Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, що був уточнений, у якому просить перевести на [PERSON], ІПН: [NUMBER], права і обовязки співвласника-боржника [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], ІПН: [NUMBER], на ? частину квартири [ADDRESS], припинити право власності [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], ІПН: [NUMBER], на ? частину квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON], ІПН: [NUMBER], право власності на ? частину квартири [ADDRESS], стягнути з [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON], ІПН: [NUMBER], судові витрати у розмірі 551,20 гривень.. Позивач надав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився у судове засідання, сповіщався належним чином, надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності. Треті особи надали до суду заяви, у яких просили справу розглядати за їх відсутності. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], 15.10.2012 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) передав у власність відповідача (позичальника) грошові кошти у розмірі 12000,00 (дванадцять тисяч) доларів США 00 центів, а відповідач (позичальник) зобовязувалася повернути таку суму грошових коштів (суму позики) до 15.11.2012 року. Однак, в порушення умов договору позики та ст. 1049 ЦК України відповідач суму позики у розмірі 12000,00 (дванадцять тисяч) доларів США 00 центів, а ні у встановлений строк до 15.11.2012 р., а ні до теперішнього часу позивачу не повернула. У 2013 році позивач звернувся до Київського районного м.Одеси з позовною заявою про стягнення суми боргу. Рішенням Київського районного суду м.Одеси по справі № 520/2933/13-ц про стягнення заборгованості за договором позики від 17.12.2013 року вирішено: - стягнути з [PERSON], ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON], ІПН: [NUMBER] заборгованість за розпискою від 15 жовтня 2012 року в розмірі 95916, 00 гривень; - стягнути з [PERSON], ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON], ІПН: [NUMBER] три проценти річних від простроченої суми в розмірі 788, 35 гривень; - стягнути з [PERSON], ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON], ІПН: [NUMBER] судовий збір у розмірі 969, 00 гривень(копія рішення в матеріалах справи). За виконавчими листами від 26.12.2014 року, виданими на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси у справі № 520/2933/13-ц про стягнення заборгованості за договором позики від 17.12.2013 року, старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Від виконання зазначеного рішення суду відповідач ухиляється та на теперішній час зазначене рішення суду не виконано. Враховуючи те, що відповідач добровільно не виконує вимоги рішення Київського районного суду у справі № 520/2933/13-ц про стягнення заборгованості за договором позики від 17.12.2013 року та за відсутності в неї достатніх коштів чи рухомого майна для виконання рішення суду, суд, вважає за можливе звернути стягнення на нерухоме майно, що належить відповідачу на праві спільної часткової власності, а саме на ? частину квартири [ADDRESS]. Співвласниками вище вказаної квартири являюся [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] по 1/4 частині квартири кожний на підставі договору купівлі продажу укладеного на Одеській торговій біржі від 1996 року (копія договору в матеріалах справи). 03.10.2014 року, відповідач вийшла заміж, змінила своє прізвище та у звязку з чим замінила громадянський паспорт. Прізвище відповідач замінила з [PERSON] на [PERSON]. В ході виконавчого провадження було проведено оцінку ? частини квартири та визначено ринкову вартість обєкту оцінки у розмірі 261 785,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 371 Цивільного кодексу України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Відповідно до ст. 366 Цивільного кодексу України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. У звязку з тим, що відповідач відмовляється від продажу своєї частки, а інші співвласники відмовляються від придбання цієї частки боржника - відповідача, тому є підстави для визнання за позивачем права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в якості виконання рішення Київського районного суду у справі № 520/2933/13-ц про стягнення заборгованості за договором позики від 17.12.2013 року згідно з вимогами ст..366 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved