Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 27.01.2016 р. укладеного між ним та відповідачем в сумі 4350,00 Євро, що еквівалентно 119625,00 грн., 60104,00 грн. за користування позикою, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позивних вимог зазначивши проте те, що останній добровільно зобовязання передбачені умови позики не виконує та ухиляється від їх виконання, у звязку з чим просить суд, позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності наполягаючи на задоволенні позовних вимог, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи за своєї відсутності не подавав. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 27.01.2016 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 35740,00 грн. та 5210,00 Євро, які зобов'язався повернути останньому до 01.07.2016 року. Оскільки спірні правовідносини виникли з договору позики, то до їх врегулювання підлягають положення Цивільного кодексу України, що регулюють виконання зобов'язання, встановлюють правові наслідки його порушення, відповідальність за порушення зобов'язання та положення про позику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з копії розписки сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові до 01.07.2016 року. З розписки наданої [PERSON] 16.03.2017 року вбачається, що він підтвердив наявність боргу перед [PERSON] в сумі 4350,00 Євро та 60104,00 грн. за користуванням позикою. Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 УК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу, відповідно до наданої ним розписки. За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст.ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано, а відповідачем підтверджено наявність боргу перед позивачем. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1797,29 грн.

Outcome: approved