Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що він є піклувальником неповнолітнього онука [PERSON], [INFO]. Матір дитини рішенням суду була позбавлена батьківських прав і з неї на утримання дитини стягнуті аліменти, а батько дитини [PERSON] - відповідач у справі регулярно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, оскільки є інвалідом 1 групи, отримує пенсію в мінімальному розмірі, якого недостатньо для утримання дитини. Просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO]., в розмірі 150,00грн. щомісячно, до повноліття дитини. Ухвалою суду від 16.01.2018р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 28.02.2018р. до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на зазначений позов, в якому він позов не визнав повністю та зазначив, що він немає можливості сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки є інвалідом 1 групи за загальним захворюванням, отримує соціальну допомогу в розмірі 1452,00грн. в місяць, яких ледь вистачає на їжу, предмети першої необхідності та ліки, можливості працевлаштуватися немає, будь-яких інших коштів чи заощаджень немає. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги повністю та додатково пояснив, що неповнолітній онук мешкає разом з ним, його дружиною та відповідачем за адресою [ADDRESS]. Відповідач є батьком дитини, однак в силу свого стану здоров'я не може належним чином виконувати батьківські обов'язки, тому він був призначений піклувальником онука. У них в родині спільний бюджет, спільне господарство, він, дружина та син отримують пенсію, але пенсії сина не вистачає на повне утримання дитини, оскільки йому постійно потрібні ліки. Частину спільних коштів вони витрачають на продукти харчування та предмети першої необхідності. Раніше він отримував на дитину державну допомогу, оскільки мати дитини ухиляється від його утримання і аліменти не сплачує. Однак на даний час виплата такої допомоги припинена, оскільки у дитини є батько, який також повинен надавати матеріальну допомогу. Тому по рекомендації УПСЗН він змушений звернутися до суду з цим позовом. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали повністю, відповідач додатково пояснив, що він з батьками та своїм сином [PERSON] мешкають разом, у них в родині спільний бюджет, спільне господарство, дорослі отримують пенсію, спільні кошти витрачають на спільні потреби, в т.ч. на потреби дитини. Крім того, за станом здоров'я він постійно потребує лікування, значні кошти йдуть на придбання ліків, тому він не може надати дитини повноцінне утримання, але намагається підтримати його морально, приймає участь у його вихованні, розвитку. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд встановив, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]., є [PERSON]., [INFO], та [PERSON], [INFO]. (арк..17). Згідно рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2010р., яке набрало законної сили 16.11.2010р., [PERSON]., [INFO], позбавлена батьківських прав відносно свого сина [PERSON], [INFO]. (арк..7). Згідно рішення виконкому Запорізької міської ради №477/2 від 12.11.2015р. неповнолітньому [PERSON], [INFO]., надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки мати дитини позбавлена батьківських прав, а батько має високий ступень втрати здоров'я, що перешкоджає виконанню батьківських обов'язків (арк..8). Згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №596р від 18.12.2015р. над неповнолітнім [PERSON] встановлено піклування та призначено [PERSON], [INFO]., піклувальником неповнолітнього (арк..9). Рішенням Хортицького рай онного суду м.Запоріжжя від 10.02.2016р., яке набрало законної сили 23.02.2016р., з матері дитини [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO]., в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.01.2016р. і до повноліття дитини (арк..11-12). Згідно довідки ЖБК-12 «Дніпроспецсталь» неповнолітній [PERSON] мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (арк..20). За вказаною адресою також мешкають позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (арк..2-3, 15-16). Відповідач [PERSON] є інвалідом 1 групи за загальним захворюванням і потребує постійного стороннього догляду (арк..14). Згідно довідки УПСЗН ЗМР по Хортицькому району відповідач [PERSON] знаходиться на обліку та отримує державну соціальну допомогу по інвалідності в щомісячному розмірі 1452,00грн. (арк..21). Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв'язку з точки зору належності, допустимості, достатності та достовірності, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити. В даному випадку суд виходить з того, що законодавчо визначено право звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини того з батьків або законного представника, з ким вона проживає, за відсутності домовленості з іншим з батьків, який проживає окремо. Разом з тим, судом достовірно встановлено, що батько дитини - відповідач [PERSON], який до того ж є сином позивача [PERSON], проживає разом з дитиною та позивачем однією родиною за адресою: [ADDRESS], вони ведуть спільне господарство і мають спільний бюджет, який формується за рахунок, в т.ч. соціальної допомоги відповідача [PERSON], яку він отримує як інвалід 1 групи. Вказані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечувались, тому не підлягають доказуванню. Таким чином, за рахунок доходу відповідача [PERSON], який є однією із складових спільного бюджету родини, забезпечуються щоденні потреби дитини - купуються продукти харчування, предмети першої необхідності тощо. Тобто, відповідач [PERSON] як батько дитини приймає участь в матеріальному утриманні свого сина в межах розміру отриманого ним доходу. Доводи позивача про те, що вказаних коштів не вистачає для достатнього забезпечення умов життя дитини, суд не бере до уваги, оскільки вважає, що сама по собі недостатність коштів, які особа надає добровільно на утримання дитини, не є єдиною підставою для їх стягнення в судовому порядку. При цьому, в судовому засіданні позивач не заперечував, що його син - відповідач [PERSON] в силу свого стану здоров'я не має інших джерел доходів, ніж державна соціальна допомога, і у нього немає інших коштів, щоб в достатньому розмірі забезпечувати потреби дитини. Також суд враховує, що фактично підставою для звернення до суду з цим позовом, за словами позивача, стала не відсутність домовленості між сторонами щодо утримання дитини, а припинення виплати державної допомоги на дитину, матір якої ухиляються від її утримання, та рекомендації УПСЗН, що, на думку суду, не є правовою підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що батько неповнолітнього [PERSON] - відповідач [PERSON] проживає з дитиною однією родиною, приймає участь у його вихованні та утриманні в межах розміру отриманого ним доходу - державна соціальна допомога в сумі 1452,00грн. щомісячно, є інвалідом 1 групи, тобто непрацездатною особою, в силу чого позбавлений можливості отримувати інший дохід, суд вважає неможливим лише з формальних підстав стягувати з нього в судовому порядку аліменти на утримання неповнолітньої дитини, до того ж в заявленому позивачем розмірі - 150,00грн. щомісячно, що є нижчим від мінімально допустимого розміру аліментів, який встановлений ст..182 СК України. Заявлений позивачем розмір аліментів з урахуванням усіх встановлених обставин суд також вважає формальним. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову, слід відмовити.

Outcome: dismissed