Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: визнати недійсними пункти 3.8., 4.11., 5.7., 5.9., 8.3. Договору банківського мультивалютного рахунку №Физ-[NUMBER]/Р від 01 квітня 2010 року, укладеного між Акціонерним товариством «Сбербанк Росії» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сбербанк») та [PERSON]; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на користь [PERSON] безпідставно набуте майно - грошові кошти у розмірі 2 987 580,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та АТ «Сбербанк Россії» (правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк») було укладено договір банківського мультивалютного рахунку №Физ-[NUMBER]/Р від 01 квітня 2010 року, на підставі якого відкрито поточний рахунок [NUMBER]. На підставі договору позивач зберігала належні їй кошти на вказаному рахунку. Так, грошові кошти передавались у депозитні вклади за наступними договорами: -за договором №263/05/220714 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Традиційний») від 27.04.2012 р., депозитний рахунок [NUMBER], на суму 73 514 761,97 грн., дата повернення депозиту 27.07.2012 р.; -за договором №263/05/480880 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Стабільний») від 19.08.2013 р., депозитний рахунок [NUMBER], на суму 6 500 000,00 доларів США, дата повернення депозиту 19.08.2015 р.; -за договором №263/05/480880 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Стабільний») від 18.02.2014 р. на суму 6 500 000,00 доларів США, дата повернення депозиту 18.02.2017 р. 24.03.2014 р. договори про відкриття депозитних рахунків були достроково припиненні та на рахунок були повернуті грошові кошти позивача. Маючи намір перевести грошові кошти на власний поточний рахунок в іншій банківській установі, позивач через своїх представників надав банку заяву про перерахування грошових коштів з рахунку на відповідний власний рахунок, вказаний в заяві. 28.03.2014 р. позивачем було подано до банку платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 28.03.2014 р. на перерахування з рахунку коштів в сумі 6 450 000,00 доларів США на рахунок позивача в іншому банку, яке було проведено банком 31.03.2014 р. 23.04.2014 р. позивачем було подано до банку платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 23.04.2014 р. на перерахування з рахунку коштів в сумі 12 700 000,00 доларів США на рахунок позивача в іншому банку, яке було проведено банком 23.04.2014 р. Позивач розраховував, що за перерахування грошових коштів на його рахунок в іншому банку відповідач утримає комісійну винагороду, але щодо її розміру орієнтувався на умови договору від 01.04.2010 р. та на тарифи, що діяли весь час для всіх клієнтів банку. В редакції тарифів, що діяли з 17.03.2014 р., п. 7.3.4. «Оплата за перекази у доларах США на рахунки в інших банках» відсилає до п. 7.3.1. «Перекази з поточного рахунку в іноземній валюті на рахунки інших отримувачів (у системі Банку/ за межі Банку)» у доларах США - 0,5 % від суми, але не менше 25 дол. США та не більше 500 дол. США. З виписки банку по особовим рахункам позивача, отриманої після 23.04.2014 р., позивачу стало відомо, що при перерахуванні коштів 31.03.2014 р. списано на користь банку «Комісія за валютний переказ (SWIFT №140331/000586590)» в розмірі 141 315,00 грн. «гривневий еквівалент від вільного продажу по курсу 10,6, комісія банку становила 586,6»; при перерахуванні коштів 23.04.2014 р. списано на користь банку «Комісія за валютний переказ (SWIFT №140423/000596485)» в розмірі 2 856 865,00 грн. «гривневий еквівалент від вільного продажу по курсу 10,6, комісія банку становила 9342,68». На звернення позивача працівники банку повідомили, що діє новий тариф, згідно якого комісія за переказ іноземної валюти на рахунок в іншій банківській установі складає 2% від суми без будь-якого обмеження максимальної суми комісійної винагороди. Так, в редакції тарифів, що діяли з 28.03.2014 р., п. 7.3.3. «Оплата за перекази у доларах США на рахунки в інших банках…» відсилає до п. 7.3.2.1. «Перекази з поточного рахунку в іноземній валюті на рахунки, відкриті у банках України» у доларах США - 2% від суми, але не менше 25 доларів США, обмеження максимальної суми відсутнє. Позивача зазначає, що банк, зловживаючи несправедливими умовами договору (не маючи обов'язку письмово сповіщати клієнта про зміни тарифів та позбавляючи позивача можливості наслати письмову відмову від прийняття таких змін) суттєво збільшив розмір комісійної винагороди саме за ту операцію, які доручив здійснити позивач, - перерахування коштів у доларах США за межі банку - і безпосередньо перед виконанням доручень клієнта. Також вказує на те, що банк навмисно порушив передбачений договором порядок внесення змін до тарифів, скоротивши строк для надсилання заперечень. У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом порушених своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. В поданому відзиві зазначив, що між [PERSON] та ПАТ «Дочірній банк сбербанк Росії» (правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк») 01.04.2010 року було укладено договір банківського мультивалютного рахунку №Физ-26200017007637/Р на підставі якого відкрито поточний рахунок [NUMBER]. У подальшому між позивачем та відповідачем в рамках договору щодо банківського обслуговування було укладено три договори про відкриття депозитного рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, зокрема 27.04.2012, 19.08.2013 та 18.02.2014. Платіжне доручення від 28.03.2014 р. на перерахування суми в розмірі 6 450 000,00 доларів США було отримано банком 31.03.2018 р., відповідно платіж був проведений банком 31.03.2014 р. Рішення про нову редакцію Тарифів відповідача на перекази з поточного рахунку для фізичних осіб було прийнято 20.03.2014 р. (протокол №38 засідання комітету по управлінню активами та пасивами від 20.03.2014 р., протокол №27 засідання тарифного і продуктового комітету від 20.03.2014 р.), а не 28.03.2014 р., як помилково стверджує позивач. Вказані тарифи діяли для всіх клієнтів банка-фізичних осіб, та не були спеціально прийняті окремо для позивача. Відповідач зазначає, що якби позивач не була згодна з комісією банка, вона би не сплатила її 31.03.2014 р. та 23.04.2014 р., знаючи про її збільшення. Наступна редакція тарифів була прийнята 24.03.2014 р. (протокол №29-1 засідання тарифного і продуктивного комітету від 24.03.2014 р.). Відповідач вказує, що нові редакції тарифів комісійної вина гори за банківськими операціями і послугами для фізичних осіб були заздалегідь опубліковані на сайті банку та додатково тарифи завжди є доступними до ознайомлення у відділеннях банку. Підписаними позивачем платіжними дорученнями в іноземній валюті або банківських металів №1 від 28.03.2014 р. та №1 від 23.04.2014 р. надано право відповідачу утримати комісійну винагороду за здійснення переказу коштів в іноземній валюті. Позивачем були погоджені розмір і порядок утримання комісійної винагороди за перерахування коштів відповідачем. Відповідач вказує, що якщо позивач не погоджувалась із встановленим тарифом за перерахування коштів, вона не підписала би відповідні платіжні доручення та заяви про продаж іноземної валюти, і не внесла ба кошти, яких не вистачало для сплати комісії банку 31.03.2014 р. в розмірі 586,60 грн. Таким чином списання коштів з рахунку позивача вчинено на підставі нових Умов правомірно, оскільки внесення змін відбулось у повній відповідності з Договором та Умовами, які є обов'язкові для позивача. Позивач у своїй відповіді на відзив зазначила, що доводи відповідача викладені у відзиві є необґрунтованими та недоведеними. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та АТ «Сбербанк Россії» (правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк») було укладено договір банківського мультивалютного рахунку №Физ-26200017007637/Р від 01 квітня 2010 року, на підставі якого відкрито поточний рахунок [NUMBER]. У подальшому між позивачем та відповідачем в рамках договору щодо банківського обслуговування було укладено три договори про відкриття депозитного рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, зокрема: -за договором №263/05/220714 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Традиційний») від 27.04.2012 р., депозитний рахунок [NUMBER], на суму 73 514 761,97 грн., дата повернення депозиту 27.07.2012 р.; -за договором №263/05/480880 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Стабільний») від 19.08.2013 р., депозитний рахунок [NUMBER], на суму 6 500 000,00 доларів США, дата повернення депозиту 19.08.2015 р.; -за договором №263/05/480880 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Стабільний») від 18.02.2014 р. на суму 6 500 000,00 доларів США, дата повернення депозиту 18.02.2017 р. Відповідно до п. 2.1. договору, рахунок відкривається за заявою клієнта лише після оплати послуг з відкриття рахунку згідно діючих в банку на момент відкриття рахунку тарифів. В цьому договорі під терміном «тарифи» розуміється перелік послуг з розрахунково-касового обслуговування, які надає банк, із зазначенням розміру плати, яку потрібно сплачувати за послуги банку, та порядку здійснення такої сплати. Згідно із п. 3.7 Договору, банк зобов'язаний на вимогу клієнта надавати йому для ознайомлення тарифи, діячі на момент здійснення клієнтом розрахунково-касової операції за рахунком. Пунктом 3.8 договору, банк зобов'язаний повідомляти клієнта про внесення змін до тарифів через офіційний сайт банку, зазначений в цьому договорі, через дошки об'яв в операційному та/або касовому залах, та через електронну пошту за адресою, визначеною клієнтом в цьому договорі. Банк розміщує за своєю ініціативою інформацію про зміни тарифів через офіційний сайт банку, зазначений в цьому договорі. Підписання цього договору клієнт приймає пропозицію банка щодо внесення змін у цей договір в частині викладення у новій редакції тарифів банку та підтверджує досягнення сторонами згоди на це. Відповідно до п. 4.11. Договору, клієнт зобов'язується своєчасно ознайомлюватися з інформацією банку щодо змін до цього договору, в т.ч. змін до тарифів, через офіційний сайт банку, вказаний в цьому договорі, а також за допомогою інших джерел передачі банком інформації, передбаченим цим договором. Згідно із п. 5.7. договору, банк має право списувати з рахунку кошти, необхідні для здійснення операції, сплати комісійної винагороди банку. Пунктом 5.9. договору встановлено, що банк має право змінювати в порядку, визначеному цим договором, вартість послуг банку, які визначені в тарифах та встановлювати і змінювати операційний час в банку. Відповідно до п. 8.3. договору, клієнт укладенням цього договору доручає банку списувати з рахунку плату за надані банком послуги в розмірі, визначеному в тарифах, пеню у випадках, передбачених цим договором, без подання клієнтом платіжного доручення (договірне списання) протягом всього строку дії цього договору. Згідно із п. 13.7. договору вся інформація, надіслана банком відповідно до договору, вважається сторонами належно відправленою отриманою, якщо вона відправлена у передбачений сторонами в договорі спосіб. Згідно ст.1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Таким чином Договір №Физ-26200017007637/Р від 01.04.2010 року та Умови обслуговування банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк», які є невід'ємною частиною договору та з якими позивач була ознайомлена - є обов'язковими для сторін даних правовідносин. Позивачем було подано до банку платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 28.03.2014 р., яке отримано банком 31.03.2014 р., на перерахування з рахунку коштів в сумі 6 450 000,00 доларів США на рахунок позивача в іншому банку, яке було проведено банком 31.03.2014 р. 23.04.2014 р. позивачем було подано до банку платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 23.04.2014 р. на перерахування з рахунку коштів в сумі 12 700 000,00 доларів США на рахунок позивача в іншому банку, яке було проведено банком 23.04.2014 р. З виписки банку по особовим рахункам позивача вбачається, що при перерахуванні коштів 31.03.2014 р. списано на користь банку «Комісія за валютний переказ (SWIFT №140331/000586590)» в розмірі 141 315,00 грн. «гривневий еквівалент від вільного продажу по курсу 10,6, комісія банку становила 586,6»; при перерахуванні коштів 23.04.2014 р. списано на користь банку «Комісія за валютний переказ (SWIFT №140423/000596485)» в розмірі 2 856 865,00 грн. «гривневий еквівалент від вільного продажу по курсу 10,6, комісія банку становила 9342,68». Рішення про нову редакцію Тарифів відповідача на перекази з поточного рахунку для фізичних осіб було прийнято 20.03.2014 р. (протокол №38 засідання комітету по управлінню активами та пасивами від 20.03.2014 р., протокол №27 засідання тарифного і продуктового комітету від 20.03.2014 р.). Нова редакція діяла з 28.03.2014 року. Нову редакцію Умов було розміщено на офіційному сайті банку 20.03.2014 року. Наступна редакція тарифів була прийнята 24.03.2014 р. (протокол №29-1 засідання тарифного і продуктивного комітету від 24.03.2014 р.). Нова редакція діяла з 01.04.2014 року. Нову редакцію Умов було розміщено на офіційному сайті банку 25.03.2014 року. Отже, списання коштів з позивачки відбулось з застосуванням Нової редакції Умов. Згідно п.п. 7.3.1. п. 7.3. тарифи комісійної винагороди за банківськими операціями і послугами для фізичних осіб, перекази з поточного рахунку в іноземній валюті (на рахунки інших отримувачів у системі банку/ за межі банку): перекази в доларах США, Євро, Російських рублях, комісійна винагорода банку складає 2% від суми, але не менше 25 доларів США, без обмеження максимальної суми. Згідно п.