Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовм, який обгрунтовує наступним. Відповідачка [PERSON], [INFO], у 2016 році орендувала житло у позивача Позивача за місцем його проживання. Зі змісті позову слідує, що з огляду на скрутне матеріальне становище відповідачки у січні 2016 року така вмовила позивача придбати для неї мобільний телефон за його кошти. 17 січня 2016 року у магазині «Фокстрот» у м. Ужгороді позивач для відповідачки придбав Смартфон Lenovo А2010 білого кольору вартістю 2 299, 90 грн, що підтверджується товарним чеком № УФ-11058304 від 17. 01. 2016 року. Оскільки коштів у Позивача на придбання телефону на той час також не вистачало, він у той же день оформив споживчий кредит у розмірі 3 100, 72 грн. на своє ім'я у Відділенні № 1 ПАТ «Перший Український міжнародний банк» в м. Ужгороді, що підтверджується Додатком № 2 до кредитного Договору N 85029073148 від 17 січня 2016 року з терміном погашення 18 січня 2018 року. Позивач вказує на те, що згідно усної домовленості між Позивачем і Відповідачкою, погашення кредиту повинна була здійснювати Відповідачка за рахунок власних коштів згідно графіку погашення (Додаток № 2 до кредитного Договору № 85029073148). У тому ж 2016 році відповідачка виїхала з помешкання у невідомому напрямку, а у серпні 2016 року з Відділення № 1 ПАТ «Перший Український міжнародний банк» у м. Ужгороді Позивача повідомили про те, що погашення кредиту припинено. З огляду на те, що кредит був оформлений на його ім'я Позивач з серпня 20 року по січень 2018 року вимушений був за свої кошти продовжувати погашення кредиту до повного виконання зобов'язання на загальну суму 1 977 94 грн., що підтверджується доданими до справи квитанціями, а також а також Довідкою UZG-50/4/203 від 13 березня 2018 року про повне виконання зобов'язань по кредитному договору № 85029073148, виданою ПАТ «Перший Український міжнародний банк». Таким чином позивач зазначив, що невиконанням відповідачкою усної домовленості про погашення нею кредиту, йому нанесена матеріальна шкода у розмірі 1 977,94 грн. Оскільки Позивачу була невідома адреса проживання та номер телефону Відповідачки з метою врегулювання обставин, що виникли, він 22 березня та 05 липня 2017 року звертався до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявами про вчинення кримінального правопорушення (шахрайство), що підтверджується висновками по його заявах від 08 квітня та 08 липня 2017 року, з яких вбачається, що у відкритті кримінального провадження було відмовлено з огляду на те, що між сторонами існують цивільно-правові відносини. Однак, завдяки таким зверненням, стало відомо, що відповідачка [PERSON], [INFO], 29 квітня 2017 року уклала шлюб з гр. [PERSON] і прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (відповідь в.о. начальника Ужгородського міського відділ) державної реєстрації актів цивільного стану № 1308/14.15-25 від 29. 08. 2017 року), а також, що [PERSON], [INFO] проживає разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS]. (відповідь начальника Ужгородського ВП № 2517/106/25/1-2018 від 30. 01. 2018 року). Також співробітниками поліції був встановлений її номер телефону [NUMBER] Позивач намагався врегулювати спірні відносини шляхом телефонних перемовин, однак відповідачка обмежилась обіцянкою повернути кошти після отримання дитячих виплат, але її не виконала. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON], ([INFO], ІПН [NUMBER], мешканки [ADDRESS]) на його користь в порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 1977, 94 грн., які позивач сплатив по кредитному Договору № 85029073148 від 17.01.2016 року за оплату мобільного телефону Смартфон Lenovo А2010, білого кольору. Ухвалою суду від 13.04.2018 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. 03.10.2018 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив задовольнити з підстав, викладених у змісту позову. