Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти у розмірі 163 057,20 гривень (20 400 доларів США за курсом НБУ на 09 листопада 2012 року), які зобов'язався повернути на тих самих умовах, а саме - у гривнях за курсом НБУ на день повернення. Вказує, що отримання відповідачем коштів підтверджується письмовою розпискою від 11.11.2012 року, написаною відповідачем власноруч, в якій він підтвердив, що взяв у борг грошові кошти в еквіваленті 20 400 доларів США та повертати їх щомісячно у розмірі, що еквівалентний 408 доларів США. Оскільки до цього часу прийняті на себе зобов'язання відповідачем не виконані, так як останній зазначену суму позики не повернув, позивач вимушений був звернутись до відповідача з вимогою від 19.10.2015 року про повернення 440 986,80 гривень, оскільки курс НБУ на 19 жовтня 2015 року складав 21,617 гривень за 1 долар США, однак дана вимога залишилась відповідачем без виконання. У зв'язку вищевикладеним, позивач був змушений звернутись до суд уз даним позовом та просить стягнути з [PERSON] 440 986,80 гривень заборгованості за договором позики від 11.11.2012 року та судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак подали до суду заяву в якій, позов підтримали та просили його задоволити в повному обсязі за обставин, викладених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак будь-яких заперечень щодо позову не надіслав, та не надіслав повідомлення про поважність причини неявки в судове засідання, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі ст.224 ЦПК України - у порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів з урахуванням думки позивача, який не заперечував проти такого порядку розгляду вищезазначеного спору. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що 11.11.2012 року відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] грошові кошти в еквіваленті 20 400 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.6), відповідно до якої відповідач зобов'язався повертати отримані кошти щомісячно у розмірі, що еквалентний 408 доларів США. Позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач прийняті на себе зобов'язання за розпискою не виконав та зазначену суму позики не повернув. Крім того, слід зазначити, що отримання відповідачем коштів підтверджується письмовою розпискою від 11.11.2015 року, написаною відповідачем власноруч, в якій він підтвердив, що взяв у борг грошові кошти в сумі еквівалентній 20 400 доларів США, гарантуючи їх повернення. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, позивачем було направлено на його адресу письмову вимогу від 19.10.2015 року (а.с.7) про повернення боргу у розмірі 440 986,80 гривень, оскільки курс НБУ на 19 жовтня 2015 року складав 21,617 гривень за 1 долар США, однак дана вимога залишилась відповідачем без виконання. Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах. Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він обґрунтований належними у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами, які знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 4 410 гривні (а.с.1). На підставі викладеного, ст.ст. 526, 533, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved