Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за розпискою в розмірі 48000,00 грн., а також судових витрат, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач продав відповідачам автобус марки «Ікарус-250», державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 48000,00 грн. без відсоткової ставки в розстрочку на 18 місяців, тобто з 01 листопада 2012 року до 01 квітня 2014 року з щомісячним платежем 2700,00 грн., про що відповідачі написали власноруч позивачу розписку. На підтвердження усної угоди позивач передав відповідачам зазначений транспортний засіб, а відповідачі зобовязалися сплатити обумовлену суму за проданий транспортний засіб в строки зазначені в розписці. Після передачі відповідачам транспортного засобу позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою сплатити грошову суму за проданий автобус, однак позивачі ухилися від виконання обовязків за борговою розпискою, у звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідач за адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Крім того, на 28.08.2015р. 13 год. 00 хв., 07.10.2015р. 13 год. 00 хв. відповідач отримав судові повістки, однак до суду не зявився, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки також не повідомляв. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, які повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не зявився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутній, а також «за зазначеною адресою не проживає», щосвідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржників від виконання своїх обов'язків, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Власником автобусу марки «Ікарус-250», державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 346244 (а.с. 11). [PERSON] користувався вказаним транспортним засобом на підставі довіреності серії ВРО № 842399 від 06.07.2012р. (а.с. 6). Відповідно до боргової розписки від 25 жовтня 2012 року, [PERSON] (а.с. 8) та [PERSON] (а.с. 9), що є відповідачами по справі, власноруч написали розписку про купівлю-продаж автобуса марки «Ікарус-250», державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 48000,00 грн., без відсоткової ставки в розстрочку на 18 місяців (а.с. 10). Відповідно до розписки відповідачі зобовязалися з 01 листопада 2012 року до 01 квітня 2014 року сплачувати щомісячний платіж в розмірі 2700,00 грн., але в порушення зазначених умов, відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали. Таким чином, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, повязані з борговими зобовязаннями і це підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~є договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. В силу ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України\~покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. За умовами ч. ч. 1, 4 ст. 964 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.\~\~ Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Всупереч вимогам зазначеного чинного законодавства відповідачі [PERSON], [PERSON] належним чином свої зобовязання по сплаті боргу не виконали та не здійснили оплату транспортного засобу у встановлений в розписці строк, тобто до 01.04.2014р., у звязку з чим допустили наявну заборгованість, що є підставою для стягнення з відповідачів на користь [PERSON] суми коштів згідно позову. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 1). На підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 611, 626, 655, 692, 964\~ЦК України,

Outcome: approved