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв про відкладення судового засідання та відзиву на позов від неї на адресу суду не надходило. Відтак суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем по справі, [PERSON] було усна домовленість, згідно якої [PERSON] оформив на своє ім'я споживчий кредит у розмірі 3 100, 72 грн. у Відділенні № 1 ПАТ «Перший Український міжнародний банк» в м. Ужгороді для придбання мобільного телефону Смартфон Lenovo А2010, білого кольору для відповідачки, яка на той час перебувала у складному матеріальному становищі. Він стверджує, що згідно вказаної домовленості [PERSON] зобов'язалась сплачувати вказаний кредит, однак у серпні 2016 року з Відділення № 1 ПАТ «Перший Український міжнародний банк» у м. Ужгороді позивача повідомили про те, що погашення кредиту припинено. Відтак позивач вказує на невиконання відповідачем свої зобов'язання щодо повернення коштів шляхом своєчасної сплати кредитний зобов'язань і на неодноразові звернення позивача про повернення коштів ніяким чином не відреагувала. З огляду на те, що кредит був оформлений на ім'я [PERSON] з серпня 2016 року по січень 2018 року такий вимушений був за свої кошти продовжувати погашення кредиту до повного виконання зобов'язання на загальну суму 1 977 94 грн., що відповідно підтверджує доданими до справи квитанціями а також Довідкою UZG-50/4/203 від 13 березня 2018 року про повне виконання зобов'язань по кредитному договору № 85029073148, виданою ПАТ «Перший Український міжнародний банк». З огляду на те, що в добровільному порядку відповідач не бажає повернути позивачу кошти, які були сплачені ним на виконання умов споживчого кредитного договору, такий звернувся до суд зі позовом з метою захисту своїх порушених прав. Відповідно до ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст.1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.1049ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Фактично зі змісту позову слідує, що [PERSON] позичив отримані в кредит кошти відповідачу на придбанння телефону. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Разом з тим вивчивши надані стороною позивача письмові докази суд встановив, що такі не містять ані письмового договору позики, ані розписки позичальника в отриманні грошей, чи лист позичальника, що свідчить про визнання ним позики, ані будь-яких інших письмових доказів того, що відповідач зобов'язується погашати кредитний договір тощо. Разом з тим письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальника ( ухвала ВССУ, справа № 6-5054св15 від 27.05.2015 року. Натомість матеріалами справи лише підтверджується факт отримання саме позивачем споживчого кредиту на придбання мобільного телефону, тільки він є стороною вказаного договору. В обґрунтуванні позову [PERSON] посилається на положення стаття 1191 ЦК України, якою регламентовано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим суд звертає увагу позивача на те, що вказана норма закону визначає право регресу, під яким розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Зазначена стаття застосовується у випадках, коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають (ст. ст. 1172 - 1176, 1178, 1179 ЦК України тощо). За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов'язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть бути встановлені законом. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому, з цього ж моменту обчислюється строк для пред'явлення регресного позову. Разом з тим у суду відсутності будь- які докази того, що відповідач були визнана винною судом у чиненні будь-якого порушення, а позивач в свою чергу відшкодував шкоду, завдану з її вини. У регресному зобов'язанні беруть участь дві сторони: кредитор (регредієнт) і боржник (регресант). Особливість кредитора полягає в тому, що він, перш ніж стати кредитором у регресному зобов'язанні, був боржником в іншому зобов'язанні, виконання якого і зумовило регресне зобов'язання. На підставі вищесказаного можна зробити висновок, що регресне зобов'язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі. Разом з тим саме позивач взяв на себе одноособово кредитні зобов'язання,а відповідачв даному конкретному випадку не є стороною договору. У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. ( ст. 77 ЦПК). Оцінивши доводи сторони позивача та надані ним докази, суд приходить до переконання, що такі не відповідають вимогам ст. 80 ЦПК України та не є достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Натомість всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надаючи оцінку наданими позивачем висновками органу досудового розслідування, які підтверджують факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів мтеою притягнення відповідача до відповідальності, суд приходить до переконання, що такі не є достатніми і не підтверджують зазначені позивачем обставини. На підставі викладеного вище суд відмовляє в задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed