Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що з 06 червня 1998 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації шлюбів виконавчим комітетом Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис за № 13. Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який є повнолітнім та проживає окремо від батьків. З часом відносини в родині почали псуватися, подружжя не могли дійти згоди у вирішенні важливих сімейних питань, ведення бюджету. Всі зазначені обставини та непорозуміння стали причиною розпаду сімї. Проживання однією родиною стало неможливим та недоцільним у звязку з цим з 2010 року подружжя проживає окремо один від одного. На сьогоднішній день позивач з відповідачем спільне господарство не ведуть, побуту не мають. Вважає, що подальше спільне життя і збереження сімї неможливе та недоцільне, між ними остаточно втрачено почуття любові та взаємної поваги, примирення та поновлення шлюбних відносин неможливе. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та в належній формі, за зареєстрованим в установленому порядку місцем її проживання, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від неї не надійшло повідомлення про розгляд справи у її відсутність, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06.06.1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 182375 (а.с.6). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчить заява позивача, відповідач буд-яких заперечень проти позовних вимог до суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved