Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 13.05.2008 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 124, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 2 000 000 грн. строком до 13.05.2018 року зі сплатою за користування кредитом 16,5 % річних, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 111, згідно з яким іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок зі всіма невід'ємними приналежностями загальною площею 510,0 кв.м, житловою площею 140,3 кв.м, земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1000 га з цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3210300000:03:012:0079, за адресою: [ADDRESS]. 25.10.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесено рішення по справі за позовом АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, позов задоволено, звернуто стягнення на вказане вище нерухоме майно, ухвалою апеляційного суду Київської області від 21.03.2013 року зазначене рішення суду залишено без змін, 14.04.2013 року державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження. Як стало відомо позивачу, [INFO] іпотекодавець [PERSON] померла, 19.06.2014 року банк надіслав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини вимогу кредитора до спадкоємців в порядку ст.1281 ЦК України, за повідомленням нотаріуса після смерті [PERSON] заведено спадкову справу, але спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідач [PERSON] -син спадкодавця, був зареєстрований з нею та проживав за однією адресою на момент відкриття спадщини, а тому згідно законодавства він прийняв спадщину після смерті іпотекодавця. Станом на 30.09.2014 року сума боргу позичальника перед банком становить 3 335 484 грн.39 коп., а тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що прийняв спадщину від спадкодавця [PERSON]; звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок зі всіма невід'ємними приналежностями загальною площею 510,0 кв.м, житловою площею 140,3 кв.м, земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1000 га з цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3210300000:03:012:0079, за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення боргу за кредитним договором на суму 3 335 484 грн.39 коп., яка складається із загальної суми основного боргу-895 798 грн., суми прострочених чергових платежів за кредитом - 1 104 202 грн., суми простроченої заборгованості по сплаті відсотків -852 267 грн.11 коп., суми пені-483 217 грн.28 коп., на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії -Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» шляхом продажу від імені банку; надати право зареєструвати право власності на іпотечне нерухоме майно у Державній реєстраційній службі управління юстиції м. Білої Церкви Київської області, отримати витяг з реєстру прав власності на іпотечне нерухоме майно, отримати витяг з відділу Держземагенства у м.Білій Церкві Київської області; передати в управління банку предмет іпотеки-нерухоме майно; дозволити банку продаж від свого імені вказаного вище нерухомого майна будь-якій особі-покупцю в порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку» з правом укладати договори купівлі-продажу зазначеного майна по ціні, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна перед укладанням договору купівлі-продажу предмета іпотеки; стягнути з відповідача на користь банку судовий збір в сумі 3 654 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду ним подано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій він просить суд в задоволенні позову відмовити. Представник 3-ї особи в судове засідання також не з'явився, до суду надано клопотання щодо розгляду справи без участі представника Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 13.05.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 124 на строк до 13.05.2018 року, згідно якого позичальнику було надано кредит готівкою у вигляді відновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі в сумі 2 000 000 грн. з оплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 16,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, комісійної винагороди та інших платежів, що стверджується копією цього кредитного договору /а.с.12-16 /. Відповідно до п.3.3.1 договору позичальник зобов'язувався точно в строки, обумовлені цим договором, повернути кредит в сумі, що визначена цим договором, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу банку в порядку, передбаченому цим договором, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості по кредиту, а також сплатити штрафні санкції в порядку та на умовах, передбачених договором. Згідно з п.5.2 цього договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Як вбачається з копії кредитного договору, цей договір підписано представником банку та позичальником, що свідчить про те, що позичальник з умовами договору був ознайомлений, повністю погодився з ними при підписанні договору. З матеріалів даної справи також вбачається, що позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором /а.с.23-28 /. Так, згідно розрахунку позивача, за позичальником станом на 30.09.2014 року рахується заборгованість за кредитним договором в сумі 3 335 484 грн.39 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту -895798 грн., загальної суми прострочених чергових платежів за кредитом -1 104202 грн., загальної суми простроченої заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом -852267 грн.11 коп., загальної суми пені -483217,28 грн. Судом також встановлено, що 13.05.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» /іпотекодержатель/ та [PERSON] /іпотекодавець/ укладено іпотечний договір № 111 в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, що стверджується копією цього договору /а.с.17-22/, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] Згідно з п.1.2 іпотечного договору, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: земельна ділянка та розташоване на ній домоволодіння, що складається з житлового будинку [ADDRESS] зі всіма невід'ємними його приналежностями загальною площею 510,0 кв.м, житловою площею 140,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; площа земельної ділянки становить 0,1000 га з цільовим призначенням -будівництво та обслуговування житлового будинку. Договірна вартість предмету іпотеки, визначена сторонами, становить 3 400 000 грн. Право власності іпотекодавця на житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке видано Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства 05.05.2008 року, зареєстроване в Білоцерківському МБТІ 05.05.2008 року за реєстровим номером 16789334 /а.с.33/. Право власності іпотекодавця на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 027621 від 20.02.2008 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010801100132 /а.с.34/. Кадастровий номер земельної ділянки -3210300000:03:012:0079. Відповідно до п. 3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором. В п.6.2 цього договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2012 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], 3-ї особи: [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, позов задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки -вказане вище нерухоме майно в рахунок погашення боргу за договором відновлювальної кредитної лінії № 124 від 13.05.2008 року на суму 2 444 970 грн.58 коп., яка складається з строкової заборгованості по кредиту -1 708 324 грн., простроченої заборгованості -291 676 грн., прострочених нарахованих відсотків за користування кредитом - 351843,81 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом -4 520, 55 грн., пені -88 606,22 грн. на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації - житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] ринковою вартістю 3 742 762 грн., земельної ділянки площею 0,1000 га за ціною 251 490 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 3 361 грн.10 коп., в задоволенні іншої частини позову відмовлено, що слідує з копії даного рішення суду /а.с.45-51/. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21.03.2013 року по даній справі рішення суду першої інстанції залишено без змін, що слідує копії ухвали /а.с.52-58/. А за ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 року рішення судів першої та апеляційної інстанції по даній справі залишені без змін /а.с.59-63/. Як встановлено в судовому засіданні, 12.04.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області стягувачу видано виконавчі листи про звернення стягнення на предмет іпотеки та про стягнення судових витрат, що стверджується копіями виконавчих листів /а.с.64-65/. З матеріалів справи також вбачається, що старшим державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції 14.05.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки, що слідує з копії цієї постанови /а.с.178/. Також згідно постанови старшого державного виконавця міського відділу ДВС від 04.06.2013 року було зупинено виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки, а постановою старшого державного виконавця міського відділу ДВС від 25.12.2013 року поновлено вказане виконавче провадження, що слідує з копій цих постанов /а.с.179-180/. Отже, судом вже було вирішено спір про звернення стягнення на предмет іпотеки -нерухоме майно, власником якого є [PERSON], банком обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки перебуває на виконанні у міському відділі ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, на що вказано вище. Судом встановлено, що іпотекодавець [PERSON] [INFO] померла, що стверджується копією актового запису про смерть № 195 від 05.02.2014 року, складеного відділом ДРАЦС реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області та копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть /а.с.157-159/. З матеріалів спадкової справи № 190/2014 щодо майна померлої [PERSON], копію якої надано на запит суду Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області /а.с.121-167/ вбачається, що заповіту спадкодавець не залишала, її спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкову справу було відкрито на підставі претензії кредитора -ПАТ «Державний ощадний банк України» до спадкоємців в порядку ст.1281 ЦК України від 19.06.2014 року. Позивач звертається з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки до [PERSON], як до спадкоємця за законом [PERSON] За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] була зареєстрована по день смерті по [ADDRESS], разом з нею за вказаною адресою зареєстрований по даний час [PERSON] та його донька [PERSON] [INFO], що стверджується відомостями Білоцерківського паспортного столу станом на 07.12.2010 року /а.с.29/, копією будинкової книги по вказаному будинку /а.с.41-44/, відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Київській області станом на 23.12.2014 року /а.с.105/ щодо реєстрації [PERSON] та станом на 02.02.2015 року /а.с.176/ щодо реєстрації [PERSON] Отже, відповідно до приписів вищенаведених правових норм [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, одержання свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов'язком, видача свідоцтва про право на спадщину строком не обмежена. А тому необґрунтованими суд вважає вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що прийняв спадщину від спадкодавця [PERSON], оскільки це визначено законом і додаткового підтвердження судом не потребує. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Як роз'яснено в п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. Отже, правила статті 1281 ЦК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою. За ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. В даному випадку спадкоємець іпотекодавця є відмінним від боржника за кредитним договором, а тому відповідач [PERSON] не несе відповідальності перед банком за виконання боржником основного зобов'язання, він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. А тому необґрунтованими суд вважає посилання представника позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на приписи ст.1281 ЦК України та на те, що заборгованість за кредитним договором на даний час значно збільшилась. Крім того, як встановлено судом і вказано вище в рішенні, спір про звернення стягнення на предмет іпотеки судом вже вирішений, іпотекодержатель вибрав спосіб звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, для спадкоємця іпотокодавця іпотека є дійсною згідно норм Закону України «Про іпотеку» і він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Правовідносини сторін по справі знаходяться на стадії виконавчого провадження, а Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст.6 Конвенції про захист прав людини, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового розгляду, а тому необґрунтованими є вимоги позивача до спадкоємця іпотекодавця про повторне звернення стягнення на предмет іпотеки -нерухоме майно в інший спосіб, ніж було вже визначено рішенням суду, яке набрало законної сили, правових підстав для цього суд не вбачає. Відповідно до ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов»язанні , а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. За ст.378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Згідно з ч.ч.1, 5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» , сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. За приписами п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Як вказано вище в рішенні, у даних правовідносинах допускається правонаступництво, а тому банк має право вирішити питання шляхом заміни сторони у виконавчому провадженні про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: боржника [PERSON] на її правонаступника -спадкоємця [PERSON]. Отже, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, враховуючи все вищенаведене, суд вважає позов необгрунтованим і відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed