Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 18.04.2017 року Калуським міськрайонним судом було винесено рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «СК «Галицька» було задоволено в повному обсязі та стягнуто із [PERSON] збитів в порядку регресу в розмірі 50 000,00 грн. та 1600,00 грн. судового збору. 20.12.2019 року між ПАТ «СК «Галицька» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аннесі» укладено договір факторингу №20.12.19-Ф/1 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор, тобто ПрАТ «СК «Галицька», відступає (передає), а фактор/новий кредитор - ТОВ «ФК «Аннесі», отримує право грошової вимоги у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведено в реєстрі боржників №1 до Договору, зокрема до боржника [PERSON] . Тобто ТОВ «ФК «Аннесі» є правонаступником ПрАТ «СК «Галицька» у правовідносинах про стягнення [PERSON] страхового відшкодування в порядку регресу на підставі вищевказаного рішення суду. 05.02.2020 року Калуським міськрайонним судом було винесено ухвалу про заміну стягувача ПрАТ «СК «Галицька» на ТОВ «ФК «Аннесі». Водночас з дати винесення Калуським міськрайонним судом рішення відповідач сплатив суму боргу в примусовому порядку лише 07.12.2020 року. Позивач просить врахувати, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. А тому позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. З огляду на той факт, що рішення суду від 18.04.2017 року було виконано аж 07.12.2020 року, інфляційні втрати за період з 23.12.2017 року - 07.12.2020 року становлять 9365,40 грн., а 3% річних за вказаний період - 4580,66 грн. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 4580,66 грн., інфляційні втрати у розмірі 9365,40 грн., 2102 грн. сплаченого судового збору та 8644,50 грн. витрат за надання правничої допомоги. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі у зв`язку із неможливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції внаслідок технічних причин, позов підтримує та просить суд його задоволити. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов в частині стягнення 9365,40 грн. інфляційних втрат та 4580,66 грн. 3% річних визнає. Водночас вимоги позивача в частині стягнення 8644,50 грн. витрат за надання правничої допомоги вважає необґрунтованими, оскільки визначений розмір витрат не відповідає обсягу наданих послуг та затратам часу на їх виконання. А тому на підставі ч.5 ст.137 ЦПК України просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.04.2017 року позов ПрАТ «СК «Галицька» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто із [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Галицька» 50 000,00 грн. страхового відшкодування та 1600,00 грн. судового збору (а.с.6-7). 20.12.2019 року між ПАТ «СК «Галицька» та ТзОВ «Фінансова компанія «Аннесі» було укладено договір факторингу №20.12.19-Ф/1, відповідно до якого первісний кредитор, тобто ПрАТ «СК «Галицька», відступає (передає), а фактор/новий кредитор - ТОВ «ФК «Аннесі», отримує право грошової вимоги у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведено в реєстрі боржників №1 до Договору. Із додатку №1 до договору вбачається, що первісний кредитор передав фактору права вимоги до [PERSON] (а.с.9-12). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) Згідно ч.1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частина 1 статті 514 ЦКУ зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «ФК «Аннесі» є правонаступником ПрАТ «СК «Галицька» у правовідносинах про стягнення із [PERSON] страхового відшкодування в порядку регресу на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 18.04.2017 року. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 05.02.2020 року замінено стягувача ПрАТ «СК «Галицька» на ТОВ «ФК «Аннесі» з виконання рішення у справі №345/1228/17 за позовом ПрАТ «СК «Галицька» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с.8). Матеріалами справи встановлено, що рішення Калуського міськрайонного суду від 18.04.2017 року боржником [PERSON] було виконано аж 07.12.2020 року (а.с.19). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення є обґрунтованими. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного суду України від 03.04.1997р., індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати - 51600,00грн. Період за який нараховуються інфляційні втрати: з 23.12.2017р. по 07.12.2020р. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за наступною формулою: Інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% -(сума боргу). 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Інфляційні втрати за період з 23.12.2017р. по 07.12.2020р. становлять 9365,40 грн. (а.с.21). 3% річних за період з 23.12.2017р. по 07.12.2020р. становлять 4580,66 грн. (а.с.20). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних у розмірі 4580,66 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9365,40 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2102,00 грн. сплаченого судового збору (а.с.4). Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до платіжного доручення ТзОВ «ФК «Аннесі» перерахувало на користь адвокатського об`єднання «Адвокатус» 8444,50 грн. за надання правничої допомоги. Детальний опис наданих послуг наведено в додатковій угоді №3 акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.12.2020 року (а.с.23), а саме зазначено: -вивчення матеріалів регресної справи, формування правової позиції - 28881,50 грн. (2,5 год.); -підготовка позовної заяви для подачі позову до Калуського міськрайонного суду - 3457,80 грн. (3 год.); -підготовка процесуальних документі у кількості необхідних для подачі позову до Калуського міськрайонного суду - 786,40 грн. (1 год.); -підготовка заяв, клопотання до Калуського міськрайонного суду - 384,20 грн. (0,5 год.); -представництво інтересів позивача у Калуському міськрайонному суді - 1152,60 грн. (1 год.) У поданій до суду заяві відповідач заявив клопотання про зменшення витрат за надання правової допомоги, оскільки визначений розмір не відповідає обсягу наданих послуг та затратам часу на їх виконання. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Суд враховує, що представництво інтересів позивача у Калуському міськрайонному суду адвокатом фактично не здійснювалося, тобто відповідні послуги на суму 1152,60 грн. не було надано. З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 8444,50 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч.5 ст.137 ЦПК України, для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн. На підставі ст.ст. 512-514,517,1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed