Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 10.07.2014р. було укладено кредитний договір №140710-165443, відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошті в розмірі 2000,00грн. і зобовязаний був повернути їх, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 560,00грн. у строк до 23.07.2014 року. В подальшому шляхом сплати відсотків за користування кредитом відповідач пролонговував строк дії договору, останній \~ \~ \~ \~ раз до 04.10.2014р. В зазначений строк кошти повернуті не були. Таким чином, відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 02.07.2018р. в сумі 57240,00грн., яка складається з суми основного боргу 2000,00грн., процентів 560,00грн., пені 54680,00грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся за місцем реєстрації у встановленому законом порядку, судові повістки повернулися до суду без вручення, з відміткою за закінченням строків зберігання, відзиву на позов або зустрічного позову не подала. Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.\~ Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами. За змістом ст.3,6,627\~ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049\~ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що між сторонами 10.07.2014р. було укладено кредитний договір №140710-165443, відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошті в розмірі 2000,00грн. і зобовязаний був повернути їх, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 560,00грн. у строк до 23.07.2014 року. В подальшому шляхом сплати відсотків за користування кредитом відповідач пролонговував строк дії договору, останній \~ \~ \~ \~ раз до 04.10.2014р. В зазначений строк кошти повернуті не були. Згідно розрахунку позивача станом на 02.07.2018р. заборгованість за вказаним кредитним договором становить57240,00грн., яка складається з суми основного боргу 2000,00грн., процентів 560,00грн.Крім того, позивачем нараховану пеню за порушення строків повернення кредитних коштів в сумі , пені 54680,00грн.за період з 05.10.2014р. по 02.07.2018р. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Однак, як встановлено судом, відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконала свого зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у звязку з чим утворилась заборгованість. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 2000,00 грн. та процентами в сумі 560,00 грн. підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Вказаний розрахунок є повним, чітким, обєктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Таким чином, стягненню з відповідача в повному обсязі підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 2000,00грн. та процентами в сумі 560,00грн., усього 2560,00грн. Вирішуючи питання\~про стягнення\~пені,\~суд виходить\~з того,\~щозгідно з ст.549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначено ст.610 ЦК України. Факт порушення відповідачем свого зобовязання за кредитним договором знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, умовами кредитного договору передбачено право позивача нараховувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував пеню за порушення строків погашення заборгованості за період з 05.10.2014р. по 02.07.2018р.в сумі 54680,00грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до рішення\~\~Конституційного суду України\~\~ №7-рп/2013 від\~\~11.07.2013р.,\~\~ вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3ст.509 та ч.1,2ст.627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). На підставі вказаного, беручи до уваги, що нарахований розмір пені значно перевищує розмір усіх складових заборгованості, чому, на думку суду, сприяла бездіяльність самого позивача, який протягом тривалого часу (з жовтня 2014р. по липень 2018р.) не вживав заходів щодо стягнення заборгованості, сприяючи збільшенню штрафних санкцій, будь-яких доказів про негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов'язання суду не надано, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобовязань за договором, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами, тобто до 2560,00грн. Враховуючи вищевказане, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 2000,00грн.,заборгованість за процентами в сумі 560,00грн. та пеню в сумі 2560,00грн., усього 5120,00грн.. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00грн.

Outcome: partial