Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в 20-х числах жовтня 2020 року під час отримання заробітної плати від бухгалтерії Комунального позашкільного навчального закладу «Центр науково-технічної творчості учнівської молоді Металургійного району» Криворізької міської ради , в якому позивач працює на посаді методиста їй стало відомо щодо стягнень з її заробітної плати за виконавчим написом. Позивач по справі випадково дізналася про стягнення з неї частки заробітної плати в рахунок погашення суми невідомого для неї боргу. Сума боргу стягується з позивача у Виконавчому проваджені (ВП) №62147065 від 09.10.2020р. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» на підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.10.2020 р. прийнятої Приватним виконавцем Теличко Володимира Анатолійовича на підставі Виконавчого напису №8710 виданого 31.08.2020р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. Відповідно до вимог Постанови виконавця визначена загальна сума боргу за виконавчим документом, яка становить суму в розмірі 34 992грн. 19коп., яка підлягає щомісячному стягненню з доходів позивача у розмірі 20%. Загальна сума боргу складається з суми основного боргу на користь ТОВ « ФК «Кредит- Капітал» в розмірі 31243,36 грн.. А також сума винагороди Приватного виконавця за вчинення виконавчий дій у ВП №62147065 в розмірі 3 748грн.83 коп. Позивач просить суд винести рішення, яким визнати Виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №8710 від 31.08.2020р. виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В, як такий, що не підлягає виконанню. Скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.10.2020р прийняту Приватним виконавцем Теличко В.В. у Виконавчому проваджені №62147065 , з дати її винесення. Зобов`язати повернути (стягнути) грошові кошти з Приватного виконавця Теличко В.В., які були отримані на його розрахунковий рахунок в розмірі 4965грн.48коп та у відповідності до вимог ст.1212 ЦК України є - безпідставно набутими. Стягнути з ТОВ «ФК «Кредит Капітал» здійснені витрати по сплаті судового збору розгляду даного цивільного спору - в розмірі 2 102,00грн. Ухвалою від 16.12.2020 р. відкрито провадження у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду. Зазначає, що 24.11.2017 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір №94171482000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 34034,03 грн., які вона повинна була повернути до 24.05.2019 року. 24.06.2019 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» було укладено Договір факторингу №140 від 24.06.2019 р., відповідно якого, останній отримав право грошової вимоги перед позивачем [PERSON] . Для виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було надіслано позивачеві письмову Претензію від 20.07.2020р. щодо погашення кредитної заборгованості. Проте, позивач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, чим порушила норми чинного законодавства. Крім того, наголошує, що позивач вводить суд в оману стосовно того, що взагалі не брала ніяких кредитів. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Відповідач Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бершадський Ігор Вікторович, Приватний виконавець Теличко Володимир Анатолійович, третя особа: Комунальний позашкільний навчальний заклад «Центр науково-технічної творчості учнівської молоді Металургійного району» Криворізької міської ради отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 31.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бершадським І.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] за Договором №94171482000 від 24.11.2017 року, укладеним з АТ «УКРСИББАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором факторингу №140 від 24.06.2019 року є ТОВ «ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», який є стягувачем заборгованості за Договором № 94171482000 від 24.11.2017 року. З виконавчого напису також вбачається, що строк платежу за Договором № 94171482000 від 24.11.2017 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 24.06.2019 року по 23.07.2020 року. Сума заборгованості становить 30 443,36 грн. , що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 22 562,39 грн.., прострочена заборгованість за комісією - 0,00грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 880,97 грн. Крім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом також стягнуто з [PERSON] 800 грн. Загальна сума заборгованості становить31 243,36 грн. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до положень статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, 24.11.2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 94171482000, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в сумі 34034,03грн., що підтверджується власноруч поставленим підписом [PERSON] в Анкеті-Заяві від 24.11.2017р. Крім того, згідно п.3.3 Договору №94171482000 про надання споживчого кредиту від 24.11.2017р., який також підписано особисто позивачем [PERSON] встановлено, що кредит надається позивальнику для особистих потреб в сумі 34 000,00 грн. на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника [NUMBER] , відкритий у Банку, до якого випущено платіжну картку Умови відкриття карткового рахунку та випуск платіжної картки обумовлюється в окремому Договорі, що укладено між Банком та позичальником. Також, в сумі 34,03 грн.,на оплату страхового платежу відповідно умов Договору добровільного страхування позичальника, укладеного 24.11.2017 з ПрАТ «СК «КАРДІФ». Пунктом 3.5. Договору кредит повинен бути повернений не пізніше 24.05.2019 року. Представником відповідача разом із відзивом на позовну заяву також надано суду копії паспорту позивача [PERSON] завірені її підписом при зверненні до банку для отримання споживчого кредиту. 24 червня 2019 року між ПАТ «УкрСибанк» та ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» укладено Договір факторингу №140 від 24.06.2019 р., відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ПАТ «УкрСиббанк» в тому числі і позивач [PERSON] за кредитним договором №94171482000. В матеріалах справи наявні реєстри боржників до Договору Факторингу №140 від 24.06.2019р., в тому числі за Договором №94171482000 від 24.11.2017 р. на суму [PERSON] , заява ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» від 20.08.2020 р. до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва щодо вчинення виконавчого напису для стягнення заборгованості з [PERSON] ,виконавчий напис, виписка з особового рахунку за Кредитним договором №94171482000 від 24.11.2017 р. 20 липня 2020 року ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» на адресу [PERSON] направлено письмову претензію про погашення заборгованості за кредитним договором № 94171482000 від 24.11.2017, яка отримана [PERSON] , що підтверджується з виписки відправлень Укрпошта Експрес та скриншоту відстеження відправок з мережі інтернет, однак порушення не усунуто. 2 серпня 2020 року стягувач ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, надавши нотаріусу кредитний договір, копію реєстру поштових відправлень на підтвердження направлення боржнику вимоги та розрахунок суми заборгованості. Щодо правового регулювання процесуального порядку вчинення нотаріусом виконавчого напису та підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вимоги до змісту виконавчого напису закріплені у статті 89 Закону України «Про нотаріат». Процедура вчинення виконавчих написів, чинна на момент вчинення спірного виконавчого напису, визначена в розділі 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі- Перелік). Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Водночас згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19) відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) у подібних правовідносинах. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Водночас, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), відступивши від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті 88 Закону України «Про нотаріат», викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 640/5240/13-ц (провадження № 6-27цс15), який зводиться до наступного: наявність судового спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника, а отже, свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Отже, підставами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є недотримання визначеної Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією процедури вчинення виконавчих написів. Тобто при оспорюванні виконавчих написів, позивачі звертаються з позовом про визнання їх такими, що не підлягають виконанню з тих підстав, що суми, на які вчинено виконавчий напис не є безспірними, стягувач не надав нотаріусу усі документи, які підтверджують заборгованість, пропущений строк вчинення виконавчого напису, тощо. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 754/16184/16-ц (провадження № 61-11970св19). Позивач не порушує питання щодо наявності хоча б однієї з вищевказаних підстав для визнання такого виконавчого напису недійсним згідно з вимогами Закону України «Про нотаріат». Тому суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки ним не було доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав внаслідок виконання виконавчого напису, що є підставою для їх захисту відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають. Згідно частини дев`ятої статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову згідно ухвали суду від 01.12.2020 року в цивільній справі №210/6563/20.

Outcome: dismissed