Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 08.11.2006 року він уклав шлюб із [PERSON] та після реєстрації вказаного шлюб він зареєстрував у квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 25.01.2002 року, дружину разом з її неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON], проте у вказаній квартирі вони не проживала, оскільки мешкали в квартирі [ADDRESS]. Вказував на те, що спільне життя із відповідачкою не склалось у зв'язку з чим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.05.2012 року шлюб між ними було розірвано та він повернувся проживати у свою квартиру за адресою [ADDRESS] та з того часу неодноразово звертався до відповідача з проханням виписатись з його квартири, оскільки її реєстрація та реєстрація її неповнолітніх дітей створює йому дискомфорт у здійснення права власності, збільшує кількість сплачених комунальних платежів, окрім того відповідачі жодного разу не намагались вселитись в його квартиру та не виявляли бажання проживати в ній. В зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не заявився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, про причини своєї неявки суд не повідомили та не подали відповідної заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS] та саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.01.2002 року (а/с 15). У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, що підтверджується довідкою АДБ при УМВС УКраїни в Чернівецькій області (а/с 17). Так, відповідно до ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 ст. 391 цього ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до акту комісії дільничного комітету КЖРЕП №12 від 08.07.2013 року відповідач та її неповнолітні діти з 2006 року не проживають за адресою [ADDRESS] (а/с 14). За чинним житловим законодавством, зокрема відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, необхідною умовою виникнення сервітутного права на користування житлом є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. Судом встановлено, що відповідач та її неповнолітні діти понад один рік були відсутні за місцем своєї реєстрації та, оскільки справа розглядається за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, в матеріалах справи відсутні докази щодо поважності причин відсутності у житловому приміщенні понад один рік. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх, які не мають батьків, та осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. На підстав вище викладеного та

Outcome: approved