Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 24.02.2021 року між ТОВ «2х2 ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого ТОВ «2х2 ФІНАНС» було набуто право власності на квартиру [ADDRESS] . Проте, в подальшому позивачу стало відомо про перебування вказаного майна під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.06.2013 року, винесеної державним виконавцем Кіровського ВДВС в рамках виконавчого провадження №38359660. Посилаючись на те, що наявність відповідного обтяження порушує права позивача, як власника квартири, вільно користуватись та розпоряджатись майном, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження, шляхом звільнення квартири з-під арешту. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.03.2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 06.09.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи проти позову заперечував, посилаючись на те, що між сторонами існує спір з приводу права власності, оскільки він був протиправно позбавлений права власності на квартиру. Так, на момент придбання позивачем спірної квартири існувало два обтяження на неї - за договором іпотеки та за постановою державного виконавця, винесеної в рамках виконавчого провадження на забезпечення стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/731-н від 29.01.2007 року, що була стягнута за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2014 року у цивільній справі №199/4645/13-ц, яке на теперішній час не виконано. Крім того, в спірній квартирі зареєстровані малолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте, при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріусом не було перевірено наявності прав малолітніх дітей та не було отримано дозволу органу опіки та піклування на здійснення правочину; не перевірено відсутність арешту. Також не було документального підтвердження про письмове повідомлення іпотекодержателем за 30 днів до укладання договору іпотекодавця. У відповідності до ст.24 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержателем у п`ятиденний строк не було повідомлено боржника про відступлення прав за іпотечним договором. Внаслідок не повідомлення про продаж, він був позбавлений можливості скористатись переважним правом на придбання іпотечного майна. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, має право пред`явити позов про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту. При цьому, відповідачем у такій справі має бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Таким чином, позивач неправильно визначився із суб`єктним складом осіб, які мають бути сторонами у справі, предметом доказування та способом захисту. Третя особа явку свого представника за викликами не забезпечила, про причини неявки не повідомила та пояснень по суті спору не направила. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши доводи, наведені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу від 24.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «2х2 ФІНАНС», останнім було придбано квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] . Вказана квартира була предметом іпотеки за договором №8/2007/840-К/731-Н/1 від 29.01.2007 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань за укладеним між останніми кредитним договором №8/2007/840-К/731-Н від 29.01.2007 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 24.02.2021 року, в реєстрі існувало два зареєстрованих обтяження щодо квартири [ADDRESS] , а саме: на підставі зазначеного вище договору іпотеки від 29.01.2007 року та на підставі постанови державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 06.06.2013 року, винесеної в рамках виконавчого провадження №38359660. В пред`явленому позові, позивач посилався на те, що наявність обтяження на підставі постанови державного виконавця, порушує права позивача, як власника квартири, вільно користуватись та розпоряджатись майном, В зв`язку з чим просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження, шляхом звільнення квартири з-під арешту. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно роз`яснень, наведених в п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Таким чином, відповідно до положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» належним способом захисту прав особи, яка не є стороною виконавчого провадження та яка вважає себе власником майна, на яке накладено арешт в рамках виконавчого провадження, є пред`явлення позову про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту. Поряд з цим, позивач вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] не заявляв, заявивши лише вимогу про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, шляхом звільнення квартири з-під арешту. Крім того, стягувач, в інтересах якого в рамках виконавчого провадження №38359660 було накладено арешт на майно боржника [PERSON] , разом із останнім до участі у справі в якості співвідповідача залучений не був та відповідних клопотань в порядку ст.51 ЦПК України позивач, інтереси якого під час розгляду справи представляв адвокат, не заявляв. Також суд враховує, що належна відповідачу квартира була відчужена за договором купівлі-продажу від 24.02.2021 року, за наявності в Державному реєстрі речових прав зареєстрованого обтяження у вигляді арешту, накладеного постановою державного виконавця від 06.06.2013 року, винесеною в рамках виконавчого провадження №38359660; за наявності реєстрації з 08.02.2018 року та проживання в квартирі двох малолітніх дітей відповідача, без попереднього дозволу на відчуження квартири органу опіки та піклування. Також під час розгляду справи не було спростовано доводи відповідача про те, що він у відповідності до вимог ст.24 Закону України «Про іпотеку» в п`ятиденний строк не повідомлявся іпотекодержателем про відступлення прав вимоги за іпотечним договором; а також, що в порушення вимог ч.1 ст.38 вказаного Закону за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу він письмово не повідомлявся іпотекодержателем про свій намір укласти цей договір, внаслідок чого було порушено переважне право відповідача на викуп предмету іпотеки, закріплене ч.2 ст.38 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, заявленими у неналежний спосіб та не до всіх належних відповідачів, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed