Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 15.07.1960 року [PERSON] було видано ордер на проживання в квартирі [ADDRESS] . Членами його сім`ї були: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (дружина сина), [PERSON] (онук). В подальшому договір найму (особистий рахунок) було переоформлено [PERSON] , яка померла [INFO] , а після цього за заявою членів сім`ї на [PERSON] для проживання його сім`ї з п`яти осіб: [PERSON] (дружина), [PERSON] , (донька), [PERSON] (брат), [PERSON] (дружина брата), [PERSON] (племінник). Вказані члени сім`ї були зняті з реєстрації в зв`язку з переїздом та проживати в квартирі залишився лише наймач [PERSON] 06.10.2014 року за згодою останнього в квартирі було зареєстровано позивача, а наймач [PERSON] 11.12.2014 року знявся з реєстрації та втратив право користування квартирою. Більшого, останній не мешкає в Україні і зв`язок з ним втрачений. Таким чином, на теперішній час в квартирі відсутній відповідальний наймач. Він (позивач) за користування квартирою сплачує кошти та несе зобов`язання з утримання квартири в належному стані. Починаючи з 01.10.2018 року звертався до відповідачів з приводу укладання договору найму житлового приміщення. Проте, Центральна районна у м.Дніпрі рада повідомила, що укладання договорів найму житлового приміщення перебуває поза межами повноважень ради та договір повинен бути укладений із балансоутримувачем будинку. В свою чергу, Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, яке є балансоутримувачем будинку, вказав на те, що договір найму укладається на підставі ордеру на квартиру або рішення виконкому районної ради про переоформлення особового рахунку на квартиру. Тому, договір найму може бути укладений після надання відповідного рішення. Посилаючись на те, що ордер на квартиру вже було видано [PERSON] , в зв`язку з чим не має правових підстав для його повторної видачі, а також на те, що з моменту реєстрації він проживає в квартирі, сплачує за житло, доглядає за ним, підтримує в належному стані та оплачує комунальні послуги, позивач просив зобов`язати укласти з ним договір найму житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений останнім позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги. Представники відповідачів до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили. Поряд з цим, представником Центральної районної у м.Дніпрі ради подано відзив на позовну заяву, згідно якого він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не був членом сім`ї основного квартиронаймача, не надав доказів щодо спільного проживання з ним, ведення спільного господарства, сплати комунальних послуг. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені у відзиві представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 ст.810 ЦК України встановлено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до ст.15 ЖК УРСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті : 1 ) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду; керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад; приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду; видають ордери на жилі приміщення. Вирішують й інші питання в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, віднесені до їх відання законодавством. Згідно ст.51 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Статтею 61 ЖК УРСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 106 ЖК УРСР визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до ст.107 ЖК УРСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. З матеріалів справи вбачається, що 15.07.1960 року [PERSON] було видано ордер на зайняття квартири [ADDRESS] на склад сім`ї з п`яти осіб. Згідно рішення виконкому Кіровського районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 21.11.1980 року №1304 «Про зміну умов договору житлового найму на квартиру [ADDRESS] рахунок по квартирі було переоформлено з померлого квартиронаймача [PERSON] на її сина [PERSON] , на сім`ю з шести осіб. На підставі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2014 року в квартирі [ADDRESS] теперішній [ADDRESS] 06.10.2014 року було зареєстровано позивача [PERSON] . В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він вселився та був зареєстрований в квартирі за згодою відповідального квартиронаймача [PERSON] Члени його сім`ї були зняті з реєстрації в зв`язку з переїздом, а 11.12.2014 року з реєстрації квартири знявся та виїхав і [PERSON] , втративши таким чином право користування квартирою. Посилаючись на те, що з моменту реєстрації та вселення він постійно проживає в квартирі, несе витрати з утримання майна, сплачує комунальні послуги, а також на те, що відповідачі відмовили йому в оформленні договору найму, позивач просив зобов`язати останніх укласти з ним договір найму квартири. Виходячи зі змісту наведених вище положень ЖК УРСР, зокрема ст.ст.64,106 вказаного Кодексу, вбачається, що вимагати визнання наймачем за раніше укладеним договору найму жилого приміщення мають право члени сім`ї наймача, а також інші особи, якщо вони постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарство. Поряд з цим, суд враховує, що позивач не був зазначений в ордері на вселення та рішенні виконкому Кіровського районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 21.11.1980 року №1304 «Про зміну умов договору житлового найму на квартиру [ADDRESS] серед членів сім`ї відповідального квартиронаймача. До позовної заяви та під час розгляду справи стороною позивача у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач був членом сім`ї відповідального квартиронаймача [PERSON] на момент реєстрації, постійно проживав та вів з ним спільне господарство, з огляду на реєстрацію позивача в квартирі 06.10.2014 року та зняття з реєстрації [PERSON] 11.12.2014 року. Також позивачем не надано жодних доказів тому, що він фактично вселився в квартиру, з моменту реєстрації та по теперішній час постійно в ній проживав, утримував майно, сплачував житлово-комунальні послуги. Крім того, суд враховує, що типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду було затверджено постановою Кабінету Міністрів України №939 від 22.06.1998 року «Про вдосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій». Вказана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №560 від 12.07.2005 року «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». В свою чергу вказана постанова втратила чинність в зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №529 від 20.06.2009 року «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Таким чином в процесі змін в діючому законодавстві типовий договір найму було замінено на типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з приводу укладання якого позивач до відповідачів не звертався та вимог щодо зобов`язання укласти який не заявляв. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, як таких, що не грунтуються на законі, є необгрунтованими та непідтверджені належними доказами. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову та відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed