Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 1568грн.00коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.08.2012р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2012р. винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] Транспортний засіб «Шевролет» був застрахований згідно договору добровільного страхування транспортних засобів №06-R/01-040-03409 від 26.12.2011 в ТДВ СК «Альфа-Гарант». На виконання умов вказаного договору, ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 22 064,40грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована відповідно до Полісу №АА/4014870 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «АСК «Омега», 23.05.2013 останнє сплатило на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 20496,40грн., що є недостатньою для повної компенсації матеріального збитку. Відтак вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» має право вимагати з винної особи [PERSON] суму у розмірі недоплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 1568грн.00коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справу за його відсутності , позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. На підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін та ухвали заочне рішення, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2011р. між позивачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір №06-R/01-040-03409 добровільного страхування транспортного засобу (а.с.4-6). Відповідно п.4 договору добровільного страхування об'єктом страхування є автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] Судом встановлено, що 10.08.2012р. в м. Києві по вул. Щорса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2012р. винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] (а.с.9) З наявних матеріалів справи вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило [PERSON] виплату страхового відшкодування у розмірі 22 064, 40грн.(а.с.16) Відповідно до ст..993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст.27 ЗУ «Про страхування». Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність [PERSON], як винної особи застрахована в ПАТ «АСК «Омега» згідно Полісу АА/4014870. (а.с.18) Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленим цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 23.05.2013р. між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ПАТ «АСК «Омега» було укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог. (а.с.18) Відповідно до п.1.1 вказаного договору погоджений сторонами розмір страхового відшкодування в порядку регресу за зазначеною регресною вимогою складає 20496,40грн., франшиза 0,00грн. Згідно з п.5 вищезазначеного договору сторони визнають, що з дати підписання даного Договору заборгованість ПАТ «АСК «Омега» перед ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з претензією №03/2675 від 23.11.2012 по відшкодуванню шкоди згідно Полісу АА/4014870 вважається зарахованою та припиненою і сторони підтверджують, що з моменту підписання даного договору ніяких фінансових, майнових та/або будь-яких інших претензій за вищезазначеними сумами мати не будуть. Отже, оскільки сторони погодили розмір страхового відшкодування лише на 20496,40грн. і вважали заборгованість ПАТ «АСК «Омега» перед ТДВ СК «Альфа-Гарант» зарахованою та припиненою згідно вказаного Поліса, суд вважає відсутніми підстави стверджувати про наявність у позивача право вимагати з відповідача, як винної особи, суму у розмірі недоплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, а саме 1568,00грн. Інших даних та доказів, які б свідчили, що сума в розмірі 20496,40грн. є недостатньою для повної компенсації матеріального збитку суду не надано. Іншого судом не встановлено. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ПАТ «АСК «Омега» виконала свій обов'язок в частині матеріального збитку, з вирахуванням фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу та франшизи згідно вказаного Полісу, на шо посилається у своєму позові позивач. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що сума страхового відшкодування в розмірі 20496,40грн. є недостатньою для повної компенсації матеріального збитку і позивач має право вимоги до відповідача. У зв'язку з відмовою у задоволенні позові, судові витрати стягненню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed