Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва Серії [NUMBER] від 18 вересня 1998 року позивач є власником гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - гуртожиток). При цьому, позивач вказує, що в кімнаті [NUMBER] гуртожитку позивача проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З 05.09.2011 р., згідно наказу №348-к від 02.09.2001 р., [PERSON] була прийнята на роботу до позивача на посаду прибиральниці до відділу обслуговування та ремонту будівель. 14.03.2016 року, відповідно до наказу №029к від 10.03.2016 р. [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням. А тому, позивач вважає, що з 14.03.2016 року правові підстави для проживання відповідачів в гуртожитку позивача припинились. Також позивач вказує, що згідно відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] має у приватній власності житловий будинок у Вінницькій області та квартиру у місті Львові. 04.08.2017 р. на адресу відповідачів позивач направив повідомлення від 31.07.2017 р. №0775 з пропозицією встановити правові підстави для подальшого проживання відповідачів в гуртожитку позивача, та додав до пропозиції договір найму (оренди) ліжко-місць №31ф. За вказаних обставин, а також з урахуванням того, що відповідачі, незважаючи на отримання повідомлення з пропозицією встановити правові підстави для подальшого проживання відповідачів в гуртожитку, продовжують незаконно в ній проживати, позивач, посилаючись на неможливість вільно розпоряджатися та користуватися своєю власність, просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві колективної власності Публічному акціонерному товариству «Трест «Київміськбуд - 2», про що свідчить копія Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 18.09.1998 року, Серії [NUMBER] (а.с. 6). В кімнаті [NUMBER] гуртожитку позивача за адресою: [ADDRESS], проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що відповідачі проживають в кімнаті [NUMBER] гуртожитку за відсутністю будь-яких правових підстав на це, адже 14.03.2016 року, відповідно до наказу №029к від 10.03.2016 р. [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи управлінні, чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації колишніх державних та комунальних підприємств, у тому числі тих, яким ці гуртожитки були передані до статутних капіталів чи фондів або були відчужені в інший спосіб, крім організацій, створених органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їхніх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, якщо такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання у таких гуртожитках до вирішення їхньої житлової проблеми щодо забезпечення їх житлом. При цьому, як роз'яснив Верховний Суд України в п.22 своєї постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. При цьому, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії повідомлення ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 31.07.2017 року за №0775, з пропозицією встановити правові підстави для подальшого проживання відповідачів в гуртожитку позивача, відповідачі продовжують незаконно в ній проживати (а.с. 7). В свою чергу, відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 317 та ст. 391 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого приміщення. При цьому, у відповідності до п.44 Примірного положення про гуртожитки громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Також, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст. 57 та ч.1 ст. 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, врахувавши всі обставини по справі, зокрема те, що відповідачі як на час звернення позивача до суду, так і станом на час розгляду справи без законних на те підстав продовжують проживати в кімнаті [NUMBER] гуртожитку, чим, в свою чергу, порушують права позивача, як власника вказаного гуртожитку, суд приходить до висновку, що відповідачі підлягають виселенню з кімнати [NUMBER] гуртожитку без надання їм іншого житла на підставі ст. 391 ЦК України. При цьому, приймаючи рішення про необхідність виселення відповідачів зі спірної кімнати, судом не бере до уваги те, що в кімнаті проживають неповнолітні та малолітні діти, адже право на проживання в гуртожитку позивача дітей відповідача є похідним від прав на вказане проживання відповідача, який у відповідності до вимог ст.ст. 55, 150, 180 Сімейного кодексу України та ст. 27 Конвенції про права дитини зобов'язаний виконувати свої обов'язки по утриманню дитини та забезпечення її усім необхідним для життя, в тому числі й житлом, а відтак підстави для покладення такого обов'язку на ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», відсутні. Крім того, в порядку, визначеному ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст.ст. 321, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 128, 129 Житлового кодексу Української РСР та

Outcome: approved