Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 уповноважену особу прокуратури м. Києва зобов'язано розглянути його заяву від 30.04.2014 та прийняти по ній відповідне процесуальне рішення, про що повідомити заявника. Разом з цим вказане рішення суду прокуратурою м. Києва до цього часу не виконано через його вільне трактування Заступником прокурора м. Києва Любовичем А.О. на власний розсуд, чим позивачу завдано моральної шкоди, що виразилася у позбавленні його права на справедливе правосуддя, проведення повноцінного досудового розслідування щодо фактів вчинення проти позивача правопорушень суддями Дніпровського районного суду м. Києва та порушення його конституційних прав і свобод. Розмір моральної шкоди, заподіяної йому такою бездіяльністю відповідача позивач оцінює в 100000 грн., яку і просить стягнути на його користь. Позивач, його представник в судову засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення заявленого позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, подав письмові заперечення, згідно яких звернув увагу на те, що позивачем в належний спосіб не доведено обов'язок Відповідача відшкодувати завдану йому моральну шкоду. Суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 уповноважену особу прокуратури м. Києва зобов'язано розглянути його заяву від 30.04.2014 щодо неправомірних, на думку заявника, дій працівників правоохоронних органів та суддів Дніпровського району м. Києва та прийняти по ній відповідне процесуальне рішення, про що повідомити заявника. На виконання вказаної ухвали листом за підписом Заступником прокурора м. Києва Любовича А.О. від 18.02.2015 р. № 15/1-20353-14 позивача повідомлено, що підстав для вжиття заходів реагування на даний час не вбачається, оскільки, даної ухвалою суд відмовив у задоволенні скарги [PERSON] щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а отже, обов'язку на орган досудового розслідування щодо внесення відомостей за фактами викладеними у заяві [PERSON] від 30.04.2015 р. не покладається. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що внаслідок невиконання судового рішення йому спричинено моральну шкоду. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог немайнового характеру та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, що виразилися у позбавленні його права на справедливе правосуддя, проведення повноцінного досудового розслідування щодо фактів вчинення проти позивача правопорушень суддями Дніпровського районного суду м. Києва та порушення його конституційних прав і свобод. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed