Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на проживання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до договору купівлі-продажу №1008 від 25.02.2011, зареєстрованого приватним нотаріусом КМНО Назаренко К.В. за №1008 позивач є власником квартири [ADDRESS]. Крім позивача, у вказаній квартирі зареєстрований ще [PERSON]. Разом з тим, відповідач з 01.02.2014 не проживає за місцем реєстрації і не виявляє бажання користуватися даною квартирою. Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, крім того, призводить до надмірних матеріальних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг із розрахунку на всіх осіб, які зареєстровані у квартирі, в тому числі і на відповідача, який житлово-комунальними послугами не користується, залишив квартиру добровільно, у зв'язку з чим, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні заяв та клопотань від учасників процесу не надходило, інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не вчинялося. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та про те, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1008 від 25.02.2011, зареєстрованого приватним нотаріусом КМНО Назаренко К.В. за №1008 являється власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки Форми № 3 від 12.06.2015 № 63, крім позивача, в зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON]. Разом з тим, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації і не виявляє бажання користуватися даною квартирою. Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає власнику в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, крім того призводить до надмірних матеріальних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається протягом шести місяців. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач у квартирі тривалий час не проживає, але значиться зареєстрованим у ній, а отже втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, у зв'язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є обґрунтованими підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved