримання вимог, передбачених Цивільним Кодексом. Позивач стверджує, що такі дії відповідача ввели його як споживача в оману, не надавши для ознайомлення і вивчення проекту договору, що спричинило неправильність сприйняття змісту договору. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним пункту 12.1 договору фінансового лізингу № 000685 від 24.02.2015 року, укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та [PERSON], про стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в користь [PERSON] 35 000 грн. в рахунок повернення коштів, сплачених за договором фінансового лізингу № 000685 від 24.02.2015 року та про розірвання договору фінансового лізингу № 000685 від 24.02.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та [PERSON] підлягають до задоволення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до розрахунку виконаних робіт за надання правової допомоги, АО «Правовий стандарт» надало послуги з правової допомоги [PERSON] на загальну суму 2 100 гривень (а.с.21). З квитанцій № 64 від 27 лютого 2015 року та № 211 від 20 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] сплатив АО «Правовий стандарт» 2 100 грн. за надання послуг з правової допомоги (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»слід стягнути в користь позивача 2 100 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved