Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач \~звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким: - визнати дійним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі: комплексу майстерень, що складається з чотирьох будівель, розташованих за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Сільськогосподарська, № 35-а, укладений 09.07.2008 року між ліквідатором банкрута СВК «Дмитрівка» Болградського району Одеської області арбітражним керуючим [PERSON] та ним, позивачем [PERSON]; - визнати за ним, позивачем право власності на\~ нежитлову будівлю: комплекс майстерень, що складається з чотирьох будівель, розташованих за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Сільськогосподарська, №35-а.\~ Свої вимоги мотивує тим, що він є власником вищеназваних нежитлових будівель на підставі договору купівлі-продажу цих будівель від 09.07.2008 року, укладеного між ним, позивачем\~ та ліквідатором банкрута СВК «Дмитрівка» Болградського району Одеської області арбітражним керуючим [PERSON], однак він, позивач\~ не може зареєструвати своє право власності на дані об'єкти нерухомості, оскільки дана угода не була нотаріально посвідчена, хоча усі істотні умови договору між ними були досягнуті, та виконані.\~ Позивач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.23). Свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.2-4). Відповідачі - Дмитрівська сільська рада Болградського району Одеської області, та ліквідатор банкрута СВК «Дмитрівка» арбітражний керуючий [PERSON]О - до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.24, 25). Проте позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили розглянути справу без участі їх представника, про що надали відповідні заяви до суду (а.с.26, 27-28). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). Судом встановлено, що постановою господарського суду Одеської області від 31.01.2007 року СВК «Дмитрівка» Болградського району Одеської області визнано банкрутом (а.с.6-7). Ліквідатором банкрута призначений арбітражний керуючий [PERSON], ліцензія серії АБ № 271711 від 28.02.2006 року. 9 липня 2008 року, між позивачем, [PERSON] та відповідачем, тобто ліквідатором банкрута СВК «Дмитрівка» Болградського району, арбітражним керуючим [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого арбітражний керуючий [PERSON] продав позивачу нежитлову будівлю, а саме комплекс майстерень, який складається з чотирьох будівель, розташованих за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Сільськогосподарська, 35-а, і ця угода не була нотаріально затверджена (а.с.8-9). Угоду, яка підлягає нотаріальному затвердженню, сторони виконали, так як між ними до її укладання була досягнута домовленість по всіх її суттєвих умовах, до яких відносяться предмет та ціна. При цьому позивач сплатив, а відповідач одержав 8\~600.00 гривен, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7 від 09.07.2008 року (а.с.10). Рішенням Дмитрівської сільської ради № 64-VII від 05 грудня 2016 року для користування вищевказаною будівлею, а саме комплексом майстерень, позивачу була виділена земельна ділянка площею 1,8 га під господарське подвір'я (колишні ремонтні майстерні) в оренду та присвоєно нову поштову адресу: Одеська область, Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Сільськогосподарська, № 35-а (а.с.18). Наведене підтверджується: -договором купівлі-продажу від 09.07.2008 року (а.с.8); -квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7 від 09.07.2008 року про те, що ліквідатор СВК «Дмитрівка» [PERSON] прийняв від [PERSON] за комплекс будівель та споруд майстерень, який знаходиться за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Дмитрівка, (згідно договорів купівлі-продажу від 09.07.2008 року) 8\~600.00 гривен (а.с.10); -актом прийому передачі до договору купівлі-продажу від 09.07.2008 року (а.с.9); -технічним паспортом (а.с.11-17); -рішенням Дмитрівської сільської ради № 64-VII від 05.12.2016 року (а.с.18); -викопіюванням з плану земель, які розташовані на території Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області за межами населеного пункту загальною площею 1,8 га, госпподвір'я (рем. майстерня) (а.с.19). Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України (в реакції чинні на час укладення договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Положення ст. 638 ЦК України визначають, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Сторони домовилися щодо істотних умов вищеназваного договору та добровільно виконали. Позивач з часу досягнення угоди з відповідачем користується придбаною будівлею по цей час. Наведене підтверджується вищеназваними доказами. Відповідачі позов визнали, не заперечували щодо визнання права власності за [PERSON] Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач позов визнав, і визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що заяву відповідача про визнання позовних вимог слід прийняти, долучити до матеріалів справи, і покласти в основу даного рішення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення п. 1 ч.2 ст. 16, ст. 392 ЦК України визначають, що захист права власності здійснюється шляхом його визнання. Приписами ст. 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс Лтд» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначенні сподівання, тобто те, на що розраховує позивач, як власник спірної будівлі, відповідачем порушені. За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. Враховуючи вищевикладене, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, а також що майно було правомірно придбано позивачем, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на об'єкт нерухомості обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved