Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому, з врахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача суму витрат на навчання за період з 2008 по 2014 рік у розмірі 64386,00 гривень та суму виплаченої стипендії за період з 2008 по 2014 рік у розмірі 89320,00 грн. на користь Одеського національного медичного університету в інтересах Державного бюджету України, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1762 грн. В обґрунт ування позову вказано, що 01 вересня 2008 року [PERSON] вступила до Одеського національного медичного університету на спеціальність «педіатрія» та підписав Угоду № 4 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2014 року [PERSON] закінчила ОНМедУ та отримала розподіл лікарем-фтизіатром дитячим до ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф» МОЗ України для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування. Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2015 року № 0801- 50/11 - СП/82/1012, [PERSON] не приступила вчасно до проходження інтернатури за спеціальністю «педіатрія» з поважних причин (народження дитини), та Департаментом кадрового менеджменту, освіти та науки їй було надано дозвіл приступити до навчання в інтернатурі з 01.08.2015 року на госпрозрахунковій основі. В зазначений термін [PERSON] до навчання в інтернатурі не приступила, за місцем направлення не прибула, жодної інформації щодо перерозподілу до Одеського національного медичного Університету не надавала. Позивач зазначає, що Одеським національним медичним Університетом умови угоди № 4 від 01 вересня 2008 року виконані у повному обсязі: відповідач пройшла повний курс навчання в ОНМедУ за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримала відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти бюджету. У свою чергу, відповідач умови договору не виконала, з часу закінчення начального закладу до місця подальшого проходження інтернатури та працевлаштування у встановлений термін не прибула. Відповідно до розрахунків економічного відділу ОНМедУ за весь період з 01.09.2007 року по 30.06.2014 року сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 64386,00 грн., а також відповідачеві за період навчання з 2007 року по 2014 рік була виплачена стипендія у розмірі 89320,00 грн. Ухвалою суду від 14.08.2018 року позовну заяву ОНМедУ залишено без руху та надано строк на усунення недоліків у позові. 13.09.2018 року недоліки, на які було звернуто увагу суддею, позивачем усунуті. Ухвалою суду від 24.09.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 28.11.2018 року. У судовому засіданні 28.11.2018 року було відкладено підготовче засідання на 21.02.2019 року з метою повторного повідомлення відповідача. 21.02.2019 року підготовче засідання відкладене на 10.04.2019 року у зв?язку з неявкою сторін та клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи. 10.04.2019 року підготовче судове засідання відкладене на 20.06.2019 року у зв?язку з клопотанням представника позивача. 20.06.2019 року підготовче судове засідання відкладене на 18.07.2019 року у зв?язку з не явкою сторін. 18.07.2019 року у підготовчому засіданні судом не прийнято до розгляду та повернуто позивачеві заяву про уточнення позовних вимог від 27.05.2019 року, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09.09.2019 року. 09.09.2019 року судове засідання відкладене на 01.11.2019 року у зв?язку з неявкою сторін. У судове засідання 01.11.2019 року сторони не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 вересня 2008 року [PERSON] вступила до Одеського національного медичного університету на спеціальність «педіатрія» та підписав Угоду № 4 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2014 року [PERSON] закінчила ОНМедУ та отримала розподіл лікарем-фтизіатром дитячим до ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф» МОЗ України для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування. Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2015 року № 0801- 50/11 - СП/82/1012, [PERSON] не приступила вчасно до проходження інтернатури за спеціальністю «педіатрія» з поважних причин (народження дитини), та Департаментом кадрового менеджменту, освіти та науки їй було надано дозвіл приступити до навчання в інтернатурі з 01.08.2015 року на госпрозрахунковій основі. В зазначений термін [PERSON] до навчання в інтернатурі не приступила, за місцем направлення не прибула, жодної інформації щодо перерозподілу до Одеського національного медичного Університету не надавала. Тобто, Одеським національним медичним Університетом умови угоди № 4 від 01 вересня 2008 року виконані у повному обсязі: відповідач пройшла повний курс навчання в ОНМедУ за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримала відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти бюджету. У свою чергу, відповідач умови договору не виконала, з часу закінчення начального закладу до місця подальшого проходження інтернатури та працевлаштування у встановлений термін не прибула. Відповідно до розрахунків економічного відділу ОНМедУ за весь період з 01.09.2007 року по 30.06.2014 року сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 64386,00 грн., а також відповідачеві за період навчання з 2007 року по 2014 рік була виплачена стипендія у розмірі 89320,00 грн. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а\~кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином\~відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами\~(стаття 629 ЦК України). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 1, 4 частини\~першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідача, яка закінчила навчання на бюджетній формі у Одеському національному медичному університеті, за місцем направлення на роботу, до ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф» МОЗ України не прибула. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та Угоди № 4 від 01.09.2008 року про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти, в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто вона порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту» , у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди № 14 від 01 вересня 2008 року), пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (чинний на час укладення угоди № 14 від 01.09.2008 року) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367. Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням;\~у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю,\~що\~включає\~можливість заробляти собі на\~життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам роз`яснено: оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Частиною третьою статті 8 ЦПК України 2004 року встановлено, що у разі виникнення сумніву під час справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта. Відповідно до статті 150 Конституції України виключно до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові\~від 23 січня 2018 року у справі № 607/9099/15-ц (провадження № 61-694св17) та в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 645/4438/16-ц (провадження № 61-12032св18). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розмір витрат, які мають бути відшкодовані [PERSON] у зв`язку із порушенням нею зобов`язання про відпрацювання за направленням, визначено на підставі фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2014 року у сумі 64386,00 грн. та нарахованої і виплаченої [PERSON] стипендії у сумі 89320,00 грн. за період навчання у вищому навчальному закладі з вересня 2007 року по червень 2014 року. Доказів на спростування даного розрахунку суду не надано. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та задовольняє їх у повному обсязі. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved