Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати Договір кредиту № 0208/08/12-Nv від 27.06.2008 року, укладений між [PERSON] і ПАТ «Банк Форум» недійсним. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 27 червня 2008 року між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», укладений Договір кредиту № 0208/08/12-Nv, кредит був отриманий на придбання п»ятикімнатної квартири, отже є споживчим договором. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 13% річних. Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами Позичальник сплачує самостійно, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом, Позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових днів. В порушення вимог п. 3.1, п. 3.2 Правил, в Договорі не зазначено сум сплати процентів за кожним платіжним періодом, які повинен сплачувати позичальник, не містить також базу, методику та порядок, за яким позичальник може самостійно вирахувати щомісячну суму процентів, що призвело до неможливості позивача виконувати взяті на себе зобов»язання по сплаті відсотків. В судовому засіданні представник позивача, підтримав доводи позовної заяви та просив позов задовольнити, та пояснив, що в Договорі кредиту № 0208/08/12-Nv від 27.06.2008 року, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] зазначається тільки строк сплати процентів та відсоткова ставка 13% річних, при цьому не визначено які саме суми щомісячно повинен сплачувати позичальник за користування кредитом, в якій валюті повинні нараховуватись та сплачуватись відсотки, як саме позичальник повинен визначати базу нарахування процентів, яким порядком, методикою користуватися при визначенні щомісячних сум сплати відсотків. Крім того, представник позивача посилався на рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі №1-26/2011, за висновком якого вбачається, що споживач є особою, яка не має спеціальних і достатніх знань для того, щоб самостійно розрахувати та визначити базу, методику нарахування відсотків, їх щомісячний розмір тощо, банк при укладенні Договору не врахував жодної вказаної вимоги законодавства, що на їх погляд і стало порушенням прав споживача з боку кредитодавця, тим самим Банком було порушено умови ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, по суті спору пояснив, що 27 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» був укладений договір кредиту № 0208/08/12-Nv, відповідно до якого, [PERSON] отримав кредит у сумі 103 000 доларів США на придбання п»ятикімнатної квартири №11, що знаходиться в м. Харків, вул. Примерівська, 9, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. Умови кредитування для ознайомлення, позивачем були отримані до укладання Кредитного договору та чітко роз»яснені, про що свідчить підпис [PERSON] в Кредитному договорі. Крім цього, позивачем [PERSON] здійснювалась плата за користування кредитом з 2008 року, та ліше після подання Банком позову в суд до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним. До цього він жодного разу з заявами про надання роз*ясень, графіків чи розрахунків щодо порядку сплати кредитних коштів до Банку не звертався. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обгрунтування, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частиною 1 п.5 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~\~\~\~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 червня 2008 року між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», укладений Договір кредиту № 0208/08/12-Nv, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 103\~000 доларів США на придбання на придбання п»ятикімнатної квартири № 11, що знаходиться в м. Харків, вул. Примерівська, 9. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 13% річних. Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами Позичальник сплачує самостійно, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом, Позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових днів. За п. 3.3.2 Кредитного договору позичальник зобов»язується щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з п. 2.3. цього Договору, не пізніше визначеного п. 1.2 цього Договору строку повернути Банку вс. Суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Під час укладання Кредитного договору та отримання кредиту [PERSON] був ознайомлений з умовами договору щодо встановлення процентів за користування кредитом, їх розміром та порядком їх оплати, про що свідчить підпис [PERSON] в Кредитному договорі, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Кредитним договором № 0208/08/12-Nv від 27 червня 2008 року, врегульовано відносини Банку та [PERSON] з усіх істотних умов, що ставляться до Кредитного договору, а саме: щодо розміру кредиту, строку, на який кредит видається, розміру відсоткової ставки, порядку надання та повернення кредиту та сплати процентів погашення кредиту, можливість дострокового погашення, відповідальність сторін. \~Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту. Договором, за положеннями\~ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.\~\~Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. \~Згідно зі\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В судовому засіданні встановлено, що Позивач за власною ініціативою звернулася до банку з проханням про надання кредиту. Договір було підписано позивачем добровільно, без жодного примусу і без зауважень та заперечень. Позивачу ніхто не перешкоджав в ознайомленні з текстом договору. На протязі 7 років Позивач не вимагав від Банку детального роспису та умов надання кредиту. Добровільно підписавши договір, Позивач висловив свою згоду з усіма умовами цього договору. З 2008 року Позивач регулярно виконував вимоги укладеного договору, сплачував кредитні кошти. Таким чином, договір про надання споживчого кредиту від 27.06.2008 року між сторонами був укладений з урахуванням волевиявлення Позивача, оскільки підпис у договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. \~\~ Крім того, суд вважає, що укладаючи спірний договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. Також, на обгрунтовання правомірності своїх дій банком доведено, що при ознайомлені і написанні заяви про отримання кредиту Позивач ознайомився з умовами кредитування, що вказує на дотриманні відповідачем вимог як ч.2, ч.4 ст.11, так і ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~при надання кредитних послуг позивачу. Частиною 1 ст. 215\~ЦК\~встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.\~\~ Статтєю 203 ЦК України\~встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За вимогами ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, зключаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Закон України «Про захист прав споживачів» містить вичерпний перелік наслідків ненадання зазначеної в ст. 11 цього Закону інформації. Такі наслідки зазначені в ст. 15 та 23 Закону і включають в себе розірвання договору, відшкодування збитків та сплату штрафних санкцій. Чинне законодавство не передбачає можливості визнання договору недійсним в якості наслідку невиконання банком обов'язку надати позичальнику інформацію, передбачену ст. 11 Закону. Відповідно до ч.1\~ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні спору про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей\~203,215,\~1054 ЦК України, статей11,\~18,\~19 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей\~536,638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. \~\~ Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, порушення відповідачем вимог ч ст.11, ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і\~Законом України «Про захист прав споживачів», тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Таким чином,при вирішенні справи суд прийшов до висновку, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Отже, суд приходить до висновку, що Договір кредиту № 0208/08/12-Nv від 27.06.2008 року вчинений на підставі вільного волевиявлення сторін та підстави для визнання його недійсним відсутні. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved