Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 08.06.2018, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалося через відсутність спільних інтересів між сторонами, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Втрачене почуття любові та поваги один до одного. Близько одного року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть і тривалий час не спілкуються. Шлюб носить лише формальний характер. Примирення між сторонами неможливе. Від шлюбу сторони дітей не мають, спору між ними про поділ майна немає. Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив, що позов визнає підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідач також просить відновити їй після розірвання шлюбу її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved