Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, де зазначив, що 08.08.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 2987,40 гривень. В зв'язку з тим, що відповідач не виконала свої обов'язки по погашенню кредиту, в результаті чого заборгувала банку 35476,09 грн., позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання кредитного договору нікчемним. Зустрічний позов був прийнятий судом до спільного розгляду з первісним. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що не укладала з Банком кредитних договорів. Заява позичальника, на яку банк посилається як на договір, не відповідає вимогам законодавства, вона підписана з сторони банку невідомою особою та скріплена невідомою печаткою. Крім цього, [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності, які на її думку пропущені Банком. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що невідємною частиною заяви, яку підписала [PERSON] є Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», які в сукупності і складають договір. Проти застосування строків позовної давності заперечував, посилаючись на те, що відповідач здійснювала проплати з договором, в зв'язку з чим перебіг строку позовної давності переривався. Також представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог зустрічного позову, посилаючись на те, що вони пропущені [PERSON] і підстав для їх поновлення немає. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд задовольняє первісний позов та відмовляє в задоволенні зустрічного виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 553, 625, 1050, 1054-1056 ЦК України (2004 року). В судовому засіданні достовірно встановлено, що 08.08.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №DNH4KP13370023, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2987,40 гривень. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складає між нею та Банком кредитно-заставний договір, про що свідчить текст заяви, під яким вона підписалася. Вищевказана заява, яка підписана сторонами разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам містить в собі всі необхідні суттєві умови що до предмету договору. [PERSON] та її представником в судовому засіданні не надано суду доказів того, що договір з сторони Банку було підписано не вповноваженою особою або того, що печатка на договорі не належить Банку, є сфальсифікованою, тощо. Не заявлялося ними і клопотань про витребування таких доказів. В зв'язку з викладеним суд дійшов до висновку про безпідставність вимог [PERSON] за зустрічним позовом про визнання кредитного договору нікчемним. Судом також встановлено, що відповідач за первісним позовом не в повному обсязі виконала взяті на себе за договором обов'язки по погашенню кредиту, сплаті відсотків за користування ним та комісії за розрахункове обслуговування, тому у неї перед банком виникла заборгованість по кредиту - 2680,71 грн., відсотках за користування кредитом - 11127,73 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1665,53 грн., на загальну суму 35476,09 гривень станом на 04.06.2013 року. Наведене підтвердилось відповідними дослідженими у судовому засіданні розрахунками. У відповідності до ст..ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до умов договору Банк мав право вимагати (в тому числі в судовому порядку) повернення кредиту, виплату винагороди, комісії та відсотків на 91 день з моменту порушення зобов'язань. Як вбачається з розрахунку перша прострочка по сплаті кредиту у відповідача виникла 13.11.2006 року. Однак Банк не скористався своїм правом на повернення кредиту в строки обумовлені договором і звернувся до суду лише 15.07.2013 року, тим самим допустивши зростання штрафних санкцій до розміру, що в декілька раз перевищують основну заборгованість по тілу кредиту. Відповідно до статті 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. В зв'язку з викладеним суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, що просить стягнути позивач з відповідача до розміру заборгованості по тілу кредиту - 2680,71 грн.. Таким чином суд стягує з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість по кредиту - 2680,71 грн., відсотках за користування кредитом - 11127,73 грн., неустойки - 2680,71 грн., а всього 16489,15 гривень станом на 04.06.2013 року. Суд відмовляє в застосуванні строків позовної давності за позовом Банку, оскільки відповідач 11.10.2010 року здійснювала проплату по погашенню заборгованості за кредит, тим самим визнала свій борг перед банком і перервала строк позовної давності, який відповідно до статті 264 ЦК України почав свій перебіг заново. При цьому позов банку поданий в межах нового строку позовної давності. Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] пропущений строк позовної давності і відсутні поважні причини його пропуску, які б давали можливість його поновити. Однак, оскільки суд дійшов до висновку про те, що позов [PERSON] є безпідставним, суд відмовляє в його задоволенні саме з цієї підстави. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 354,76 грн..

Outcome: partial