п. 4.1.1. п. 4.1. підрозділу 4 Умов банківського обслуговування фізичних осіб а АТ «Сбербанк Росії» (далі - Умови) банк має право отримувати від клієнта винагороду за послуги банку в розмірах, що зазначені у відповідних тарифах, в тому числі, шляхом здійснення договіорного списання відповідно до цих умов та/або відповідного договору. Відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1. підрозділу 4 умов змінювати в порядку, визначеному умовами, вартість послуг банку, які визначені у відповідних тарифах. Підпунктом 4.4.1 п. 4.4. підрозділу 4 умов визначено, що клієнт зобов'язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату винагороди банку за послуги банку згідно з відповідними тарифами, діючими на момент проведення відповідної операції, надання відповідної послуги банку, а також компенсувати витрати банку у разі, якщо дії банку по виконанню доручення клієнта пов'язані з витратами, які не передбачені відповідними тарифами. Згідно із п. 5.1. підрозділу 5 умов, за здійснення операцій за рахунком та за надання клієнту інших послуг (послуг банку) банк отримує комісійну винагороду, розмір якої визначається відповідними тарифами, чинними на момент здійснення відповідної операції/надання відповідної послуги банку. Відповідно до п.п. 1.4.4. п. 1.4. підрозділу 1 умов перед проведенням операції за поточним рахунком клієнт зобов'язаний ознайомитись з тарифами РКО, у яких зазначений розмір винагороди банку за здійснення такої операції. Проведенням операції клієнт підтверджує, що він ознайомлений та згоден з діючими тарифами РКО за її проведення. Згідно із п.п. 1.5.1. п. 1.5. підрозділу 1 умов, винагорода банку за надання послуг згідно з договором сплачується клієнтом у національній валюті України (за операціями в іноземній валюті - у національній валюті України, за офіційним (обліковим) курсом іноземної валюти, установленим НБУ на дату здійснення банком відповідної операції) одночасно з проведенням відповідної операції/надання відповідної послуги. Підпунктом 1.5.2. п. 1.5 підрозділу 1 умов, укладенням договору клієнт доручає банку протягом всього строку дії договору здійснювати списання (в тому числі в порядку договірного списання на користь банку) з поточного рахунку у гривні: суми винагороди банку за послуги банку згідно з договором щодо відкриття та обслуговування поточного рахунку та іншими договорами в рамках договору щодо банківського обслуговування в розмірі, визначеному тарифами РКО. Тобто позивач була ознайомлена з новою редакцією Умов обслуговування та тарифами комісійної винагороди за банківськими операціями і послугами для фізичних осіб. Як вбачається за змістом вимог п. 8.3, 8.4. підрозділу 8 Умов сторони погодились, що незгода клієнта з пропозицією банку про зміну умов договору, в тому числі, цих умов та відповідних тарифів, є розбіжністю, яка на підставі частини 2 статті 649 ЦК України підлягає вирішенню у судовому порядку. У разі, якщо клієнт протягом 7 (семи) календарних днів з моменту направлення (розміщення) банком відповідної пропозиції про зміну умов договору в порядку, передбаченому відповідним підрозділом цих умов, не звернувся до відповідного суду з позовною заявою щодо вирішення розбіжностей між банком та клієнтом стосовно зміни умов договору, про що клієнт повідомляє банк шляхом направлення копії позовної заяви, вважається, що пропозиція банку відносно зміни умов договору прийнята клієнтом відповідно до частини 3 статті 205 ЦК України. Даним правом позивач не скористалась, отже застосування банком нових Умов, які введені в дію не раніше 7 календарних днів до дати здійснення позивачем вказаних операцій з застосуванням платіжної картки є правомірним. Крім того, за умовами ч.1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій саме формі, що й договір, що змінився, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Суд критично оцінює позицію позивача щодо незаконності змін умов договору, з огляду на наступне. Так, згідно п.14.10 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором. Зміни до правил використання електронного платіжного засобу або тарифів є погодженими користувачем, якщо до дати, з якої вони застосовуватимуться, користувач не повідомить банк про розірвання договору. Судом встановлено, що сторони за взаємною згодою визначили спосіб повідомлення клієнта про зміни Умов банківського обслуговування. Вказані положення відповідають нормам ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а тому не суперечать йому. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що зміни Умов банківського обслуговування фізичних осіб та тарифів комісійної вина гори за банківськими операціями і послугами для фізичних осіб в АТ «Сбербанк» та їх застосування у відносинах між позивачем та відповідачем є одностороннім правочином, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами та прийняла на себе обов'язки та набула всіх прав, передбачених Умовами та зобов'язалась їх виконувати. Таким чином, вимоги за даним позовом є недоведеними та не обґрунтованими. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed