Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 06.02.2015 року по 30.03.2015 року працював на молочно-товарній фермі №1, розташованій за адресою: вул.Гагаріна,11А, с.Гречане, Петриківського району, Дніпропетровської області, що належить на праві власності громадянину [PERSON]. За доручення відповідача він організовував роботу молочнотоварної ферми №1 та за домовленістю з останнім за власні кошти придбав оргтехніку, будівельні матеріали, організовував роботу інших осіб. Відповідач доручивши йому цю роботу запевнив, що поверне всі витрачені кошти, за наявності документів, що підтвердять понесені витрати. За вказаний період для ферми ним було придбано ноутбук вартістю 6999 грн., принтер вартістю 4999 грн., мишку безпровідну вартістю 255,20 грн., на загальну суму 12253,20 грн. Вказана компютерна техніка в подальшому була встановлена на фермі. В ТОВ «АВТОБУДПАРТНЕР» ним було придбано 120 т піску вартістю 12000 грн. для проведення будівельних робіт на фермі, сплачено за послуги по вивозу з ферми сміття 7800 грн. У ФОП [PERSON] було замовлено металопластикові конструкції в комплекті вартістю 34060 грн., які також були встановлені на фермі. У приватного підприємця [PERSON] ним було замовлено конек вартістю 15000 грн. ля ремонту покрівлі. Крім того, ним було сплачено 12000 грн. за роботи з завантаження сміття, благоустрою території, що виконувались [PERSON] Загальна сума сплачених ним коштів склала 93113,20 грн., які відповідач на звернення до нього до теперішнього часу не повернув. В звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 93113,20 грн., а також компенсувати понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач на неодноразові виклики до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Представник останнього в наданому відзиві просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що ремонті роботи проводились без згоди власника майна, без належним чином затвердженого кошторису цих робіт, не були необхідними та такими, без виконання яких приміщення не могло б використовуватись за призначенням. Також посилався на те, що кошти для проведення закупівлі надавались відповідачем директору ТОВ «РОМІА-Україна» [PERSON], але останнім у змові з позивачем та головним бухгалтером товариства були привласнені, а здійснення закупівель оргтехніки позивач оформлював на себе, з метою подальшого стягнення з відповідача. Окрім цього, посилався на ненадання позивачем доказів щодо погодження закупівель техніки, матеріалів та проведення робіт з відповідачем, самовільність таких дій; на відсутність у позивача доходів, які б дозволяли здійснювати ним оплату таких значних сум. Після участі в судовому засіданні 15.06.2017 року, представник відповідача в наступні судові засідання також не зявився, про причини своїх неявок не повідомляв. Таким чином, враховуючи обізнаність відповідача та його представника про наявність провадженні суду розглядаємої справи, їх неодноразову неявку, подання відзиву та доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача. перевіривши викладені у відзиві представника відповідача доводи, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2015 року між ТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» та [PERSON], останній придбав молочно-товарну ферму №1, що розташована за адресою: вул.Гагаріна,11А, с.Гречане, Петриківського району, Дніпропетровської області (а.с.7-8 т.1). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 21.10.2015 року право власності на ? частину останньої було зареєстровано за гр.[PERSON] (а.с.28-30 т.1). Відповідач [PERSON] є одним із засновників ТОВ «РОМІА-Україна» (а.с.103-121 т.1). Відповідно до договору оренди №2/2015 від 01.04.2015 року між [PERSON] та ТОВ «РОМІА-Україна» та акту приймання-передачі від 01.04.2015 року молочно-товарна ферма №1 була передана в оренду вказаному товариству. Строк дії договору у п.7.2 останнього визначено до 31.12.2017 року (а.с.141-142,143 т.1). Згідно наказу №1 від 22.01.2015 року директором ТОВ «РОМІА-Україна» було призначено [PERSON] (ас.146 т.1). А відповідно до заяви позивача та наказу від 01.04.2015 року останнього було прийнято на роботу до ТОВ «РОМІА-Україна» на посаду спеціаліста з постачання (а.с.170,171 т.1), з якої в подальшому звільнено з 01.06.2015 року на підставі ст.38 КЗпП України згідно заяви [PERSON] та наказу від 01.06.2015 року (а.с.175,176 т.1). Відповідно до накладної №14 від 10.02.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.02.2015 року [PERSON] було сплачено ПП [PERSON] за придбання будівельних матеріалів (конька) 15000 грн. (а.с.9,10 т.1). Згідно видаткової накладної №АП-00106 від 06.02.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 06.02.2015 року, видаткової накладної №АП-00125 від 16.02.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.02.2015 року за послуги ТОВ «АВТОБУДПАРТНЕР ПЛЮС» з вивозу сміття та пісок [PERSON] сплачено 7800 грн. та 12000 грн. (а.с.11,12,13,14 т.1). Згідно видаткової накладної №АП-00125 від 16.02.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.02.2015 року за послуги ТОВ «АВТОБУДПАРТНЕР ПЛЮС» [PERSON] сплачено 7800 грн. (а.с.11,12 т.1) Згідно видаткової накладної №АП-0029271 від 13.02.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 13.02.2015 року за металопластикові конструкції в комплекті позивачем сплачено ФОП [PERSON] кошти в сумі 34060 грн. (а.с.15,16 т.1). Відповідно до письмової розписи [PERSON] останній отримав від [PERSON] кошти в сумі 12000 грн. за виконані роботи екскаватором по плануванню території та погрузну сміття на молочно-товарній фермі №1 (а.с.17 т.1). Згідно чеку магазину «COMFY» від 12.02.2015 року відображено придбання товару - ноутбуку вартістю 6999 грн., принтеру вартістю 4999 грн., мишки безпровідну вартістю 255,20 грн., на загальну суму 12253,20 грн. (а.с.19 т.1). Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на придбання компютерної техніки, будівельних матеріалів та проведених робіт, позивач посилався на те, що вказані витрати були понесені ним особисто та за дорученням відповідача, як власника молочно-товарної ферми №1. При цьому, в обґрунтування правових підстав предявленого позову посилався на ст.ст.202,205,509,1212 ЦК України. Разом з тим, суд вважає, що вказані норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки виходячи із обставин, викладених позивачем в обґрунтування позовних вимог, останній фактично посилався на виникнення між ним та відповідачем відносин представництва за усним договором доручення. Статтею 1000 ЦК України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Згідно ст.1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги. Відповідно до ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Частиною 1 ст.1004 ЦК України встановлено, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Згідно ст.1006 ЦК України повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Згідно ст.1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить. Статтею 1158 ЦК України передбачено, що якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір. Якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не має можливості повідомити про свої дії цю особу, вона зобов'язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана взяти на себе всі обов'язки, пов'язані із вчиненням цих дій, зокрема обов'язки щодо вчинених правочинів. Відповідно до ст.1159 ЦК України особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано. А відповідно до ст.1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України обовязок доказування обставин, які мають значення для справи та на які сторони посилаються в обґрунтування своїх вимоги та заперечень, покладаються на сторони та суд у даній категорії справ в силу ч.2 ст.13 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості самостійно збирати докази. Посилаючись на те, що будівельні матеріали та роботи були придбані та замовлялись за дорученням відповідача, як власника молочно-товарної ферми №1, позивач належних та допустимих доказів на підтвердження цього не надав. В той час, як сторона відповідача згідно наданого відзиву заперечувала факт уповноваження позивача на вчинення відповідних дій та наступного їх схвалення. Показання свідка [PERSON] в цій частині суд не визнає належним та допустимим доказом, оскільки в силу ст.ст.238,244 ЦК України право на вчинення позивачем відповідних дій мало бути посвідчено відповідним письмовим договором або довіреністю. Крім того, суд враховує, що під час розгляду справи на запитання суду позивач пояснив, що заявлені до відшкодування витрати були понесені не тільки ним, але і іншими особами, зокрема директором ТОВ «РОМІА-Україна» [PERSON] При цьому, ані в поясненнях, ані в позовній заяві позивачем не конкретизовано розмір понесених ним особисто витрат. В той час, як з матеріалів справи вбачається, що заявлені позивачем витрати на придбання компютерної техніки в розмірі 12253,20 грн. фактично були понесені [PERSON] та відшкодовані останньому відповідачем, про що свідчить відповідна письмова заява [PERSON] та виписка по рахунку ТОВ «РОМІА-Україна» (а.с.130,131 т.1). За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту понесення витрат на придбання компютерної техніки, вчинення дій щодо придбання будівельних матеріалів та проведення робіт за дорученням відповідача, узгодження з ним вартості відповідних витрат, повідомлення відповідача про фактичні витрати та схвалення цих дій останнім, а також, що вказані витрати були необхідними. З урахуванням цього, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, як таких, що не ґрунтуються на законі, необґрунтовані та не підтверджені належними доказами. Відповідно о ст.141 ЦПК України, в звязку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed