Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню через державний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що незаконним рішення третьої особи про накладення на нього штрафу йому завдано матеріальної шкоди у вигляді вимушеної сплати суми штрафу в розмірі 3491,15 грн. на користь держави, сплати послуг за зберігання тимчасового затриманого транспортного засобу в розмірі 576 грн., послуг евакуатора в розмірі 1021,33 грн. Крім того, незаконними діями третьої особи йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн. Будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд, сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подав до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність. Причини неявки відповідача та третьої особи суду невідомі. За вказаних обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез'явившихся осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судовим розглядом встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.05.2014 р. у адміністративній справі № 808/9000/13-а, що набрало законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області Байло В.А. від 25.07.2013 р. № 000182 про накладення на фізичну особу-підприємця [PERSON] штрафу в розмірі 3048,90 грн. За результатами примусового виконання рішення третьої особи від 25.07.2013 р. № 000182 19.05.2014 р. позивачем сплачено штраф в розмірі 3491,15 грн., в зв'язку з чим виконавче провадження закінчено. Крім того, в рамках проведення виконавчих дій 16.05.2014 був затриманий та доставлений на штраф-майданчик евакуатором належний позивачу транспортний засіб Форд, д.н.з. [NUMBER], за послуги якого позивачем сплачено 576 грн., а за послуги евакуатора - 1021,33 грн. Також позивач зазначає, що незаконними діями третьої особи позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у приниженні ділової репутації, душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок затримання власного автомобіля на підставі протиправного рішення третьої особи, що призвело до зміни сталого способу життя, стало перешкодою у здійсненні підприємницької діяльності, яку він оцінює в 5000 грн. Позивач вважає, що вказана шкода в порядку ст. 1173 ЦК України підлягає відшкодуванню Відповідачем як державним органом виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно ст. 124 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. При цьому, спором визнаються будь-які непорозуміння між суб'єктами права і достатньою підставою для вступу у процес і набуття правового статусу позивача є суб'єктивна впевненість, що права особи порушені, оспорені чи невизнані. Відповідач - це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред'явити позов. Помилка або притягнення відповідачем особи, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, є підставою для відмови в позові. Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. В ході розгляду даної справи суду не було надано достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про те, що Відповідачем дійсно порушено, оспорено чи не визнається матеріальне право позивача на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної рішенням третьої особи. Неявка позивача в судове засідання унеможливило виконання судом обов'язку роз'яснення йому права заміни неналежного відповідача в порядку ст. 33 ЦПК України. З огляду на правило ч.4 ст.60 ЦПК України, згідно якого доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed