Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 28.04.1984 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у бюро записів актів громадянського стану при 109 військовій комендатурі м.Веймар, актовий запис №50. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, байдужості до життя та проблем одне одного, що в кінцевому результаті призвело до розпаду сім`ї. Між ними втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Позивач переконаний, що за вказаних обставин збереження сім`ї є неможним та суперечитиме його інтересам, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 21.09.2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшла заява позивача [PERSON] в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує. 27.09.2021 року відповідачка [PERSON] подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначивши що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого архівно-інформаційним відділом Управління ЗАГС Москви, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 28.04.1984 року бюро записів актів громадянського стану при 109 військовій комендатурі м.Веймар складено відповідний актовий запис за №50. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки,встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розклад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом в якому наполягає на розірванні шлюбу, оскільки він та відповідачка фактично припинили подружні стосунки, а їх шлюб існує формально. Відповідачка не заперечила щодо розірвання шлюбу. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, категоричність рішення позивача розірвати шлюб, визнання позову відповідачкою, та відсутність у сторін бажання вчиняти дії для збереження сім`ї, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищезазначені вимоги закону, задоволення позовних вимог, а також те, що позивач при зверненні до суду просив відстрочити сплату судового збору, питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову не вирішується. При цьому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави 454 гривні судового збору. Відповідно до ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved