Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що у 2013 році між ним та відповідачем [PERSON] було досягнено домовленості щодо придбання позивачем квартири [ADDRESS]. Квартира продавалася з розстрочкою на три роки та сплатою першочергової суми в розмірі 40000грн. Загальна обумовлена вартість квартири складала 138000грн. Крім того домовленість про продаж квартири включала постійне проживання позивача та його родини у зазначеній квартирі. На виконання умов даної домовленості позивач сплатив відповідачу [PERSON] 20.10.2013р. 4000грн та 01.11.2013р. 40000грн., що підтверджується відповідними розписками. В подальшому на виконання зазначених домовленостей позивачем у період з листопада 2013 по травень 2016 сплачувалися грошові кошти відповідачеві. Всього фактично ним було сплачено 115979грн. Разом з тим надалі відповідачі виселили позивача з приміщення вказаної квартири та продали її іншим особам. Враховуючи відсутність між позивачем та відповідачами укладеного письмового договору позивач вважає, що передані ним грошові кошти утримувалися відповідачами безпідставно та повинні бути йому повернуті. Крім того відповідачі повинні сплатити на його користь відсотки за користування такими грошовими коштами. Враховуючи наведене позивач просить суд: стягнути з відповідачів безпідставно набуті грошові кошти в сумі 115797грн. в солідарному порядку та проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами в сумі 65443,08грн. Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати повязані зі сплатою судового збору та витрати на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задоволити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно отримував від дружини позивача грошові кошти за розписками від 01.11.2013р. та від 23.05.2016р. в сумі 40000грн. та 2000грн. відповідно. З його слів, вказані кошти він передавав відповідачці [PERSON] При цьому він усвідомлював, що він не є власником квартири і не уповноважений власницею на вчинення будь-яких правочинів щодо даної квартири та надання певних зобовязань повязаних з нею. Надання таких зобовязань згідно розписок пояснив тим, що позивач змушував його це робити, диктуючи потрібний зміст розписки. Крім того [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 16.05.2018р. було відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін. Відповідно до ч. 10\~ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області [PERSON], 11.12.1966р.н., зареєстрована за адресою: [INFO]. Водночас відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, за місцем своєї реєстрації в судове засідання не зявилась, протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву до суду не надіслала. З огляду на вказане, відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами за відсутності відповідачки [PERSON] Всебічно дослідивши матеріали справи, встановивши характер спірних правовідносин, обєктивно оцінивши належність та допустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, судом встановлено фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач мав намір придбати квартиру [ADDRESS], належну [PERSON] У вказаній квартирі позивач з родиною проживали з 2013р. по 2016р. У подальшому вказана квартира не була продана позивачу. Згідно розписки від 01.11.2013р. відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 40000грн. за купівлю вказаної квартири та зобовязувався не змінювати домовленостей щодо продажу даної квартири. Згідно розписки від 25.05.2016р. відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 40000грн. у рахунок погашення суми вартості за квартиру. Вирішуючи даний спір суд керується наступним. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положеньст.ст.12,13ЦПК\~України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.\~\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Статтею 1212 ЦК України\~передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Термін майно в даному контексті включає в себе не лише поняття майна в розумінні\~ст. 190 ЦК України, а й поняття усіх матеріальних благ, що захищаються правом. Суд виходить з того, що\~ст. 1212 ЦК України\~регулює зобов'язання з безпідставного придбання майна, яке виникає за наявності таких умов: має місце набуття або зберігання майна; набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна або підстава для набуття такого майна відпала. Статті\~1212,\~1215 ЦК України\~регулюють зобов'язання з безпідставного набуття або зберігання майна як одного із виду позадоговірних зобов'язань. Матеріали справи не містять фактів, які можна віднести до підстав виникнення між сторонами цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України). Разом з тим суд вважає не доведеним позивачем передачу відповідачеві грошових коштів. Розписки від 01.11.2013р. та від 25.05.2016р. не можуть вважатися такими доказами, оскільки як вбачається з їх змісту відповідач [PERSON] отримав грошові кошти не від позивача, а від [PERSON] дружини позивача , остання за захистом своїх прав до суду не зверталася та не уповноважувала позивача представляти її інтереси, також не була уповноважена позивачем у належний спосіб на передачу його коштів. Надані позивачем в якості доказів записи, які містяться на а.с. 8-11 (названі позивачем розписками про отримання грошових коштів) суд оцінює критично та також не може вважати доказами отримання грошових коштів позивачами від відповідача. З даних записів вбачається, що позивач передає грошові кошти, а не відповідачі вказують про їх отримання, також з їх змісту вбачається передання коштів [PERSON], який не є відповідачем по справі, свідчення про перерахування коштів на карткові рахунки, здійснення певних розрахунків з посиланням на курс долара, в т.ч. і [PERSON] Встановити зі змісту вказаних записів, що грошові кошти були отримані саме відповідачами по справі суд не вважає за можливе, відтак вказані докази не можуть вважатися належними та допустимими. Надані позивачем рахунки на оплату комунальних послуг виписані на імя [PERSON] та квитанція про їх оплату також не доводять обґрунтованості позовних вимог позивача. Відповідно ч.3, 4 ст.\~12\~, ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Матеріали справи не містять доказів заволодіння відповідачем майном позивача, а саме грошовими коштами. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід відмовити за недоведеністю. Як похідні не підлягають задоволенню вимоги і про стягнення з відповідачів відсотків за користування чужими грошовими коштами. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256,\~257 ЦК України\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст.259 ЦК України). \~\~\~\~Відповідно до\~ст.261 ЦК України\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов\~з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права. \~\~\~\~Згідно\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності до предявлення позову, про застусування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. \~\~\~\~Відповідно до\~ст.266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки,накладення стягнення на заставлене майно тощо).\~\~ \~\~\~\~Згідно з ч.ч.2,3\~ст.267 ЦК України\~заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Разом з тим, останні грошові кошти відповідачем отримано від дружини позивача 23.05.2018р., що підтверджується відповідною розпискою та не заперечувалося ним у судовому засіданні. Відтак станом на вказану дану позивач правомірно міг розраховувати на виконання зобовязання і відповідно строк позовної давності не є пропущеним. Статтею 141 ЦПК України\~визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. У звязку з відмовою позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог відповідно до ст.141ЦПК України\~понесені ним судові витрати відшкодуванню йому не підлягають . Відповідно до п.2 ч.1\~ст. 141 ЦПК України, інші витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed