Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного кредитного договору № ABW5RX13760093 від 05.04.2008 року між позивачем та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 3394,23 гривень за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік, на строк до 05.04.2009 р. Далі зазначає, що у зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 16 544,88 грн. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого було невідоме суду, викликався в суд через оголошення у пресі. Вимогами вказаної норми Закону визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. В судове засідання сторони не явилися, представник позивача просив справу розглядати без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в силу ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Дослідивши надані у справі докази, суд вважає, що не існують законні підстави для задоволення позову. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору . Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору № ABW5RX13760093 від 05.04.2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 3394,23 гривень за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та оплатою щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 8,49 грн., з кінцевим терміном повернення 05.04.2009 року. У зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору станом на 20.02.2014 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 2993,51 гривень - заборгованість за кредитом, 66,92 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 50,94 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 12169,47 гривень - пеня, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 764,04 - штраф (процентна складова), а всього заборгованості - 16 544,88 гривень. Перелічені обставини суду підтверджені: копією вищезазначеного кредитного договору з додатком, розрахунком позивача заборгованості відповідача, правовстановлюючими документами позивача. Разом з тим вимоги банку про стягнення з боржника окрім штрафу у розмірі 500 грн. також 5% від суми позову, що складає 764,04 грн., як це передбачено правилами та умовами надання кредиту, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача фіксованого штрафу та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 549 ЦК пеня і штраф як різновид неустойки обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Таким чином умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника, викладена у вказаному вище пункті Правил, відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України являється нікчемною і не може застосовуватися до боржника. Крім того, зважаючи на те, що відповідач не вживав активних дій по захисту своїх прав, фактично такими діями сприяв збільшенню розміру збитків, не вживав заходів по їх зменшенню, то суд вважає за неможливе стягувати з відповідача на користь позивача пеню в вище вказаному розмірі і приходить до висновку, що суму пені необхідно зменшити до суми заборгованісті за тілом кредиту, що складає 2993,51 грн. Право суду на таке вирішення вимог в цій частині закріплене в ст. ст. 551, 616 ЦК України Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial