Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання за ним та відповідачем по 1\\2 частині прав власності на спірній автомобіль марки «Hyundai Matrix», державний № [NUMBER] в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі. Вимоги зустрічного позову вони не визнали за його безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідач та його представник вимоги первісного позову не визнали, наполягали на задоволені зустрічного позову щодо визнання права власності на спірний автомобіль марки «Hyundai Matrix», державний № [NUMBER], за позивачем за первісним позовом та стягнення з нього на її користь коштів в сумі 83070,57 грн. в рахунок компенсації частини вартості спірного автомобіля. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволені зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з положеннями ч.1 ст.61 ЦК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Положення ст. 368 ЦК України визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю. З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. При укладенні договорів, щодо відчуження нерухомого майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згода другого з подружжя має бути письмовою та нотаріально посвідчено. Зміст положень ст. 70 СК України визначає, що при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до положень п.п.23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4 і 5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ним відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Сторонами визнані обставини придбання спірного автомобіля марки «Hyundai Matrix», державний № [NUMBER] під час їх перебування у шлюбі та віднесення зазначеного рухомого майна до спільного сумісного майна колишнього подружжя. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 069565 від 17.11.2010 року, автомобіль марки «Hyundai Matrix», державний № [NUMBER], зареєстрований за відповідачем за первісним позовом. Як вбачається з висновку експертів судової авто товарознавчої експертизи № 10895\\15-54 від 14.08.2015 року, вартість автомобіля складає 166141,16 грн. У відповідності до матеріалів справи позивач за первісним позовом згоди на отримання грошової компенсації за ? частину автомобіля, що є неподільною річчю, не надавав, а позивач за зустрічним позовом коштів на депозитний рахунок суду грошову компенсацію 1\\2 вартості спірного автомобіля не внесла. Таким чином суд приходить до висновку про можливість поділу спірного автомобіля колишнього майна подружжя за вимогою позивача за первісним позовом. При цьому, жодних підстав для задоволення вимог зустрічного позову суд не вбачає за їх безпідставністю та недотримання заявником вимог відповідного діючого законодавства. Суд критично ставиться до посилань представника позивача за зустрічним позовом на судову практику, оскільки остання стосуються спорів з інших, ніж за зазначеною цивільною справою, прикладів. Вирішуючи спір суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з сторін в дохід держави судовий збір в розмірі від вартості ? частині спірного автомобіля, відповідно, з позивача за первісним позовом - 506,71 грн., у звязку з недоплатою в необхідній сумі, а з відповідача - 830,71 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved