Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що його бабусі - [PERSON] належав будинок № 21 по вул. Карабинівській в м.Дніпропетровську, який мав загальну площу 73,6 кв.м. До складу домоволодіння також входили надвірні будівлі: гараж літ. «Г», вбиральня літ. «Б», а також літня кухня літ.«Д». Цей будинок за життя [PERSON] не був прийнятий до експлуатації та право власності на нього не визнавалося. Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 23.03.1990 р. № 217/3 зазначений будинок був узаконений за померлою [PERSON], у зв'язку з чим 16.08.1990 р. на її ім'я було видане свідоцтво про право особистої власності на цей будинок та зроблений відповідний запис до реєстрової книги № 535 з реєстровим № 51. Тим же рішенням був зроблений землевідвід, тобто за зазначеним будинком була закріплена земельна ділянка, площею 326 кв.м. 07.02.1975 року [PERSON] померла. На той час спадкоємців першої черги не існувало: його мати та донька [PERSON] - [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) [PERSON] померла в 1972 році, а чоловік - [PERSON] - помер 22.01.1949 року. На час смерті [PERSON] він мешкав у вищезазначеному будинку і разом з ним в будинку в той час мешкала також інша онука [PERSON] - його двоюрідна сестра [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту, що був виконаний у 1989 році зазначене домоволодіння фактично складалося з двох будинків. Між ним та [PERSON] був встановлений порядок користування домоволодінням, відповідно до якого в його користуванні перебували приміщення, що позначені у технічному паспорті 1989 року літерами «Д» та «Г», а у житловому будинку - цифрами 1-1,1-2,1-3 та 1-4; в користуванні [PERSON] перебували приміщення у житловому будинку, що позначені літерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, в який вона проживала до смерті - 27.03.89 р.. Оскільки на той час будинок не був узаконений, відповідно до ч.1 ст. 105 Цивільного кодексу України 1963 р., що діяв на час відкриття спадщини, будинок як такий не міг перейти їм з [PERSON] у власність в порядку спадкування. Але він вважає, що відповідно до ч.4 тієї ж статті вони успадкували будівельні матеріали, з яких був збудований цей будинок. З заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] він до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори не звертався, але вважає, що фактично прийняв спадщину, оскільки на час її смерті, а також і надалі мешкає у будинку № 21 по вул. Карабинівській в м. Дніпропетровську. Після смерті [PERSON] в її квартирі ніхто не мешкав, її син та спадкоємець - [PERSON] постійно проживає у Німеччині, в звязку з чим приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 житлового будинку руйнувалися та в теперішній час повністю зруйновані. 08.04.2007 року він звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, в чому йому було відмовлено з посиланням на відсутність на час відкриття спадщини правовстановлюючих документів на будинок. Крім того, в свідоцтві про право особистої власності на будинок ім'я його бабусі зазначено як «Домна», в той час, коли насправді воно є «Домаха», як це зазначено у свідоцтві про смерть, запис до якого був зроблений відповідно до запису у паспорті [PERSON] Також він вважає необхідним встановити факт родинних відносин між [PERSON] та його матір'ю - [PERSON], оскільки свідоцтво про її народження не збереглося з огляду на давню дату її народження - 19.07.1915 року. Протягом 90-х та 2000-х років ним були виконані певні будівельні роботи у частині домоволодіння, де він проживає, зокрема була збільшена площа кімнати, що позначена у технічному паспорті цифрами 1-3, а також добудоване приміщення, позначене як 1-5 (літери за планом техпаспорта А-1, а-1 відповідно). Ці роботи були проведені без отримання дозволу та затвердженого проекту, тому, відповідно до ст. 376 ЦК України виконані покращення домоволодіння є самочинним будівництвом. Позивач просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - свідоцтва про право особистої власності на будинок № 21 по вул. Карабинівській в м. Дніпропетровську, яке було видане на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 23.03.1990 р. № 217/3, встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме те, що [PERSON] є її донькою; встановити факт прийняття ним спадщини за законом після смерті [PERSON], визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на: приміщення в житловому будинку А1 1-1, 1-2, 1-4; вбиральню «Б», сарай «Д», гараж «Г», І мостіння, та визнати за ним право власності на самочинне будівництво в житлового будинку А-1 приміщення 1-3, 1-5 (літери за планом техпаспорта А-1, а-1 відповідно).. В судовому засіданні позивач та його представник, посилаючись на обставини, зазначені в позові та в його уточненнях, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представники відповідачів не заперечували проти задоволення позовних вимог. В судове засідання представники третіх осіб не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, суду надані листи з проханням розглядати справу у їх відсутність. Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є онуком [PERSON], якій належав будинок № 21 по вул. Карабинівській в м.Дніпропетровську, що мав загальну площу 73,6 кв.м., в тому числі житлову площу - 43,5 кв.м., складався з двох квартир, до складу домоволодіння також входили надвірні будівлі: гараж літ. «Г», вбиральня літ. «Б», а також літня кухня літ.«Д». Вказаний будинок за життя [PERSON] до експлуатації прийнятий не був та право власності на нього не визнавалося. 07.02.1975 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 390189, виданим 08.02.1975 року Кіровським ЗАГС м. Дніпропетровська. Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23.03.1990 р. № 217/3 зазначений будинок був узаконений за померлою [PERSON] та за домоволодінням закріплена в постійне користування земельна ділянка, площею 326 кв.м. На підставі вказаного рішення на ім'я [PERSON] 16.08.1990 року виконавчим комітетом Бабушкінської ради народних депутатів було видане Свідоцтво про право особистої власності на зазначене домоволодіння, в якому її прізвище, ім »я та по-батькові вказані російською мовою як «Сорочан Домна Потаповна», що не збігається з її даними, вказаними в зазначеному свідоцтві про смерть російською мовою як «Сорочан Домаха Потаповна». Позивачу було відмовлено Сьомою дніпропетровською державною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в зв»язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та, зокрема, з причини відсутності свідоцтва про народження його матері [PERSON], яке не збереглося, що стало приводом для його звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт належності [PERSON] Свідоцтва про право особистої власності на зазначений будинок № 21 по вул. Карабинівській в м. Дніпропетровську, виданого на ім»я «Сорочан Домны Потаповны», підтверджується нотаріально посвідченим заповітом від 29.11.1974 року, відповідно до якого [PERSON] на випадок своє смерті заповіла квартиру [ADDRESS] позивачу [PERSON], а квартиру № 2 [PERSON]; довідкою квартального комітету № 8 з місця її проживання та про її реєстрацію у домоволодінні по вул. Карабинівській, 21, та яких її прізвище, ім »я та по-батькові зазначені як «Сорочан Домаха Потаповна»; свідоцтвом про смерть [PERSON], поясненнями в судовому засіданні позивача, представника відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що саме [PERSON] була власницею зазначеного домоволодіння і вони її знали лише під іменем «Домаха». Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав вважати, що зазначене Свідоцтво про право особистої власності на будинок № 21 по вул. Карабинівській в м. Дніпропетровську з належними до нього будівлями та спорудами, видане 16.08.1990 року виконавчим комітетом Бабушкінської ради народних депутатів на ім »я «Сорочан Домни Потапівни», належить [PERSON]. Враховуючи те, що від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав позивача, зважаючи на те, що законом не визначено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги позивача та встановити факт належності зазначеного Свідоцтва [PERSON]. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON], померлої 24.05.1972 року, яка є донькою [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження [PERSON], [INFO], з [PERSON] Серії ІІ-ЯР № 662819, виданим 02.03.1959 року Жовтневим р/б ЗАГС м. Дніпропетровська, в якому прізвище [PERSON] до реєстрації шлюбу зазначене як «Сорочан»; поясненнями позивача, представника відповідача [PERSON], який є племінником позивача, свідків [PERSON], [PERSON], як підтвердили, що мати позивача - [PERSON] є донькою [PERSON] Як вбачається з повідомлення відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області № 2221-06/49 від 24.05.2007 року, адресованого [PERSON], книги реєстрації актів про народження за 1912-1918 роки у архіві відділу не збереглися. Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON]. Встановлення даного факту родинних відносин для позивача має юридичне значення і необхідно для отримання спадщини після смерті бабусі [PERSON] на зазначену ним частину домоволодіння. Зважаючи на те, що законом не визначено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги позивача та встановити факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Згідно до ст. 328 ЦК України (в ред. 2004 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що після смерті 07.02.1975 року [PERSON] спадкоємців першої черги не було - мати позивача та донька [PERSON] - [PERSON] померла 24.05.1972 року, чоловік [PERSON] - [PERSON] - помер 22.01.1949 року. На час смерті [PERSON] позивач постійно мешкав та був зареєстрований у [INFO], в якому також в той час проживала його двоюрідна сестра [PERSON], яка також є онукою [PERSON] та фактично також є її спадкоємицею, яка померла 27.03.1989 року і спадкоємцем якої є її син [PERSON] Відповідно до технічного паспорту, що був виконаний КП «ДМБТІ» у 1989 році, вказане домоволодіння фактично складалося з двох квартир. При житті [PERSON] між нею та позивачем був встановлений порядок користування домоволодінням, відповідно до якого в його користуванні перебували приміщення, що позначені у технічному паспорті від 18.10.1989 року літерами «Д» і «Г» та у житловому будинку - цифрами 1-1,1-2,1-3 та 1-4; в користуванні [PERSON] перебували приміщення у житловому будинку, що позначені літерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, та в яких вона проживала до смерті. Зазначене було підтверджено в судовому засіданні представником відповідача [PERSON], зазначеними свідками та підтверджується змістом нотаріально посвідченого заповіту [PERSON] від 29.11.1974 року. Син [PERSON] відповідач [PERSON] постійно проживає у Німеччині, після її смерті у займаних нею приміщеннях будинку ніхто не проживав, в зв»язку з чим вони зруйнувались, що підтверджується технічним паспортом КП «ДМБТІ» від 01.02.2008 року, відповідно до якого ці приміщення не включені до технічної інвентаризації та відсутні на плані домоволодіння. Як пояснила в судовому засіданні представник [PERSON], він не заперечує проти заявлених [PERSON] позовних вимог. Встановлено, що позивач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] до нотаріальної контори не звертався, але фактично прийняв спадщину після померлої на нерухоме майно, позначене в технічному паспорті під літерами «Д» і «Г» та у житловому будинку - цифрами 1-1,1-2,1-3 та 1-4, оскільки як до так і після її смерті постійно проживав в [INFO], зареєстрований в будинку, вступив в управління та володіння приміщеннями та спорудами у спадковому домоволодінні та всім майном, яке знаходилося в них, тобто виконав дії, які свідчать про фактичне прийняття ним спадщини. Відповідно до листа Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 2781 від 06.11.2008 року після смерті [PERSON] спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про відсутність звернень громадян про прийняття спадщини. Отже, суд вважає, що [PERSON] виконав дії, які свідчать про фактичне прийняття ним в спадщину спадкового майна після померлої [PERSON], а саме приміщень, що позначені в технічному паспорті літерами «Б» (вбиральня), «Д» (сарай), «Г» (гараж), І-мостіння та у житловому будинку А1 приміщень 1-1, 1-2, 1-4, і тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту прийняття позивачем зазначеної спадщини та необхідності визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на зазначене нерухоме майно. Крім того, під час проживання у вказаному домоволодінні позивачем була збільшена площа кімнати, що позначена у технічному паспорті КП «ДМБТІ» від 01.02.2008 року як приміщення 1-3, та добудоване приміщення, позначене як 1-5 (літери за планом техпаспорта А-1, а-1 відповідно). Відповідно до Експертного висновку про технічний стан будівельних конструкцій від 26.01.2009 року технічний стан конструкцій житлового будинку літ. А-1 та прибудови літ. а-1 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Карабинівська, 21 задовільний та вони придатні до подальшої експлуатації. У відповідності до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Встановлено, що зазначене будівництво було здійснено без належного дозволу та затвердженого проекту, тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України воно вважається самочинним. Зважаючи на те, що самочинне будівництво відповідає вимогам будівельних норм і правил, було здійснено на земельній ділянці, яка була відведена для будівництва, при його будівництві не були порушені права інших осіб, суд дійшов до висновку про необхідність у відповідності до ст. 376 ЦК України визнання за позивачем права власності на зазначене нерухоме майно - житлові приміщення 1-3, 1-5 в житловому будинку А-1 по вул. Карабинівській, 21 в м. Дніпропетровську (літери за планом техпаспорта А-1, а-1 відповідно). З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved