Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що 27.06.1973 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 15. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], 1974 року народження, [PERSON], 1989 року народженні, які на даний момент є повнолітніми. Причиною розірвання шлюбу є розходження поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого з'явились постійні сварки в сім'ї. В судове засідання позивач не з'явився, про час, день розгляду справи повідомлений належно, проте подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, судові витрати залишити за ним. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає та просить після розлучення залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 27.06.1973 року було зареєструвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], актовий запис № 15. Причиною розірвання шлюбу є те, що позивач з відповідачем мають різні характери та зовсім протилежні погляди на сімейне життя, внаслідок чого з'явились постійні сварки в сім'ї. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам і просить суд розірвати шлюб між подружжям. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати суд покладає на позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved