Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є власником квартир [ADDRESS] у м. Львові. Даний будинок є пам'яткою культурної спадщини (охоронний № 1289) відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР № 442 від 06 травня 1979 року. [PERSON] в порушення п. 1 рішення виконкому ЛМР № 643 від 31 серпня 2007 року «Про впорядкування зміни та встановлення віконних і дверних заповнень фасадів на території історичного ареалу м. Львова» у 2003 році самовільно проведено заміну дерев'яних віконних заповнень на металопластикові. Просить суд зобов'язати [PERSON] за власні кошти привести чотири самовільно замінені віконні заповнення до автентичного вигляду, стягнути суму сплаченого судового збору. Представник позивача до суду не прибула. В письмовій заяві (а.с.38) просила суд справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала. Не заперечувала проти винесення заочного рішення суду у разі неявки відповідача. Відповідач до суду не прибула, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.36,37). Заперечень проти позову, заяв відповідача про поважні причини неявки чи розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Треті особи своїх представників до суду не направили, хоча були повідомлені про дату та час судового засідання (а.с.32,35). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідок ЛКП «Старий Львів» № 1926 від 20 травня 2015 року (а.с.5) та № 696 від 11 березня 2015 року (а.с.6) [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] м. Львові. Перевіркою ЛКП «Старий Львів» від 11 березня 2015 року встановлено та зафіксовано в акті-попередженні № 14 заміна чотирьох дерев'яних вікон на фасаді [ADDRESS] (а.с.7). Згідно з протоколом ЛВ № 000414 про адміністративне правопорушення від 11 березня 2015 року, складеним представником управління охорони історичного середовище Львівської міськради, відповідач у 2003 році самовільно встановила пластикові вікна взамін дерев'яних (а.с.8). На підставі протоколу, постановою адміністративної комісії Галицької райадміністрації Львівської міськради № 69 від 23 квітня 2015 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 92 КУпАП (порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини), та провадження по справі закрите у зв'язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.9). У протоколі зазначено, що [ADDRESS] м. Львові є пам'яткою культурної спадщини (охоронний № 1289) відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР № 442 від 06 травня 1979 року. 20 травня 2015 року на адресу відповідача ЛКП «Старий Львів» було направлено попередження щодо термінового приведення віконних заповнень до автентичного вигляду (а.с.10). Обстеженням головного фасаду [ADDRESS] м. Львові комісія ЛКП «Старий Львів» 20 травня 2015 року встановила, що самовільно влаштовані металопластикові вікна кв. № 3 не приведені до автентичного вигляду (а.с.11). Згідно з п. 3.1 рішення Львівської міської ради № 643 від 31 серпня 2007 року «Про впорядкування та встановлення віконних і дверних фасадів на території історичного ареалу м. Львова», у випадку бажання власників користувачів квартир чи нежитлових приміщень позапланово самостійно виконувати заміну віконних та дверних заповнень фасаду, вони зобов'язанні виготовити і погодити проектну документацію у встановленому порядку та виконати роботи за власні кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Окрім того, ч. 1 ст. 22 вказаного Закону пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця. Також використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Відповідно до ч.3 ст. 47 цього ж Закону юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову Галицької райадміністрації та його задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved