Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Чорнобаївська сільська рада Білозерського району Херсонської області про визнання осіб такими, що тратили право користування житловим приміщенням. Вказаний позов мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані відповідачі. [PERSON] вказав, що відповідач [PERSON] не проживає в його будинку з липня 2003 року, а відповідач [PERSON] - з червня 2012 року, так як вони одружилися, переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, отримали паспорта громадян Російської Федерації та зареєстрували там своє місце проживання. Відповідач [PERSON] не проживає в Україні з квітня 2016 року, так як 21.05.2018 року він отримав дозвіл на проживання в Російській Федерації та зареєстрував місце свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Жодних домовленостей між позивачем та відповідачами про збереження за ними права користування житлом в разі їх відсутності сторонами не укладалося, останні не несуть будь-яких витрат на утримання домоволодіння та на оплату витрат за житлово-комунальні послуги. Стосовно не проживання відповідача-2 в будинку позивача, [PERSON] наголосив, що [PERSON] отримав право на проживання в Російській Федерації, а отак він законно проживав на території Росії не менше року до отримання відповідного права. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11, зважаючи на непорушність права приватної власності та право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо майна будь-які угоди, [PERSON] вважає, що реєстрація відповідачів у його будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, тому останній просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача надала суду заяву, якою заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань, в тому числі й шляхом публікації оголошень на вебпорталі судової влади України, в судові засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзиву не подали. Представник третьої особи, що не заявляєсамостійних вимог - Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області надав суду заяву, якою просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 24.05.2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області вказаний позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.09.1990 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 1032, виданої 10.05.2019 року Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області, домової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , довідок Чорнобаївської сільської ради № 02-20/404 від 24.05.2019 року, № 02-20/405 від 24.05.2019 року, № 02-20/402 від 24.05.2019 року, відповідачі зареєстровані в будинку по [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживають. З паспорту громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого 01.04.2014 року МРО УФМС Росії по Володимирській області в м. Олександрові, свідоцтва Федеральної податкової служби серії [NUMBER] , вбачається, що відповідач-1 - [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Народичі Народичського району Житомирської області УРСР, 01 квітня 2014 року отримала паспорт Російської Федерації та 08 квітня 2014 року, зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] та стала на облік Федеральної податкової служби у відповідності до Податкового кодексу РФ. Згідно виду на проживання іноземного громадянина [NUMBER], відповідач-2 - [PERSON] , [INFO] , 21.05.2018 року отримав вид на проживання в Російській Федерації та 20.06.2018 року зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до паспорту громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого 23.09.2013 року МРО УФМС Росії по Володимирській області в м. Олександрові, свідоцтва Федеральної податкової служби серії [NUMBER] , вбачається, що відповідач-3 - [PERSON] , [INFO] , 23 вересня 2013 року отримала паспорт Російської Федерації та 24 жовтня 2013 року, зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та стала на облік Федеральної податкової служби у відповідності до Податкового кодексу РФ. Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст.ст. 150, 156 ЖК України вказано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно положень ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання на території України» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідачі більше як один рік не проживають за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] , мають інше фактичне місце проживання, підстав для збереження за ними житлового приміщення та інших домовленостей між сторонами немає, а реєстрація відповідачів за вищевказаною адресою є перешкодою у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст. 141 ч.1, 6 ЦПК України, згідно яких , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 5 ч. 10 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення дійсне безстроково. Тож враховуючи те, що позивач є особою, яка звільнена від сплати судового збору, а отак, судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ч.1, 6 ЦПК України, покладається на відповідачів у рівних частинах.

Outcome: approved