Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просив суд визнати дії відповідача незаконними в частині виконання умов п.6 ст.30 договору від 31.01.2012 року, що зобов'язує відповідача здійснити перерахунок в залежності від зміни способу споживання природного газу, зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у розмірі 914,64 грн., в тому числі 160,21 грн. за послуги виконавчої служби Індустріального району м. Дніпропетровська та моральну шкоду за дискредитацію чесного імені позивача та втрачений робочий час у розмірі 5 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, згідно якого здійснюється плата за користування газовою плитою з розрахунку 9,8 куб.м. на одну особу, згідно діючим тарифам. За відсутності гарячого водопостачання відповідач у відповідності до Постанови КМУ від 08.06.1996 року встановлює норму споживання газу у розмірі 18,3 куб.м. на одну особу за підігрів води. У 2002 році сім'я позивача була змушена встановити електроводонагрівач «ARISTON» об'ємом 80л, потужністю 1,5 кВт, про що позивачем була надана відповідачу довідка ЖБК № 143 «Вулкан», в якому мешкає позивач із своєю родиною. Втім працівники ПАТ «Дніпрогаз» дану довідку не прийняли, мотивуючи це тим, що позивач її нібито придбав за кошти, та продовжували нараховувати позивачеві сплату за «підігрів води», порушуючи цим умови договору, змушуючи позивача двічі сплачувати за гарячу воду. 06.09.2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ, яким було солідарно стягнуто зі [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ, який фактично не був використаний на так званий «підігрів води», у розмірі 764,43 грн. На підставі заяви позивача, 22.11.2012 року судовий наказ № 0714/2н-3699/2011 було скасовано Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, оскільки судом було враховано те, що з матеріалів даної справи вбачався спір про право, який підлягає розгляду у позовному провадженні. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права та просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила в позові відмовити. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 57 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як встановлено в судовому засіданні, 31.01.2012 року між ПАТ «Дніпрогаз» та [PERSON] було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання /а.с.9-11/. За адресою м. Дніпропетровськ, вул. С. Ковалевської, 69/58, де зареєстровано 2 особи та встановлена газова плита ПГ4, було відкрито особовий рахунок 1215058 на ім'я [PERSON] 06 вересня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ № 0714/2н-3699/2011, яким було солідарно стягнуто зі [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 764,43 грн./а.с.7/. 22 листопада 2012 року даний судовий наказ було скасовано цим же судом на підставі того, що матеріали справи свідчать про наявність спору про право, який підлягає розгляду у позовному провадженні /а.с.8/. Судом встановлено, що відповідно до відомості про відрахування за судовим наказом №2н-3699/11виданим Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська з [PERSON] ВДВС в Індустріальному районі стягнуто 764,43 грн. та виконавчий збір. Згідно довідки ЖБК № 143 «Вулкан», виданої 20.02.2004 року [PERSON], підігрів води на газовій плиті він не здійснює, оскільки має в експлуатації електроводонагрівач «ARISTON» з лютого 2002 року /а.с.6/. Відповідачем ПАТ «Дніпрогаз» надано до суду письмові заперечення, згідно яких 12.04.2011 року та 07.07.2011 року позивачем було направлені відповідачу листи з вимогами щодо проведення перерахунку за споживання природного газу, на що ПАТ «Дніпрогаз» було здійснено перерахунок у зв'язку із проживанням 1 особи за іншою адресою на підставі наданих позивачем довідок, а щодо проведення перерахунку у зв'язку із використанням електроводонагрівача відповідачем було направлено листа з мотивуючою відповіддю на це питання, а саме те, що нарахування за спожитий природний газ з 01.08.2010 року здійснюються згідно Постанови КМУ від 08.06.1996 року № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та Постанови НКРЕ від 13.07.2010 року № 812 «Про затвердження роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення». Що стосується електроводонагрівачів, то їх існує безліч типів як за потужністю, так і за принципом дії, тому забезпечити оплату за фактично спожитий природний газ можливо тільки за умови встановлення лічильника газу. Таким чином, з 01.08.2010 року нарахування за адресою позивача по особовому рахунку 1215058, відкритому на ім'я [PERSON], складають з урахуванням зареєстрованих 2 осіб і встановленого газового приладу - газова плита : за наявності централізованого гарячого водопостачання (ЦГВ) 9,8 куб.м*0,7980 грн.*2 особи=15,64 грн, а за відсутності ЦГВ 18,3*0,7980 грн.*2 особи=29,21 грн., а отже заборгованість станом на 01.07.2011 року складає 735,22 грн (без звіряння квитанцій). Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України зобов'язанння має виконуватись належним чином і належними сторонами. Згідно Постанови КМУ від 19.12.1999 року № 2246 взаємовідносини між газопостачальними організаціями, газотранспортними організаціями та громадянами-споживачами газу регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, в п.п. 11,17 яких говориться про те, що плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених норм споживання та цін на газ, і повинна вноситись споживачами не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Відповідно до п. 11 даних Правил визначено, що у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. У відповідності до примітки 5 Постанови КМУ від 08.06.1996 року № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» у разі перерви у централізованому гарячому водопостачанні населення норма споживання природного газу на плиту газову встановлюється 18,3 куб.м. на людину на місяць. Термін відсутності гарячого водопостачання (понад 6 годин на добу у разі цілодобового водопостачання або понад 30 відсотків загального часу подавання води за добовим графіком), в який не включається перерва в його постачанні у нічний час (з 24 до 6 години) фіксується в двосторонньому акті, що підписується теплопостачальною та газозбутовою організаціями і є підставою для перерахунку населенню плати за гаряче водопостачання та газ. За цей період населення не здійснює плату за користування централізованим гарячим водопостачанням. Газозбутова організація після закінчення півріччя надсилає абоненту перерахунок за спожитий газ в період відсутності централізованого гарячого водопостачання. Отже, дії відповідача по нарахуванню заборгованості /914 грн. 64 коп./ за надані позивачеві послуг з газопостачання є правомірними, оскільки питання щодо нарахування плати за природний газ у разі відсутності газових лічильників і гарячого водопостачання та наявності електричного водонагрівача законодавством України на даний час не врегульовано, а в позивача відсутній лічильник газу в квартирі, що унеможливлює нарахування сплати саме за фактично спожитий природний газ даному споживачеві. Щодо заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 160,21 грн. за послуги виконавчої служби Індустріального району м. Дніпропетровська, то позивачем не надано до суду жодних доказів сплати за послуги цієї виконавчої служби, що надає підстави суду вважати їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім того, позивач просив суд зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, наявність шкоди, протиправної поведінки та вини відповідача у здійсненні нарахування за спожитий позивачем природний газ по його особовому рахунку відсутні. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд доходить думки про недоведеність вимог позивача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки з наданих суду доказів встановлено факт правомірності дій відповідача у даній ситуації, а доводи позивача по суті заявлених вимог не знайшли свого підтвердження, спростовуються фактичними обставинами справи, Таким чином, зважаючи на викладене, факт неправомірності дій відповідача ПАТ «Дніпрогаз» не знайшов своє підтвердження ані в письмових доказах, зібраних судом, ані в судовому засіданні під час слухання даної справи, тому суд вважає неможливим задовольнити позовні вимоги позивача щодо визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Згідно ст.. 88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача та не відшкодовувати.

Outcome: dismissed