Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить справу розглянути у порядку скороченого провадження і стягнути з відповідача на свою користь 176\~000, 00 гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що 25 липня 1998 року помер її чоловік - [PERSON]. Актом комунального закладу «Обласний центр медико - соціальної експертизи Управління охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації» від 23.03.2004 року, справа № 27 встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з встановленим йому за життя професійним захворюванням на пиловий бронхіт. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 01.10.1995 року причиною виникнення професійного захворювання у чоловіка Позивача було визнано його роботу на підприємстві Відповідача протягом 38 років в умовах впливу шкідливих факторів, а саме в умовах запиленості робочого повітря, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію в 1,1 разів. Згідно висновків Акту розслідування професійного захворювання професійне захворювання у [PERSON] виникло у зв'язку з недосконалістю технологічного процесу на підприємстві. Смертю чоловіка Позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: позивач втратила рідну їй людину з яким прожила у шлюбі 44 роки. Смерть чоловіка призвела до того, що Позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Смерть чоловіка змусила Позивача корінним чином змінити свій звичайний уклад життя, адже станом на теперішній час вона змушена самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут тощо, оскільки пенсія чоловіка, його заробіток та страхове відшкодування були основним джерелом доходу їх сімї. Отже, смерть чоловіка вимагає від Позивача додаткових зусиль на організацію свого життя. Зважаючи на втрату чоловіка, смерть якого настала у звязку з систематичним порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки та охорони праці, що призвело до його професійного захворювання і згодом до його смерті, глибину та тривалість моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у її особистому житті, Позивач вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди, якій підлягає стягненню з Відповідача на її користь становить 176 000 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову повністю. Заслухавши думку сторін, дослідивши позовну заяву (а.с.2-3), відзив з додатками (а.с.26-33), відповідь на відзив (а.с.34), заперечення на відповідь (а.с.36-37), а також матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив наступне: - [PERSON] - чоловік Позивача (а.с.10), працював на підприємстві відповідача з 10.02.1964 р. по 27.03.1987 р. (а.с.29, 30); - відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 01.10.1995 року складений на підприємстві ВАТ «Інгулецький ГЗК» комісією проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання пилового бронхіту ІІ ст., яке було виявлене під час медичного огляду в цеховій поліклініці ІнГЗК [PERSON], працюючого бурильником свердловини, який має загальний стаж роботи 36 років, за цією професією 22 роки, в цьому цеху 23 роки, в умовах впливу шкідливих факторів 38 років; професійне захворювання виникло з обставин недосконалості технологічного процесу, причиною професійного захворювання стало тривала робота в умовах впливу пилу, концентрація якого перевищувала межі допустимої концентрації в 1, 1 разу (а.с.5-6); - [PERSON] помер 25 липня 1998 (а.с.4); - відповідно до Акту комунального закладу «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Управління охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 23.03.2004 року № 27 встановлено, що тривала праця [PERSON] у шкідливих умовах протягом 23 років привела до розвитку професійного захворювання пилового бронхіту з обтяженням, в подальші роки у хворого наростала дихальна недостатність, сформувалось хронічне декомпенсоване легеневе серце. Ці захворювання проходили на фоні патології серцево-судинної системи (ІБС, інфаркт міокарда в 1987 р.), що і призвело до смерті хворого внаслідок падіння серцевої діяльності. Рішенням комісії встановлений звязок смерті з професійним захворюванням (а.с.7-9). Предявляючи позов, [PERSON], яка є дружиною померлого [PERSON], посилається на те, що смертю її чоловіка їй завдана моральна шкода, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», яке на той час мало назву «ВАТ ІнГЗК». Обставини щодо зміни назви підприємства сторонами визнані без оспорювання, отже доказуванню не підлягають. У свою чергу, відповідач, який заперечує проти задоволення позову, на обґрунтування своїх заперечень вказує, що [PERSON] з листопада 1995 року по день його смерті проводилися щомісячні виплати відшкодування моральної шкоди, крім того, законодавством не встановлено будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці, також, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди, крім того, на думку відповідача у позивача відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року). Перевіряючи доводи сторін наданими доказами, враховуючи норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини між сторонами суд встановив наступне. Згідно зі статтями 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі, чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Відповідно до ст. 441 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до вимог ст.83 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), та п.3 ч.1 ст.268 ЦК України 2004 року на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, позовна давність на поширюється. Таким чином, суд знаходить, що законом встановлено право позивача на одержання моральної шкоди від відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд знаходить, що стороною позивача є не доведеним розмір моральної шкоди в сумі 176\~000 грн. доказів того, чому саме такий розмір матеріальної компенсації моральної шкоди повинен бути стягнутий на її користь з відповідача суду надано не було. Обставини, які викладені позивачем на обґрунтування заявленої вимоги - постійне перебування позивача у напруженому психічному стані після смерті її чоловіка у 1998 році і до цього часу, наявність додаткових зусиль на організацію свого життя хоча і є припустимими та вірогідними, але залишаються не підтвердженими ніякими доказами. Єдиною беззаперечною обставиною, на яку спирався суд під час часткового задоволення вимог позивача є сам факт смерті її чоловіка у 1998 році, що дійсно є тяжкою суттєвою незворотною негативною зміною у житті позивача. На думку суду, розмір морального відшкодування, з урахуванням всіх встановлених обставин та наданих доказів та принципів законності і справедливості повинен складати 20\~000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial