Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який уточнив та свої вимоги обґрунтовує тим, що він власником домоволодіння за адресою [ADDRESS], яке розташовано на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці. Власник судньої ділянки та домоволодіння за адресою [ADDRESS] - відповідач по справі облаштував прилеглу до його будинку земельну ділянку загального користування тротуарною плиткою та встановив на ній квіткові клумби, ящики з піском та інші предмети, які позбавляють можливості використовувати в'їзд у двір через ворота позначені в технічному паспорті за №1( а.с.12). Згідно уточненої позовної заяви просить постановити судове рішення яким визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати його усунути перешкоди в користуванні домоволодінням позивача шляхом демонтажу тротуарної плитки та прибирання інших предметів, які перешкоджають в'їзду у двір позивача, зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю (а.с. 86). В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Відповідач з позовними вимогами не погодився. Суду пояснив, що у позивача існують два виїзди до належного йому домоволодіння. Він на підставі дозвільних документів зробив облаштування тротуарною плиткою прилеглої до його домоволодіння території та встановив бетонні клумби для оздоблення. Представник третьої особи - Сумської міської ради в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати без його участі ( а.с. 75). Судом встановлено, що сторонам по справі на праві приватної власності належать домоволодіння за [ADDRESS] та [ADDRESS] Огорожа домоволодіння позивача не виходить за межі його приватизованої земельної ділянки. Відповідач є власником свого домоволодіння з 1981 року, а позивач з кінця 80 років минулого століття. Вказані обставини підтверджуються копіями правовстановлюючих документів (а.с. 12, 13, 58-61), поясненнями сторін та не ставились під сумнів під час судового розгляду. На підставі договору з органом місцевого самоврядування про закріплення та утримання території в належному санітарному стані від 14.09.2014 року (а.с. 47) відповідач провів облаштування прилеглої до його території домоволодіння земельної ділянки, яка є земельною ділянкою загального користування шляхом замощування її тротуарною плиткою (а.с. 29-32, 105-107) та періодично встановлює на ній різні предмети (шини засипані землею, бетонні клумби та ін.) які перешкоджають в'їзду у двір позивача. Вказані обставини підтверджуються фотографіями прилеглої території, поясненнями сторін та не ставились під сумнів учасниками судового розгляду спору ( а.с. 29-32, 105-107). Позивач протягом 2014-2016 років неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування з питань порушення його прав відповідачем, йому та відповідачу направлялись відповідні роз'яснення з питань користування прилеглої до домоволодіння територією (а.с. 14-28). Сумській міський голова в 2015 році зазначав, що прилегла територія відповідача повинна бути приведена в стан, який не створює перешкод власникам сусідніх земельних ділянок ( а.с. 21). Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 05.12.2016 року наданого відповідачем (а.с. 101-105) розташування огорожі з встановленням воріт позивачем не відповідає вимогам ДБН, так як виїзд з двору фактично відбувається на тротуар, бічні ворота позивача перешкоджають у користуванні гаражем відповідача. В судовому засіданні особа, що складала висновки - [PERSON] висновки підтримала з вищезазначених підстав. Відповідаючи на питання суду та учасників судового розгляду пояснила, що одночасний виїзд автомобілів з воріт позивача та з гаражу відповідача є небезпечним, сторони судового спору пересікають тротуар при виїзди зі своїх домоволодінь, земельна ділянка позивача пересікає «червону лінію» [ADDRESS] Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд не погоджується з висновками експертно-будівельного дослідження стосовно порушення позивачем прав відповідача стосовно облаштування відкотних воріт для в'їзду в своє домоволодіння (а.с. 105), вихід земельної ділянки позивача за межі «червоної лінії» вулиці та якій воно розташоване виходячи з того, що вони встановлені на межі приватизованої земельної ділянки позивача (а.с. 13) та земельна ділянка, на якій вони розташовані, належить позивачу на праві приватної власності та отримана у відповідності з чинним законодавством. Відповідач не надав суду безсумнівних доказів існування тих обставин, що існування відкотних воріт позивача та користування ними порушує будь-які значимі права та інтереси відповідача. Облаштуванням прилеглої території відповідач створив фактично зручності для себе, а не для всіх мешканців вулиці, облаштування тротуару на протилежному боці вулиці відсутнє ( а.с. 105-107). Сторони під час судового засідання пояснювали, що є сусідами тривалий час, мали нормальні сусідські відносини, які погіршилися з кінця 2014 року після облаштування відповідачем прилеглої території та створення ним перешкод у в'їзді у двір позивача через бокові ворота. Суд констатує, що сторони відкинули пропозицію суду мирним шляхом вирішити виниклий спір шляхом встановлення на підставі принципів добросусідства порядку користування в'їздом до двору позивача та гаражу відповідача. Суд вважає, що можливо зручне для обох сторін користування територією прилеглої до їх домоволодінь та в'їзд до гаражу відповідача та двору позивача в разі усунення відповідачем перешкод у в'їзді до двору позивача у вигляді встановлення будь-яких предметів, які перешкоджають вільному в'їзду до домоволодіння позивача. Таким чином, суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства стосовно користування власністю. Створення відповідачем штучних перешкод у користуванні майном позивача є порушенням його законних прав та інтересів та потребує судового захисту. На підставі ч.1 ст. 391 ЦК України суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, належним способом захисту прав позивача буде зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача за адресою [ADDRESS] шляхом заборони встановлювати ( розташовувати) будь-які предмети, які заважали користуватись в'їздом до домоволодіння позивача з боку домоволодіння відповідача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволення позовних вимог в сумі 551.2 грн.

Outcome: partial