Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство», в якому просив стягнути з останнього 21094 грн. 99 коп. заборгованості із заробітної плати та 11317 грн. 68 коп. суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.04.2015 його було звільнено з посади начальника геодезичного відділу Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» відповідно до 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України Державне підприємство «Українське державне аерогеодезичне підприємство» не виплатило [PERSON] всіх сум, що належать йому в день звільнення. За наведених обставин, позивач вважає, що відповідачем порушено його трудові права, та просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судове засідання [PERSON] не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте в матеріалах справи міститься письмова заява, в який останній позов з викладених у ньому підстав підтримав просив задовольнити та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Державне підприємство «Українське державне аерогеодезичне підприємство» в судове засідання свого представника не направило, про місце, день і ч ас розгляду справи повідомлене належним чином, про причини неявки представника суду не повідомило. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 14.08.1998 [PERSON] згідно наказу № 7к було прийнято на посаду начальника геодезичного відділу Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство». 29.04.2015 на підставі наказу № 20к, [PERSON] було звільнено з посади начальника геодезичного відділу Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. В судовому засіданні встановлено, що в день звільнення [PERSON] Державне підприємство «Українське державне аерогеодезичне підприємство» не здійснило з ним розрахунків й не виплатило всіх належних до сплати позивачу сум. Факт наявності заборгованості Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» з виплати [PERSON] заробітної плати, а також розрахунок суми середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку підтверджується матеріалами справи (а.с. 9-11). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці», зокрема, до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, належать: виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналізуючи норми ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та ст. 117 КЗпП України, слід дійти висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю правовою природою є трудовими, а за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як вбачається зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження відсутності вини у діях Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» щодо не проведення ним своєчасного розрахунку із позивачем, суду не надано. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заборгованості із заробітної плати та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З урахуванням положень вимог ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць у розмірі 1500 грн. 00 коп. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і останній відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» підлягає стягненню в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved