Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тими обставинами, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у виді земельної ділянки. Померлій за життя вказана земельна ділянка була виділена в натурі, проте право власності на неї не зареєстровано. Будучи спадкоємцем померлої за заповітом, він спадщину прийняв та має перешкоди у оформленні спадкових прав. Просив визнати за ним право на завершення процедури приватизації та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 4,5626 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Миронівської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві представник адміністрації просила слухати справу у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві просив слухати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Представник відповідача Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова В.М. Клименко просив слухати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна за заповітом відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України. У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. а) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 31 січня 2013 року Маслівською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 3. За життя [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 4,5626 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] [INFO] року склала заповіт, посвідчений секретарем Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області Подолянець Н.М., зареєстрований в реєстрі під номером 69. Згідно зазначеного заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю сину [PERSON]». Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Позивач 29 липня 2013 року звернувся до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON]. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи [PERSON]. [PERSON], як працівник соціальної сфери села, мала право на отримання земельної ділянки площею 4,5626 гектари, розташованої на території Маслівської сільської ради Миронівського районного суду Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 419 від 29 жовтня 2013 року та додатку № 1 до нього, [PERSON] передана у власність земельна ділянка № [NUMBER] площею 4,5626 гектари, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області та має кадастровий номер [NUMBER] (а.с.14-17). В списку додатку до вказаного розпорядження під номером 244 значиться [PERSON]. Тобто, земельна ділянка була виділена в натурі. Мало місце формування земельної ділянки, яке передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. За положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку не видавалось, реєстрація права власності на земельну ділянку не мала місця. В разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Померла [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте померла, не завершивши її. Вона не отримала правовстановлюючого документу на земельну ділянку, не зареєструвала у відповідному державному реєстрі право власності на неї. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування за заповітом перейшло до позивача [PERSON]. У матеріалах справи міститься відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно (а.с. 18). Враховуючи ті обставини, що позивач прийняв спадщину за заповітом, він успадкував право на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яке мала спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації, тому успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. На підставі, ст. ст. 373, 1216, 1218, 1223, 1225, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. ст. 25, 79-1, 125, 152, 158 Земельного кодексу України,

Outcome: approved