Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 27.01.2016 року відповідачем було підписано анкету - заяву та отримано кредит. Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного внесення коштів на відповідний рахунок у нього виникла заборгованість, яка установлена позивачем та яка підлягає до стягнення у сумі 11475,76 грн. за кредитним договором № б/н від 27 січня 2016 року, з яких: заборгованість за тілом кредита 415,70 грн; заборгованість за простроченим тілом кредита 415,70 грн; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦПК України 148,96 грн; нарахована пеня 9888,44 грн, штраф як фіксована частина 500 грн.; штраф як процентна складова 522,66 грн. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності в якій також просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. 22 липня 2020 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову зазначивши, що кошти, які їй були надані вона всі повернула, а відсотки, які нарахував позивач є надто великими та несправедливими. Вона не знала про такі умови тому що із Умовами та правилами не ознайомлювалась. Їх їй ніхто не надавав. До позову не додано доказів з яких вбачається, що саме надані Умови та Правила діяли під час укладення договору. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. 27.01.2016 року відповідачем було підписано анкету - заяву та отримано кредит. Згідно з інформацією, викладеною у анкеті - заяві від 27.01.2016 року [PERSON] підтвердила, що вона підписанням цієї анкети заяви відповідно до статті 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою «privatbank.ua» та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування. Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.01.2016 та банківської виписки за період з 27 січня 2016 року по 01 березня 2020 року вбачається, що відповідачка користувалася наданими їй 27 січня 2016 року кредитними коштами та використала всю суму кредитного ліміту, яка складала 300 грн, а 31 січня 2017 року склала 500 грн. Факт користування зазначеними кредитними коштами відповідачкою не спростований належними та допустимими доказами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом, позивач обґрунтовуючи їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором та банківської виписки, посилається на Тарифи обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг в «Приватбанку» розміщені на банківському сайті, які є невід`ємною частиною спірного договору. Проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме ці Тарифи та Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету заяву від 27 січня 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме в розмірі і порядку нарахованому банком. Результати огляду сторінки веб-сайту за наданим позивачем посиланням, що оформлені відповідним протоколом від 22 липня 2020 року, не надали змогу спростувати вищенаведене, оскільки текст примірника договору, що доступний за посиланням «Повний договір» актуальний на 01 січня 2016 року на сторінці № 5 архіву договорів не містить дати його затвердження, найменування посадових осіб, що його затверджували, підписів останніх або посилань на інші документи згідно з якими було затверджено відповідну редакцію Умов та правил. Отже, зважаючи на те, що відсутні підстави вважати, що при укладені договору з [PERSON] позивач дотримався вимог, передбачених статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які банк вважав узгодженими, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю в частині стягнення нарахованої пені, штрафу як фіксованої частини, штрафу як процентної складової. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Разом з тим вирішуючи питання щодо стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів в межах первісно наданого кредитного ліміту, а саме 300 грн, суд виходить із того, що відповідачка фактично їх повернула шляхом внесення на відповідний рахунок в період з 22 лютого 2016 року по 22 жовтня 2018 року, суми в розмірі 2100 грн. Це підтверджується наданим позивачем розрахунком разом з випискою та не спростовано останнім. У задоволені вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦПК України слід відмовити з огляду на те, що відповідні нарахування позивачем здійснені за період з 01 жовтня 2019 року по 23 квітня 2020 року тобто за період в якому заборгованість за тілом кредита вже була відсутня. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягають. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України зважаючи на відмову у задоволенні позову судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на нього. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed