Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 05.08.2019 та просив суд визнати його доньку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказував, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстроване місце проживання його та дружини [PERSON] , а також доньки [PERSON] , яка з 2002 у будинку фактично не проживає. Стверджував, що вже більше 17 років [PERSON] проживає у Російській Федерації, у його будинку фактично не проживає, витрати на утримання будинку та сплату комунальних послуг не несе, при цьому на прохання знятися з реєстрації місця проживання у даному будинку не реагує. Формальна реєстрація місця проживання відповідача у вказаному будинку, порушує право власності позивача, оскільки він позбавлений можливості вільно реалізувати своє право власності на майно, змушений нести тягар сплати комунальних платежів, що нараховуються на [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, але в матеріалах справи наявна заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності (а.с. 31). Відповідач [PERSON] , повноваження якої представляє адвокат Погорілецька А.В., в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позовних вимог [PERSON] , просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності (а.с. 43). Третя особа Вільненська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області участь свого представника в судове засідання не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 48). У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 16.10.2002 (а.с. 15-16). Відповідно до довідки виконавчого комітету Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 394 від 19.07.2019, у будинку [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , яка є донькою позивача (а.с. 13, 18). [PERSON] (а.с. 11-14) у вказаному будинку не проживає більше одного року, а саме з 2002 року, фактично проживає в Російській Федерації, що підтверджується довідкою голови адміністрації Лівороссошанського сільського поселення Каширського муніципального району Воронежської області Російської Федерації № 308 від 04.09.2018, відміткою в документах відповідача (а.с. 14, 17). Як вказував позивач, та не спростовано відповідачем, її реєстрація у будинку позивача порушує його право власності, оскільки він як власник будинку змушений сплачувати комунальні платежі нараховані на його доньку, що є для нього надмірним матеріальним тягарем. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, яка зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, як член сім`ї позивача - донька, більше одного року не проживає у житловому приміщенні власником якого є позивач без поважних причин, доказів протилежного суду не надано, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок [ADDRESS] . Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги,

Outcome: approved