Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про те, що вона та її син [PERSON] є власниками вказаного житлового приміщення, придбаного нею до шлюбу. При цьому, відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача та у квартирі тривалий час не проживає, не є членом родини та наймачем квартири, з реєстраційного обліку добровільно не знімається, що призводить до порушення прав володіння та користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві просила суд, розглядати справу за своєї відсутності та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляду справи за своєї відсутності не подавав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, за згодою позивача, вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, не подав відзив. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи в спрощеному позовному провадженні, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] , [PERSON] є володільцями житлової квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 29.08.2001 року, зареєстрованого в БТІ за №13164\\50 від 29.08.2001 р. [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2004 р., який рішенням Новокаховського міського суду від 22.04.2016 р. розірвано. В наслідок реєстрації шлюбу [PERSON] було змінено прізвище на « [PERSON] ». 18.10.2018 р. останньою прізвище « [PERSON] » зміно на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданого 18.10.2018 р. Новокаховським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області. Рішенням Новокаховського міського суду від 22.06.2015 р. встановлено для подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими укладено 07.12.2004 року, режим окремого проживання з моменту набрання рішення суду чинності, тобто з 23.03.2016 р. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.02.2021 року, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17 Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Аналіз ст.ст. 152, 156, 162 ЖК УРСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України). Встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на те, що відповідач [PERSON] тривалий час не проживає в спірному приміщенні, спільного господарства разом з позивачем не ведуть, відносно яких рішенням суду від 22.06.2015 р. встановлено режим окремого проживання подружжя та в подальшому рішення суду від 22.04.2016 р. шлюб розірвано, суд, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для припинення сервітуту. Відтак, позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідача має бути визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування житловим приміщенням перешкоджає позивачу як власнику житла розпоряджатися та користуватися даним житлом на свій розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved