Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, у якому просить встановити факт родинних відносин між ним та померлим [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на належне померлому домоволодіння. Позовна заява мотивована тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця є його син, позивач у справі. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак отримав відмову у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та документів, підтверджуючих родинний зв'язок позивача та спадкодавця. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, натомість його представникнадав суду письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача надав суду заперечення, в яких посилаючись на ненадання позивачем доказів втрати правовстановлюючих документів, просив суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] помер 29.02.2016р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 379 (з.а.с.8). Відповідно до договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 17.03.2006р. та 31.01.2007р., реєстрові № 1476 та 1149, [PERSON] за життя належало домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: А-2 - житлового будинку загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м.; 1,2 споруд (а.с.12-13). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді вищевказаного домоволодіння. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON]М.(а.с.32). Водночас,постановою приватного нотаріуса [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане домоволодіння, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нього та документи, підтверджуючі родинні стосунки зі спадкодавцем (а.с.7). Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п.7 Постанови № 5 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до актового запису про народження [PERSON] (а.с.55) та наданих у судовому засіданні пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], померлий [PERSON] дійсно був батьком [PERSON], а відтак суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позову в частині встановлення факту, що [PERSON], [INFO].,є сином [PERSON], [INFO] Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], таіснування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову також в частині захисту прав позивача як спадкоємця шляхом визнання за ним права власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: А-2 - житлового будинку загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м.; 1,2 споруд.

Outcome: approved