Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки [PERSON] (дата народження: 29.09.1985) на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.01.2013 року у розмірі 32 095 гривень 51 копійки. Судові витрати у розмірі 1\~762 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачка взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконала не в повному обсязі, у звязку з чим, виникла заборгованість у наведеному вище розмірі, яку вона в добровільному порядку погашати не бажає. Ухвалою суду від 03.09.2018 року відкрито провадження у справі, призначеного розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачкою у встановлені судом строки, через канцелярію суду надано письмовий відзив на позов, в якому остання позовні вимоги вважає необґрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідачка стверджує, що кредитний договір було укладено в неналежній формі, з порушенням істотних умов договору, визначених ст. 626, 638, 1055 ЦК України, адже, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. При цьому стверджує, що вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та її підпису. Разом з тим, вважає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладання договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. До того ж у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого їй кредитного ліміту. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого їй кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій вона не може. Вважає, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, у звязку з чим позовна заява не містить належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі їй кредитної картки, не надано належних доказів зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою тощо. Окрім цього, заперечувала проти стягнення неустойки, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України. Також зазначила, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При цьому вказувала, що такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, постанові від 25.07.2018 року по справі № 631/1348/16-ц, провадження № 61-25328св18. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому позовні вимоги в частині стягнення з неї 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1\~504,55 грн. штраф (процентна складова) є незаконним та необґрунтованим. Крім того, також наполягала, що аналізуючи поданий позивачем розрахунок вбачається, що банк намагається стягнути з неї заборгованість, відсотки за користування кредитом та пеню починаючи з 18.01.2013 року, однак до суду звернувся лише 29.08.2018 року, тобто з перевищенням трирічного строку звернення до суду за стягненням суми боргу та одного року щодо стягнення пені, посилаючись при цьому на правовий висновок Верховного Суду України по цивільній справі № 6-2520цс15 від 06.04.2016 року. Також відповідачка вважає, що сума пені нарахована позивачем в три рази перевищує тіло кредиту, у звязку з чим може бути зменшена судом з власної ініціативи, відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України (а.с. 43-47). Представник позивача в установлені судом строки надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що обставини, на які відповідачка посилається в заяві не відповідають дійсності, оскільки при укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, з огляду на зазначене стверджував, що відповідачка - [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву № б/н від 18.01.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 13\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, зазначав, що при оформленні кредиту відповідачка підписуючи заяву № б/н від 18.01.2013 року на отримання кредиту, підтвердила що вона ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Також відповідачка підписавши дану заяву підтвердила свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, та підписавши заяву відповідачка приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку укладання договору здійснювалося за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Разом з тим наполягав, що у відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та відповідачкою було укладено договір у письмовій формі, який чинному законодавству України не суперечить. На підтвердження факту укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобовязань банком надані такі докази: 1) копія кредитного договору; 2) розрахунок заборгованості; 3) копія паспорту відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; 4) виписка по рахунку; 5) фото клієнта з карткою. Також на підтвердження суми розрахунку заборгованості зазначає, що до суду разом з відповіддю на відзив надано виписку з карткового розрахунку, яка є належним та допустимим доказом по справі, оскільки містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Водночас позивач наполягає, що строк позовної давності ані по стягненню заборгованості за кредитом та процентами, ані по стягненню штрафних санкцій не пропущений. Строк позовної давності ним дотримано при зверненні до суду. Заперечення відповідачки про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Прохав позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати (а.с. 54-67, 93-99). Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та день, місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити (а.с. 35) Представник відповідачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на підстави зазначені у відзові на позов, прохав у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «»Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року

Outcome: partial