Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до Канівського міськрайонного суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права на частку у спільному майн. Свій позов мотивує тим, що позивач та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку - [PERSON],[INFO] Згідно свідоцтва про право власності на житло №4382 від 27.02.2002 року сторонам належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині за кожним квартира [ADDRESS]. Оскільки між співвласниками квартири [ADDRESS] виникали суперечки щодо порядку користування нею, то в травні 2012 року позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд до [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, в свою чергу [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на всю квартиру. 28.01.2013р. Канівський міськрайонний суд Черкаської області задовольнив позов [PERSON] 11 березня 2013 року Апеляційний суд Черкаської області, за результатом розгляду апеляційної скарги відповідачів, своєю ухвалою залишив рішення першої інстанції без змін. 17.07.2013р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу представника [PERSON], [PERSON] задовольнив, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 березня 2013 року у частині задоволення позову [PERSON] про визначення порядку користування квартирою та у частині стягнення судових витрат скасував, ухвалив у цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Квартира [ADDRESS] складається із двох жилих кімнат площами 16, 1 кв.м. та 11, 8 кв. м., тобто, на кожного із власник припадає 9,3 кв.м. жилої площі. Таким чином, порядок користування, який позивач просить встановити, про виділення йому кімнати площею 11,8 кв.м. не відповідає його частці у власності на спірну квартиру, а тому не може бути встановлений судом, оскільки [PERSON] просить виділити йому у користування житлову площу більше, ніж площа, якої відповідає його 1/3 частці. Встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою значно обмежить право користування відповідачів як власників 2/3 частин квартири. В зв'язку з даною позицією Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, позивач [PERSON] змушений звернутися до суду з позовом про припинення права на частку у спільному майні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в присутності його представника [PERSON] (а.с.147). У судовому засіданні представник позивача надав письмову заяву про уточнення позовних вимог (а.с.148-150), яку в подальшому підтримала посилаючись на обставини, викладені у позові та у заяві, і просить суд припинити право власності [PERSON] на 1,25 кв.м. житлової площі, що складає 5/186 частки, у квартирі [ADDRESS]. Припинити право власності [PERSON] на 1,25 кв.м. житлової площі, що складає 5/186 частки, у квартирі [ADDRESS]. Сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за 5/186 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 6487,71 грн., які внесено [PERSON] на депозитний рахунок суду згідно з квитанцією №3777 від 29.05.2014р. Сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за 5/186 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 6487,71 грн., які внесено [PERSON] на депозитний рахунок суду згідно з квитанцією №3777 від 29.05.2014р. Визнати право власності [PERSON] на 2,5 кв.м. житлової площі, що складає 10/186 частки, у квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON] та [PERSON] по 1,25 кв.м., що складає 5/186 частки кожній, на підставі Свідоцтва про право власності на житло №4382 від 27.02.2002р. Визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], наступним чином: виділити в користування - [PERSON] житлову кімнату №3 на плані технічного паспорта площею 11,8 кв.м.; виділити в користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату №2 на плані технічного паспорта площею 16,1 кв.м. та лоджію 2,5 кв.м. У спільному користуванні залишити: кухню №4 на плані технічного паспорта площею8,2 кв.м., коридор №1 на плані технічного паспорта площею 1,3 кв.м., ванну кімнату №5 на плані технічного паспорта площею 2,6 кв.м. Стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати: судовий збір - 243,60 грн., та витрати на проведення експертизи - 1800грн. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності в присутності їх представника [PERSON] (а.с.114, 157) Представник відповідачів [PERSON], діючий на підставі довіреностей в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив про що надав суду письмові заперечення (а.с.159-160) в задоволенні позову просить відмовити повністю в зв'язку з тим, що позов не відповідає можливим засобам захисту. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. В ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами, внесеними Протоколом N 11 ( 994_536 ) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про право власності на житло №4382 від 27.02.2002 року вбачається, що сторонам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному квартира [ADDRESS]. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] сторонам належить на праві спільної часткової власності. Як вбачається з плану спірної квартири, вона є двокімнатною і складається із двох кімнат житловою площею 27,9 кв.м. у тому числі: 1 -а кімната № 2 площею 16,1 кв.м., 2-а кімната № 3 площею 11,8 кв.м, кухні № 4 площею 8,2 кв.м., коридору № 1 площею 11,2 кв.м., вбиральні № 6 площею 1,3 кв.м., ванної кімнати № 5 площею 2,6 кв.м., крім того квартира обладнана лоджією 2,5 кв.м. Відповідно до ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 08-14 від 26.05.2014 (а.с.119-136) виділ в натурі 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на час проведення експертизи неможливо. Встановити порядок користування квартирою квартири [ADDRESS] трьома співвласниками на час проведення експертизи не можливо. При вирішенні спору суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до ст.358 ЦК України у разі неможливості виділу в натурі частини спільного майна співвласнику надається право вимагати від інших співвласників, які володіють та користуються спільним майном, відповідної компенсації. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому позов може бути пред'явлено з підстав п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що це не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення при припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК України). Правовий аналіз цієї норми свідчить про те, що законодавець визначив чотири самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні. Судом встановлено, що кожен із співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] володіє 1/3 частиною спірної квартири, а тому їх частки є рівними. Жодна із сторін по справі не бажає щоб було припинено її право власності. В матеріалах справи відсутні дані про те, що сторони перешкоджали одна одній користуватися своєю частиною власності. Не надали сторони і доказів того, що вони не мають можливості спільно володіти і користуватися майном. Аналізуючи вказані обставини виниклих правовідносин і вимоги норм матеріального права суд приходить до висновку, що оскільки власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном і на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] в частині припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на кожної на 5/186 частин квартири не підлягає до задоволення, оскільки останні мають у праві власності не по 5/186 частин квартири, а на рівні з позивачем по 1/3 частині квартири, яка не є незначною хоча і не може бути виділена в натурі, крім того припиненням права власності [PERSON] та [PERSON] на 10/186 частин спірної квартири будуть порушені їх права на забезпечення житлом та завдадуть їм істотної шкоди, в той час як позивач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, і йому на праві власності належить кімната [ADDRESS]. Згідно до ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що [PERSON] на депозитний рахунок суду (а.с.151) внесено компенсацію вартості 10/186 частин спірної квартири в розмірі 12975,42 грн., які в зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про припинення права власності необхідно повернути позивачу. Зважаючи на те, що в позовних вимогах [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні відмовлено, суд не знаходить підстав для задоволення і решти позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] на 10/186 частин спірної квартири та визначення запропонованого ним порядку користування спірною квартирою. З огляду на викладене суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідачів на його користь судових витрат, пов'язаних з проведенням судово-будівельної експертизи в сумі 1800 грн., сплату судового збору 243,60 грн. не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed