Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що на балансі Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУМВС України в Київській області з 1990 року по 01.11.2012 року знаходився будинок по [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.09.2012 № 412 «Про затвердження акту прийому - передачі у комунальну власність територіальної громади міста Біла Церква безоплатно житлового будинку по [ADDRESS] та інженерних мереж до нього вказаний будинок переданий у комунальну власність міста, з одночасним взяттям на баланс КП БМР «ЖЕК-1», вул. Торгова площа, 5 м. Біла Церква. Відповідач по справі та члени його сім'ї постійно проживали та проживають у вищезазначеній квартирі. Плату за комунальні послуги та квартплату за квартиру [ADDRESS] відповідач повинен був сплачувати у касу Білоцерківського МВ. Після передачі будинку у комунальну власність міста за відповідачем рахується борг перед позивачем за оплату комунальних послуг за період з 01.04.2011 року по 01.11.2012 року в сумі 1019,95 грн., який просять стягнути з відповідача на їхню користь та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, надав суду письмові заперечення та пояснив у судовому засіданні, що його довіритель та позивач не укладали договір на надання комунальних послуг. Відсутність договірних відносин позбавляє права позивача звертатись до суду. Крім цього сторона відповідача вважає тарифи оплати комунальних послуг не обґрунтованими, відповідач являється власником вказаної квартири і позивач порушує його права у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів», тому просить у задоволені позову відмовити повністю. Суд заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], отримував комунальні послуги, надані позивачем до 01.11.2012 та за період з 01.04.2011 року по листопад місяць 2012 року допустив заборгованість перед позивачем в сумі 1019,95 грн. грн., яка нарахована позивачем і підтверджена розрахунковим листом ( а.с. 5-6). Позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу і 12.03.2014 року був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідача. Відповідачем була подана заява про скасування даного судового наказу, на підставі якої судом була постановлена ухвала від 25.04.2014 року про скасування судового наказу, тому позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження 13.06.2014 року. Суд вважає, що між сторонами виникли договірні зобов'язання з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються вимогами ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України, відповідно до яких кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку по сплаті грошей за надані послуги. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог цивільного законодавства та одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 67,68 ЖК України, відповідно до яких плата за комунальні послуги здійснюється по встановленим в законному порядку тарифам, наймач повинен вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги своєчасно. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572, з наступними змінами, передбачено обов'язок власника та наймача (орендаря) квартири оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином. Стороною позивача у судовому засіданні доведено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надавалися відповідачу та членам його сім'ї за тарифами, згідно розпоряджень та рішень органів місцевої виконавчої влади( а.с. 8-22). При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, викладені у письмових запереченнях та у судовому засіданні, оскільки вони не підтверджені доказами, є не обґрунтованими та спростовані стороною позивача. Судом також встановлено, що відповідач ухилявся від укладення з позивачем договору про надання послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій, які надавалися позивачем до 01.11.2012 року. При цьому відповідач не відмовлявся від послуг позивача і не оскаржував його дій в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009 року «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» Згідно ч. 3 ст.6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», Постанови № 529 умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступати від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово - комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача від укладення договору в такому разі суперечить вимогам цивільного законодавства та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки такі послуги в даному випадку надавалися. Враховуючи, що позивач надавав послуги відповідачу у відповідності до зазначеного договору, тобто вчиняв певні договірні дії, такий договір згідно ст. 640 ЦК України є укладеним і позовні вимоги в цій частині слід вважати договірними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за період з 01.04.2011 року по 01.04.2012 року в сумі 1019,95 грн. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у розмірі 243,60 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved