Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до Козельщинського районного суду із позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача заборговану заробітну плату за період з 01 червня 2013 року по 23 грудня 2013 року включно, сума якої складає 2800,00 грн. Як на правову підставу задоволення позову посилався на ст.116 КЗпП України. До початку розгляду справи у попередньому засіданні до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, визначивши їх уточненою сумою боргу по заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 01 червня 2013 року по 30 червня 2013 року, а також з 01 серпня 2013 року по 23 грудня 2013 року, в розмірі 2815,34 грн. В судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав та просив справу призначити до розгляду. Від відповідача надійшла заява, в якій просили розглядати справу без участі представника підприємства. В заяві повідомляється про визнання позову в сумі 2815,34 грн. Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд відповідно до приписів ст. 174 ч.4 ЦПК України. Згідно приписів ст.130 ч.4 ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Суд, з'ясувавши правові позиції сторін, встановивши наявність для того законних підстав, а також відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про можливість та необхідність задоволення позову в межах заявлених вимог. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Суд прийшов до переконання, що трудові права позивача порушені, заявлена сума заборгованості не викликає сумнівів, а тому підлягає стягненню в повному розмірі з відповідача на користь позивача. Про стягнення інших передбачених чинним законодавством компенсацій та виплат позивач не заявляє. Згідно ст. 367 ч.1 п.2 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вимоги ст.88 ч.3 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., так як судовий збір стягується з відповідача, коли позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved